Справа № 127/3838/18
Провадження 2/127/648/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Борисюк І. Е.

за участю: секретаря Максимчука Я.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що в серпні 2016 року між позивачем та відповідачем виник конфлікт внаслідок чого відповідач належним йому автомобілем умисно та ціленаправлено здійснив пошкодження паркану позивача. З метою вирішення питання щодо добровільного здійснення відновлення пошкодженого паркану або відшкодування завданої відповідачем позивачу майнової шкоди, остання неодноразово зверталась до відповідача. Однак відповідач звернення позивача ігнорує. Внаслідок протиправних дій відповідача своїм транспортним засобом, які призвели до пошкодження майна позивача, останній завдано майнову шкоду. Також позивач зазначає, що під час пошкодження паркану, яке супроводжувалось погрозами та брудною лайкою на її адресу усе відбувалось в присутності її малолітньої дитини ОСОБА_4, в результаті чого її донька отримала нервовий стрес та втратила спокій. Дитина до цього часу не може нормально спати, в звязку з чим позивач змушена постійно займатися її лікуванням.

Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду із вимогою про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3 372, 83 гривень майнової та 5 000, 00 гривень моральної шкоди.

Судом 28.02.2018 року постановлено ухвалу про розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом.

В підготовчому засіданні, 07.05.2018 року, представником позивача було подано заяву про зміну підстав позову та зменшення позовних вимог. Представник позивача просив суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2 838, 80 гривень компенсації за завдану майнову шкоду та 5 000, 00 гривень компенсації за завдану моральну шкоду. На підтвердження розміру матеріального збиту представник позивача надав звіт про оцінку матеріального збитку огорожі та воріт дачного будинку від 04.05.2018 року, зроблений СОД ФОП ОСОБА_5

Ухвалою суду від 07.05.2018 року вищевказану заяву про зміну підстав позову та зменшення позовних вимог прийнято до розгляду та запропоновано відповідачу надати суду відзив та докази у строк, встановлений судом.

У строк, визначений судом ухвалами суду від 28.02.2018 та 07.05.2018, від відповідача відзив на позов не надійшов. Будь-які докази по справі чи клопотання від відповідача, також, на адресу суду не надійшли.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України, був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. Таким чином, відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин.

Враховуючи вищевикладене, думку позивача та її представника, а також положення ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність відповідача (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання).

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що в серпні місяці 2016 року між позивачем та відповідачем виник конфлікт, в наслідок чого останнім було пошкоджено майно позивача, а саме: огорожу та ворота будинку № 13, розташованого в м. Вінниця по 6-му проїзду Черемховий.

Згідно зі звітом про оцінку матеріального збитку огорожі та воріт дачного будинку від 04.05.2018 року, зробленого СОД ФОП ОСОБА_5, вартість даного матеріального збитку з урахуванням фізичного зносу станом на 03 травня 2018 року разом із проведенням даних робіт складає 2 038,80 гривень. (а.с. 68-70, 93-134)

В судовому засіданні досліджено фотознімки та проведено демонстрацію відеозапису, який міститься на інформаційно-технічному носію інформації диску, наданого позивачем надані позивачем разом із позовною заявою. (а.с. 11-13, 17)

З фотознімків, наявних в матеріалах справи, вбачається наявність пошкоджень паркану домоволодіння позивача.

Із відеозапису № 222503_700, відтвореному в судовому засіданні в порядку ст. 238 ЦПК України вбачається, що пошкодження паркану відбулося внаслідок цілеспрямованого вїзду в нього водієм мікроавтобуса сірого кольору.

В судовому засіданні в якості свідка було допитано ОСОБА_6 Свідок повідомив суду, що перебуваючи в гостях у позивача почув як в її паркан вїжджає машина та при повторному вїзді автомобіля в паркан, він вийшов у двір. Свідок побачив, що даний автомобіль був сірого кольору та схожий на мікроавтобус. За кермом знаходився чоловік, який поводив себе неадекватно та наполягав стерти відеозапис його діяння, який було зроблено позивачем. Даного чоловіка ОСОБА_6 бачив раніше, однак його прізвища та імені його на той момент не знав. Пізніше дізнався, що це був ОСОБА_3. Про те, що відбувалося після цього дня, свідок не знає.

Згідно з ч. 1 ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

Тому, при оцінці показань свідка судом проаналізовано процес формування, збереження і передачі відомостей свідком.

Судом прийнято до уваги, що свідок надавав покази, посилаючись на інформацію, якою володіє особисто, а не з чужих слів. Покази свідка узгоджуються з поясненнями самого позивача і не суперечать матеріалам справи. Тому, судом прийнято до уваги покази свідка.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.

Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовною заявою та заявою про зміну підстав позову і зменшення позовних вимог, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили.

Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в звязку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобовязані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та обєктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обовязки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, судом досліджуються докази, письмові пояснення, викладені в заявах по суті та покази свідка.

Суд, дослідивши докази, письмові пояснення, викладені в заявах по суті, покази свідка, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи вищевикладене судом встановлено, що причиною пошкодження майна позивача стали протиправні дії відповідача і, відповідно, його вина. Таким чином, для відновлення порушеного права позивача, остання змушена понести витрати на полагодження пошкодженої речі, які у відповідності до звіту про оцінку СОД ФОП ОСОБА_5 від 04.05.2018 року становлять 2 038, 80 гривень, що є збитком у розумінні положень ст. 22 ЦК України.

Крім того, пошкодження майна позивача і послідуюча бездіяльність відповідача, змусили ОСОБА_1 понести витрати для відновлення свого порушеного права шляхом звернення до субєкта оціночної діяльності для визначення розміру збитків. Таким чином, суд вважає, що витрати в сумі 800, 00 гривень, сплачені позивачем СОД ФОП ОСОБА_5 04.05.2018 згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 04-18/003, є також збитками в розумінні положень ст. 22 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача на її користь матеріальної шкоди в розмірі 2 838, 80 гривень, оскільки дані вимоги є обґрунтованими і доведеними.

Щодо позовної вимоги про відшкодування позивачу моральної шкоди в розмірі 5 000, 00 гривень, то суд прийшов до висновку про її часткове задоволення з наступних підстав.

Позивачем зазначено, що моральна шкода, завдана їй відповідачем, полягає у її душевних стражданнях, яких вона зазнала внаслідок порушення її прав, що, зокрема, супроводжувалося погрозами та брудною лайкою на її адресу. Крім того, усе відбувалось в присутності малолітньої дитини позивача - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в результаті чого її донька отримала нервовий стрес та втратила спокій.

Згідно з ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, на що звернув увагу Верховний Суд України в п. 5 постанови Пленуму від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Цивільний кодекс України визначає, що моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується заподіювачем за наявності його вини (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

Судом встановлено наявність спричинення відповідачем моральної шкоди позивачу, в тому числі наявний причинний звязок між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Позивачем зазначено в чому саме полягає ця шкода, і зазначено з яких міркувань вона виходила, визначаючи її розмір.

Згідно з ч. 1 ч. 4, ч. 6 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Згідно з ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на Рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Важливими елементами здійснення державою права на мирне володіння майном є забезпечення нею умов, за яких можливими є захист, реалізація і повага до права власності кожного.

Встановлені судом обставини справи на переконання суду призвели до спричинення позивачу моральної шкоди, яка виразилася в душевних стражданнях, яких вона зазнала в звязку із заподіянням шкоди винними діями відповідача. В той же час, суд не приймає до уваги посилання позивача та її представника щодо нанесення моральної шкоди дитині позивача, враховуючи при цьому принцип диспозитивності цивільного судочинства. Позивач звернулася до суду за захистом саме своїх прав та інтересів. Тому, вирішення питання щодо спричинення моральної шкоди дитині позивача відповідачем не є предметом розгляду даної справи. Судом прийнято до уваги, що пошкодження огорожі та воріт будинку позивача створює для неї необхідність здійснення ремонтних робіт. Тому, враховуючи вищезазначене, беручи до уваги ступінь вини відповідача, характер моральних страждань, які перенесла позивач, враховуючи певні її турботи і хвилювання, пов'язані з наслідками неправомірних дій відповідача, необхідність звернення до суду щодо захисту своїх прав, відношення відповідача до даних правовідносин, а також виходячи із принципів розумності та справедливості при даних обставинах, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_3 на її користь підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 500, 00 гривень.

В частині стягнення з відповідача на користь позивача 4 500, 00 гривень моральної шкоди слід відмовити, оскільки вимоги в цій частині є необґрунтованими і недоведеними, враховуючи вищезазначене.

Отже, враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за завдану матеріальну шкоду в сумі 2 838, 80 гривень та компенсацію за завдану моральну шкоду в сумі 500, 00 гривень.

В задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за завдану моральну шкоду в сумі 4 500, 00 гривень слід відмовити, оскільки такі вимоги є необґрунтованими і недоведеними належними і допустимими доказами, враховуючи вищевикладене.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач на момент звернення до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано.

Враховуючи положення ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 600, 49 гривень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (42, 60 %).

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, п. 6 ч. 1 ст. 3, ст.ст. 13, 15, 16, 22, 23, ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст. 1167, ч. 1 ст. 1192 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 10-13, 76-83, 89, 90, 133, ч. 6 ст. 141, ст.ст. 238, 258, 259, 263-265, 275, 279, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію за завдану матеріальну шкоду в сумі 2 838 (дві тисячі вісімсот тридцять вісім) гривень 80 копійок та компенсацію за завдану моральну шкоду в сумі 500 (пятсот) гривень 00 копійок.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсації за завдану моральну шкоду в сумі 4 500, 00 гривень відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір в сумі 600 (шістсот) гривень 49 копійок на користь держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області до апеляційного суду Вінницької області.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: м. Вінниця, 6-й проїзд Черемховий, буд. 13.

ОСОБА_3, місце проживання зареєстроване у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1, останнє відоме місце проживання: м. Вінниця, 6-й проїзд Черемховий, буд. 3.

Повний текст рішення складено 23.06.2018 року.

Суддя: