Справа № 741/1557/17 Провадження № 22-ц/795/572/2018 Головуючий у I інстанції - Дикий В. М. Доповідач - Губар В. С.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді - Губар В.С.,

суддів - Вінгаль В.М., Онищенко О.І.

із секретарем судового засідання - Шапко В.М.

Позивач - ОСОБА_2

Відповідачі - ОСОБА_3, Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»

розглянувши апеляційну скаргу (в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників) Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 13 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання поруки припиненою,

місце ухвалення і складання повного тексту: 13 лютого 2018 року, місто Носівка.

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати припиненою її поруку за Договором поруки № 032АІ01, укладеним 19 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_3, ОСОБА_2

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилалась на те, що 19 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 укладений договір кредиту № 032АІ1 для оплати придбаного автомобіля, за умовами якого банк прийняв зобов'язання надати позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 56980,00 грн. та зі сплатою процентів у розмірі, порядку та на умовах, визначених договором.

Зазначає, що 19 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 та нею укладений договір поруки № 032АІ1-ПОР, за яким поручитель зобов'язується перед банком у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобовязань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу) у розмірі, у строки та порядку, передбаченому кредитним договором.

Як зазначає позивач, відповідно до ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не предявить вимоги до поручителя.

ОСОБА_2 вважає, що порука це строкове зобовязання, і, незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора, а тому умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, а в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Як зазначає позивач, договором поруки, укладеним між сторонами, не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобовязань боржника за кредитним договором. Згідно з повідомленням від 17 грудня 2012 року банк повідомив позичальника, що станом на 18.10.2012 строк прострочення сплати кредиту складає 182 дні та вимагав протягом 30 календарних днів повернути кредит в повній сумі.

Проте, позивач вказує, що протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання кредитор не звертався до суду з вимогами до поручителя, тому позивач уважає, що порука за договором поруки від 19 грудня 2011 року припинилася 18 січня 2013 року. Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 26 січня 2015 року стягнута заборгованість по кредитному договору у солідарному порядку з позичальника та поручителя.

ОСОБА_2 вважає, що наявність рішення третейського суду про стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором не позбавляє поручителя можливості звернутися до суду за захистом свого права (щодо визнання поруки припиненою).

Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 13 лютого 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано поруку ОСОБА_2 за договором поруки № 032АІ1-ПОР, укладеним 19 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк», ОСОБА_3 та ОСОБА_2, такою, що припинена.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Укрсоцбанк» - адвокат ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що судом першої інстанції помилково застосовано до спірних правовідносин положення ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором настав достроково, а саме 17 грудня 2012 року і ОСОБА_3 було висунуто вимогу достроково повернути кредит протягом 30 календарних днів до 18 січня 2013 року включно.

На думку апелянта, є помилковим висновок суду першої інстанції про те, що в оспорюваному договорі поруки не визначено строків дії поруки, оскільки відповідно до п. 6.2 Договору поруки цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань. Відтак, апелянт зазначає, що у Договорі поруки встановлювався строк дії поруки, який обмежувався терміном дії кредитних договорів, а саме згідно п.п. 2.1.1.1 Договору поруки визначалось, що кінцевий термін погашення кредиту 1 встановлюється не пізніше 18 грудня 2016 року, а згідно п. 2.1.2.1 Договору поруки визначалось, що кінцевий термін погашення кредиту по Договору кредиту 2 встановлюється не пізніше 18 грудня 2016 року.

Апелянт наголошує, що судом першої інстанції не було враховано, що обставини, на які посилається позивач ОСОБА_2 як на підстави для визнання договору поруки припиненим були відомі ОСОБА_2 до отримання ОСОБА_3 письмового повідомлення - вимоги про погашення заборгованості від 17 грудня 2012 року, а також ці обставини стали відомі ОСОБА_2 при розгляді справи про стягнення заборгованості Постійно діючим третейським судом при асоціації українських банків. Тому апелянт вважає, що враховуючи факт подання позовної заяви ОСОБА_2 по визнання поруки припиненою 25 жовтня 2017 року, судом першої інстанції не було взято до уваги факт направлення ОСОБА_3 письмового повідомлення - вимоги від 17 грудня 2012 року, тобто 05 травня 2014 року ОСОБА_2 були відомі обставини припинення поруки. А відтак, на переконання апелянта, відповідно до положень ч. 1 ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності закінчився 05 травня 2017 року, тобто позов про визнання поруки припиненою ОСОБА_2 подано з пропуском строку позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити без змін рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 13 лютого 2018 року, а апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» - без задоволення.

Позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про час і місце розгляду справи належним чином сповіщені, що документально підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Зважаючи, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторони, належним чином повідомленої про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційний суд ухвалив розглядати справу у відсутність учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ «Укрсоцбанк», обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ «Укрсоцбанк» не реалізував своє право на звернення до поручителя протягом шести місяців від дня дострокового повного погашення заборгованості, зазначеного кінцевим строком у вимозі кредитора до боржника, а позивач ОСОБА_2 обрала вірний спосіб захисту своїх порушених прав шляхом пред»явлення позову про визнання поруки припиненою в розумінні ст..ст. 16, 559 ЦК України та статей 55, 124 Конституції та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, враховуючи наступне.

Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При апеляційному розгляді вказаної цивільної справи колегія суддів приймає до уваги положення частин 1 та 2 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено наступне.

19 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 укладений договір кредиту № 032А01 на купівлю автотранспортних засобів, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 56980,00 грн., а позичальник зобов'язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, визначених Кредитним договором та відповідно до графіку погашення заборгованості (а.с. 7-17).

Також 19 грудня 2011 року в якості забезпечення зобовязань ОСОБА_3 між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки № 032А01-ПОР, відповідно до якого остання поручилася відповідати за належне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором та нести солідарну відповідальність у разі його невиконання (а. с. 18-21).

Відповідно до п. 6.2 договору поруки цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

Відповідно до п. 1.1.1 кредитного договору кінцевий термін повернення коштів по кредиту до 18 грудня 2016 року (включно) на умовах, визначених договором.

Пунктом 4.4 кредитного договору визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків щодо погашення кредиту та процентів протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня кредитора погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Вказаний договір підписано сторонами, що свідчить про те, що вони погодились із його умовами.

Зазначені обставни не спростовані та не заперечується учасниками судового розгляду справи.

Апеляційним судом також встановлено, що у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_3, ПАТ «Укрсоцбанк» 17 грудня 2012 року за № 085-03/96-14807 останньому направлено повідомлення про наявність заборгованості в розмірі 56375,06 грн. з вимогою негайно не пізніше тридцяти календарних днів з моменту відправлення цього повідомлення повернути кредит у повній сумі, нараховані проценти за користування кредитом та неустойку (а. с. 22-23).

Проте, зазначена вимога ОСОБА_3 виконана не була.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 26 січня 2015 року задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» у повному обсязі та стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованість по договору кредиту в розмірі 68241 грн. (а. с. 29-31).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2, посилаючись на положення ч. 4 ст. 559 ЦК України, просила визнати припиненою її поруку за Договором поруки № 032АІ1-ПОР від 19 грудня 2011 року, укладеним між нею, ОСОБА_3 та ПАТ «Укрсоцбанк».

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційний суд враховує наступне.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку (частина перша статті 553 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Пунктом 6.2 договору поруки від 19 грудня 2011 року передбачено, що цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

Отже, договором поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється, тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України.

Врегульовуючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань, застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України апеляційний суд приходить до висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Відтак, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Перевіряючи аргументи скарги. Апеляційним судом встановлено наступне.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_2 посилалась на те, що 17 грудня 2012 року ПАТ «Укрсоцбанк» надіслав ОСОБА_3 повідомлення-вимогу про погашення заборгованості в сумі 56375 грн. 06 коп., яка складається із заборгованості по кредиту, простроченої заборгованості по кредиту, заборгованості по відсотках, заборгованості по прострочених відсотках, заборгованості по пені за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків. Надано ОСОБА_3 тридцять календарних днів з моменту відправлення повідомлення повернути кредит в повній сумі, нараховані проценти за користування кредитом та неустойку.

Після чого в 2014 року ПАТ «Укрсоцбанк» пред'явив позов до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості і рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації Українських банків від 26 січня 2015 року позов банку про стягнення заборгованості задоволений.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами той факт, що банк змінив строк виконання основного зобов'язання в грудні 2012 року, надіславши вимогу про дострокове повернення кредиту, в якій зазначив строк 30 календарних днів з моменту відправлення повідомлення, а відтак строк виконання ОСОБА_3 зобов'язань закінчився 18 січня 2013 року. З позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2, який був прийнятий судом до розгляду , ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся в травні 2014 року, у зв'язку з чим, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що порука ОСОБА_2 припинилася на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Відтак, суд зобов'язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін, оскільки встановлений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк для дії поруки є преклюзивним, а тому він не переривається так, як строк позовної давності, і не може бути продовжений чи поновлений судом.

Окрім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків про стягнення заборгованості з ОСОБА_3, ОСОБА_2 ухвалено 26 січня 2015 року, тобто після внесення Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року.

Оскільки ОСОБА_3 є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча.

При цьому, апеляційний суд враховує, що у разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобов'язання за договором поруки, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України, таке право підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки припиненою на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (статті 3, 12 - 15, 20 ЦК України, статті 3 - 5, 11, 15, 31 ЦПК України), а не шляхом припинення договору поруки.

Враховуючи відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими апелянт обґрунтовував доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Сукупність досліджених обставин та наявних у справі доказів приводить апеляційний суд до переконання, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини справи і їм надана вірна юридична оцінка.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.

Рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 13 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:Судді:

Повний текст постанови складено 22 червня 2018 р.