Справа № 541/1659/18
Номер провадження 2-о/541/127/2018
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21 вересня 2018 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Городівського О.А.,

за участю секретаря Олешко Н. А.,

заявниці ОСОБА_1, її представника адвоката ОСОБА_2,

заінтересованої особи ОСОБА_3,

представника заінтересованої особи Миргородської міської ради, як органу опіки та піклування Усатової Є.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 у власних інтересах та інтересах малолітньої дитини: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,

заінтересовані особи: ОСОБА_3 та Миргородська міська рада Полтавської області, як орган опіки та піклування,

про видачу обмежувального припису,-

ВСТАНОВИВ:

Заявниця 06.08.2018 звернулась до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з вказаною заявою, в якій просить видати обмежувальний припис строком шість місяців стосовно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, із наступними заходами тимчасового обмеження: обмежити його спілкування з постраждалим сином - малолітнім ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3; заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань менше 500 м до місця проживання (перебування) постраждалих осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_6, будинку АДРЕСА_2 до місця навчання сина - Миргородської загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів № 7, що знаходиться за адресою: вул. Багачанська, 51, м. Миргород, Полтавська область до корпусу санаторія «Хорол» ПрАТ «Миргородкурорт» розташованого за адресою: вул. Гоголя, 112, м. Миргород, Полтавська область, де знаходиться місце роботи ОСОБА_1, інших місць частого відвідування постраждалими особами. Також заборонити ОСОБА_3 розшукувати ОСОБА_1 та ОСОБА_6 особисто чи через третіх осіб, якщо вони за власним бажанням перебуватимуть у невідомому йому місці, переслідувати потерпілих та в будь-який спосіб (телефонні розмови, листування та інше) спілкуватись з ними.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначила, що вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3 з 2005 року. В період спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_3 року в них народився син - ОСОБА_6.

Під час спільного проживання з ОСОБА_3 заявниця вказує, що їхній син знаходився під психологічним тиском з боку батька, який нав'язував йому свої релігійні переконання, змушував тримати сухий піст до 22 години та будив сина двічі вночі, щоб читати молитви. На втручання заявниці з проханням припинити відносно сина практику нав'язування релігійних переконань ОСОБА_3 реагував вкрай негативно, застосовуючи фізичне та психологічне насильство на очах у сина. Заявниця вказує, що внаслідок постійного фізичного та психічного насильства в сім'ї в малолітнього сина ОСОБА_7 почались проблеми із психічним здоров'ям.

Не витримавши постійного приниження та знущань ОСОБА_1 вказує, що в липні 2016 року змушена була покинути спільне житло, яке винаймала з ОСОБА_3 та переїхала з сином до своїх батьків. Однак переїзд не припинив психічного та фізичного насильства зі сторони ОСОБА_3 Так 30.06.2018 ОСОБА_3 намагався викрасти сина з перукарні, завдавши тілесних ушкоджень заявниці та її батьку, що стало поштовхом до прогресування емоційних розладів у сина, пов'язаних з порушенням сну.

З 2016 року по березень 2017 року ОСОБА_3 продовжував приходити на роботу заявниці, провокував сварки в ході яких ображав та погрожував.

05.04.2017 близько 21-30 год. на майданчику біля квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 протягом 10-15 хв. стукав у вхідні двері квартири батьків заявниці, де вони на даний час проживають, при цьому кричав, залякував та погрожував.

09.05.2017 ОСОБА_3 разом із двома невстановленими особами, які перебували у масках увірвались в квартиру, де проживає заявниця, наніс їй тілесні ушкодження, намагався викрасти сина. По даному факту кримінальне провадження перебуває на розгляді Великобагачанського районного суду Полтавської області.

Заявниця вказує, що неодноразово зверталась із заявами про вчинення протиправних дій відносно неї та її сина до Миргородського ВП. Листом від 02.10.2017 її повідомлено про те, що з ОСОБА_3 проведена профілактична бесіда щодо недопущення вчинення протиправних дій та винесено офіційне попередження про неприпустимість вчинення насильства в сім'ї .

28.02.2018 під час спроби здійснити поїздку до м. Харкова, - для проведення експертного дослідження, ОСОБА_3 знову вчинив психологічне насилля відносно них з сином на залізничному вокзалі в м. Миргороді.

Продовжуючи свої протиправні дії, 25 травня 2018 року у дворі будинку, де проживає ОСОБА_1, ОСОБА_3 протягом півтори години вчиняв психологічне насильство над заявницею, яке виражалося в словесних образах, приниженнях, залякуванні, погрозах насильно забрати дитину.

Заявниця вказує, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 насьогодні ОСОБА_6 не виходить з дому гратись з однолітками, побоюючись повторних спроб його викрадення. Коли він перебуває в школі, біля дверей класу постійно перебуває або заявниця, або її батько.

Оскільки, заявниця змушена захищати себе та свого малолітнього сина від протиправних дій його батька, який переслідує їх та створює загрозу для життя та здоров'я, вимушена звернутися до суду з вказаною заявою.

Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 07.08.2018 відкрито провадження по справі.

Скориставшись своїм правом ОСОБА_3 подав до суду заяву 27.08.2018, в якій виклав заперечення. Вказує, що за змістом норми п.7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис є санкцією за діяння, які кваліфікуються, як правопорушення, а при доведенні фактичних обставин, викладених у заяві про видачу обмежувального припису, в усякому разі тимчасово обмежуються права та покладаються певні обов'язки на особу -кривдника. Тому заявник, вважає, що обмежувальний припис є одним із видів відповідальності особи за вчинення правопорушення. Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» набув чинності 07.01.2018. Тому, ОСОБА_3, посилаючись на положення ст. 58 Конституції України вважає, що обмежувальний припис можна видати лише за діяння, яке вчинене після дати набрання законної сили даним нормативно правовим актом. А тому, його дії, до вказаної дати не можуть слугувати підставою для видачі обмежувального припису.

ОСОБА_3 вказує, що згідно із заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису заявниця зазначає лише два факти, вказуючи на систематичний характер насилля, а саме 28.02.2018 та 25.05.2018. У вказані дати дійсно були зустрічі з ОСОБА_1, однак ознак насильства вони не мали, так як його не притягнуто до відповідальності та не попереджено.

Заінтересована особа вважає, що заявниця під видачею обмежувального припису, хоче приховати свої дійсні наміри створити його негативний образ в суспільстві та продовжувати порушувати його права як батька, обмежуючи спілкування з сином.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник - адвокат ОСОБА_2, заяву підтримали, надавши детальні пояснення про відносини, які виникли під час спільного проживання з ОСОБА_3, деталізуючи всі факти, які заявниця могла розповісти суду та вважала їх проявом насилля, як відносно неї, так і відносно малолітнього сина ОСОБА_7.

Заінтересована особа, ОСОБА_3, в своїх пояснення заперечував проти винесення захисного припису, пояснюючи, що він ускладнить розгляд кримінального провадження відносно нього по ч. 1 ст. 125 та ст. 162 КК України, досудове розслідування, в якому проводиться слідчим відділом Миргородського ВП за його заявами щодо притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 та цивільної справи за його зустрічним позовом про визначення порядку спілкування з сином ОСОБА_7.

В своїх поясненнях ОСОБА_3 не заперечував ускладнення відносин з ОСОБА_1, однак не вважав їх насильством, а навпаки бажанням реалізувати батьком свого права на спілкування з сином.

Представник заінтересованої особи, в особі органу опіки та піклування - Усатова Є. П. в своїх поясненнях вказала, що з 2016 року сім'я малолітнього ОСОБА_6 перебуває на обліку в службах, як дитина, яка потрапила у складні умови. Про факти викладені в заяві ОСОБА_1 вона знає з її слів та свідків, які приймали участь у засіданнях органу. Оцінюючи виниклу ситуацію та відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вона вважає, що це саме той випадок, коли держава шляхом реалізації своїх функцій через органи державної влади повинна захистити дитину та її мати він можливих протиправних дій.

Суд, вислухавши вступне слово та детальні пояснення заявниці, які вона висвітлила в судовому засіданні 20.09.2018, представника заявника та заінтересованих осіб, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що з 2005 року по 2016 рік ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_6 серії НОМЕР_1 він народився ІНФОРМАЦІЯ_3 року та його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_1.

Малолітній син з липня 2016 року на теперішній час проживає з матір'ю окремо від батька.

Судом встановлено, що в провадженні Великобагачанського районного суду Полтавської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні злочинів передбачених ч. 1 ст. 125 та ч. 2 ст. 162 КК України за фактом нанесення 09.05.2017 ОСОБА_3 разом із двома невстановленими особами тілесних ушкоджень ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1,.

Достовірно підтверджено факт насильства відносно заявниці та малолітнього ОСОБА_6, який відбувся 07.05.2018 по вул. Багачанській, біля будинку 38, в ході якого застосовано ОСОБА_3 фізичне та психічне насилля як відносно ОСОБА_1 так і ОСОБА_6, шляхом його утримання за одяг та вчинення протиправних дій відносно його матері в його присутності. Даний факт суд вважає доведеним незважаючи на наявність постанови від 19 червня 2018 року судді Миргородського міськрайонного суду Сидоренка Ю.В. про закриття провадження відносно ОСОБА_3 з формальних підстав того, що працівник поліції в протоколі «не конкретизовано, в якому виді насильства виразилось суспільно-небезпечне діяння ОСОБА_3І.». Не притягнення ОСОБА_3 суддею з формальних підстав, пов'язаних із складенням протоколу про адміністративне правопорушення, не спростовує наявності самого факту насилля, яке відбулось та було доведено в суді свідками як в ході розгляду заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, так і в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення.

В ході судового розгляду свідками ОСОБА_8 ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 було підтверджено наявність складних відносин, які виникли між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та їх періодичними агресивними проявами, які негативно впливають на їхнього малолітнього сина ОСОБА_7.

Матеріали справи містять достатньо доказів у виді медичної документації, яка підтверджує наявність психоемоційних розладів в неповнолітнього ОСОБА_6, причиною яких є конфлікт, що існує між його батьками.

Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема:

домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров'ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання,а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису щодо своєї колишнього співмешканця та батька малолітнього ОСОБА_6, заявник обґрунтував заявлені вимоги тим, що останній своєю протиправною агресивною поведінкою створює небезпеку для життя та здоров'я як заявниці, так і сина .

Відповідно до пункту 2 частини 1ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Згідно ч. 2ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб.

Частиною 3 статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 350-6 ЦПК України у разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" або Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків", на строк від одного до шести місяців.

З огляду на встановлені судом обставини, оскільки ОСОБА_1 неодноразово зверталася до правоохоронних органів з приводу незаконних дій ОСОБА_3 щодо неї та малолітнього сина, відносно нього проводиться судовий розгляд кримінального провадження за фактом нанесення тілесних ушкоджень за ч.1 ст. 125 КК України та незаконного проникнення до житла заявниці. Також підтвердження інших фактів застосування насильства ОСОБА_3, суд погоджується із доводами заявниці щодо наявності загрози життю та здоров'ю як її особистого, так і її малолітнього сина з боку ОСОБА_3, а тому вони потребують захисту у порядку передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність видачі обмежувального припису стосовно ОСОБА_3, шляхом визначення тимчасового обмеження його прав та покладення на нього обов'язків, а саме заборони: наближатися більше ніж на 200 метрів до місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6, до будинку АДРЕСА_1 до місця навчання сина - Миргородської загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів № 7, що знаходиться за адресою : вул. Багачанська, 51, м. Миргород, Полтавська область, до корпусу санаторія «Хорол» ПрАТ «Миргородкурорт» розташованого за адресою: вул. Гоголя, 112, м. Миргород, Полтавська область, де знаходиться місце роботи ОСОБА_1, інших місць частого відвідування постраждалими особами. Заборонити ОСОБА_3 розшукувати ОСОБА_1 та ОСОБА_6 особисто чи через третіх осіб, якщо вони за власним бажанням перебуватимуть у невідомому йому місці, переслідувати потерпілих та в будь-який спосіб (телефонні розмови, листування та інше) спілкуватись з ними.

З метою забезпечення реалізації сторонами права на належне представництво своїх прав в суді під час розгляду цивільних та кримінальних справ, які перебувають в провадженні Миргородського міськрайонного суду та Великобагачанського районного суду Полтавської області суд встановлює обмежувальний припис з виключенням, яке надає можливість перебувати сторонам в приміщенні судів, з метою захисту та представництва своїх інтересів. Окрім того, припис встановлюється строком до набрання законної сили рішенням по цивільній справі 541/2378/16-ц, яким буде вирішено позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення способу спілкування з сином ОСОБА_6, однак не більше шести місяців.

Судові витрати, пов'язані з розглядом справи на підставі ч.3 ст. 350-5 ЦПК Украни відносяться на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.350-5, 350-6,350-8ЦПК України, ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд

постановив:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис строком до набрання законної сили рішення по цивільній справі 541/2378/16-ц, якою буде вирішено позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення способу спілкування з сином ОСОБА_6, однак не більше шести місяців (до 20 березня 2019 року) стосовно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3, 37600), із наступними заходами тимчасового обмеження, крім захисту та представництва своїх інтересів в суді:

- обмежити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у спілкуванні з постраждалим сином - малолітнім ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3;

- заборонити ОСОБА_3 наближатись на відстань менше 200 м до місця проживання (перебування) постраждалих осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_6, до будинку АДРЕСА_1 до місця навчання сина - Миргородської загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів № 7, що знаходиться за адресою: Полтавська область, м. Миргород, вул. Багачанська, 51, до корпусу санаторія «Хорол» ПрАТ «Миргородкурорт», розташованого за адресою м. Миргород, вул. Гоголя, 112, де знаходиться місце роботи ОСОБА_1, інших місць частого відвідування постраждалими особами.

- заборонити ОСОБА_3 розшукувати ОСОБА_1 та ОСОБА_6 особисто чи через третіх осіб, якщо вони за власним бажанням перебуватимуть у невідомому йому місці, переслідувати потерпілих та в будь-який спосіб (телефонні розмови, листування та інше) спілкуватись з ними.

Копії рішення про обмежувальний припис надіслати до Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області (37600, Полтавська обл., м. Миргород, вул. Я. Усика, 34) для взяття ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса реєстрації : АДРЕСА_3, 37600), на профілактичний облік, а також до виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області (37600, Полтавська обл., м. Миргород, вул. Незалежності, 17).

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання (ч.4 ст. 350-6 ЦПК України).

Судові витрати, пов'язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Копії рішення суду вручаються учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення. Учасникам справи, які не були присутні у судовому засіданні, копія рішення суду надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення негайно, але не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення.

Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області шляхом подання в 30-денний строк апеляційної скарги з дня отримання копії рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п. 15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя О. А. Городівський