Постанова

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 415/4196/16-ц

провадження № 61-18695св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Луганської області від 09 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Коротенка Є. В., Коновалової В. А., Лозко Ю. П.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (нині - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 27 грудня 2007 року АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 уклали кредитний договір на суму 5 тис. грн зі строком повернення, що відповідає строку дії картки, та сплатою 24 % річних.

Відповідач умови кредитного договору не виконував, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 13 червня 2013 року становить 37 651,68 грн.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 13 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено. Суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги є обґрунтованими, однак позов банк подав поза межами позовної давності.

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 09 лютого 2017 року рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 13 грудня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 10 636,19 грн заборгованості за кредитним договором. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено, вирішено питання про судові витрати у справі.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції не правильно визначився з нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, оскільки заборгованість за процентами за користування кредитними коштами підлягає стягненню з відповідача у межах трирічного строку позовної давності.

У касаційній скарзі, поданій 11 березня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати апеляційного суду Луганської області від 09 лютого 2017 року і залишити в силі рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 13 грудня 2016 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення апеляційного суду ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Банк звернувся до суду з позовом до нього поза межами позовної давності, а тому проценти за користування кредитними коштами стягненню не підлягають.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 травня 2017 року поновлено ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження рішення апеляційного суду Луганської області від 09 лютого 2017 року, відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Лисичанського міського суду Луганської області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 серпня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

18 квітня 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.

На час розгляду справи Верховним Судом заперечень/відзивів на касаційну скаргу не надійшло.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Суди встановили, що 27 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 5 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з базовою відсотковою ставкою 2 % на місяць від залишку заборгованості та комісією в розмірі 3,5 % на місяць, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки - 3 роки.

Жодних дій, спрямованих на виконання умов зазначеного договору, ОСОБА_4 не вчиняв.

Укладаючи кредитний договір сторони погодили, що строк дії договору відповідає строку дії картки, тобто до 27 грудня 2010 року, а з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості АТ КБ «Приватбанк» звернулося в липні 2013 року.

Представник ОСОБА_4 звернувся із заявою про застосування позовної давності.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов'язків під час дії договору.

Визначення понять «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» містить стаття 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання.

У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті).

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У спірних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Така позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від

28 березня 2018 року справа № 14-10цс18.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, АТ КБ «ПриватБанк» указував на те, що несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. При цьому порядок погашення відповідачем кредитної заборгованості за укладеним між сторонами договором банк не надав.

Апеляційний суд на вказане уваги не звернув та не встановив як саме мав виконуватися відповідачем кредитний договір, хоча встановлення цих обставин має суттєве значення для правильного вирішення справи.

Стягуючи відсотки за користування кредитними коштами в межах позовної давності, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що такі відсотки можуть нараховуватися лише в межах строку дії кредитного договору, в даному випадку до 27 грудня 2010 року, оскільки їх нарахування поза межами строку дії договору законом не передбачено. Ставити питання про стягнення цих відсотків з боржника банк може в межах позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, тобто з липня 2010 року по 27 грудня 2010 року.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд не повно встановив обставини справи, що мають значення для вирішення спору, не дотримався встановленого статтею 212 ЦПК України у редакції на час перегляду справи в апеляційному порядку, принципу оцінки доказів, згідно з яким суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін; у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та неправильно застосував до них вищенаведені норми матеріального права.

Згідно з пунктами 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази або необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

В силу вищенаведених положень статті 400 ЦПК України у Верховного Суду відсутні процесуальні можливості з'ясувати дійсні обставини справи та оцінити докази, які не були досліджені судами попередніх інстанцій, що перешкоджає Верховному Суду ухвалити нове судове рішення.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, з наведенням відповідних обґрунтувань, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судовоїпалати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Луганської області від 09 лютого 2017 рокускасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат