Справа № 603/691/18
Провадження №2-о/603/37/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2018 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді Галіяна І. М.

за участю: секретаря судового засідання Бішко І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Монастириська цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису

за участі:

заявника ОСОБА_3,

адвоката ОСОБА_4,

заінтересована особа не зявився, -

в с т а н о в и в :

I.Зміст вимог та заперечень учасників справи.

Представник заявника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про видачу обмежувального припису, у вигляді: заборони ОСОБА_2 перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 та ОСОБА_5; заборони ОСОБА_2 наближатися на 50 метрів до місця проживання ОСОБА_6; заборони ОСОБА_2 наближатися на 50 метрів до Монастириської ОСОБА_7 ступенів, у якій навчаєтсья ОСОБА_5; заборони ОСОБА_2 переслідувати ОСОБА_1 та ОСОБА_5.

Аргументує вимоги тим, що з часу розірвання шлюбу із ОСОБА_2 заявник ОСОБА_1 разом із дітьми проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначений будинок належить їй на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу від 15.12.2014 року та Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.02.2015 року.

08.09.2018 року близько 21 год. 00 хв. ОСОБА_8, без попередження прийшов до будинку заявника ОСОБА_1, де вона перебувала разом із дітьми та у присутності ОСОБА_9, без жодних на те причин металевим предметом схожим на прут наніс ОСОБА_1 та малолітньому сину ОСОБА_5, численні удари по тілу. Внаслідок цього заявник ОСОБА_1 та її син ОСОБА_5 отримали тілесні ушкодження у вигляді непроникаючих колотих ран різних ділянок тіла.

II.Клопотання та інші процесуальні рішення в справі.

Ухвалою судді Монастириського районного суду Тернопільської області Галіяна І.М. від 25.09.2018 року відкрито провадження у справі про видачу обмежувального припису.

Протокольною ухвалою судді Монастириського районного суду Тернопільської області Галіяна І.М. від 27.09.2018 року витребувано із Монастириського відділення поліції Теребовлянського відділу поліції Головного управління національної поліції в Тернопільській області інформацію щодо внесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_2 за фактом вчинення насильства щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_5

Протокольною ухвалою судді Монастириського районного суду Тернопільської області Галіяна І.М. від 27.09.2018 року задоволено клопотання представника заявника ОСОБА_1П - адвоката ОСОБА_4 про оголошення перерви в судовому засіданні до 28.09.2018 року в звязку з необхідністю представлення інформації від Служби у справах дітей Монастириської районної державної адміністрації про наявність повідомлень про домашнє насильство стосовно малолітнього ОСОБА_5

III.Позиції сторін.

Побоюючись за власне життя та життя своїх дітей та за для уникнення безповоротної шкоди, яку може завдати схильний до насильства колишній чоловік ОСОБА_2, заявник покликаючись на ст.ст. 24 та 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» просила застосувати стосовно кривдника спеціальний захід щодо протидії домашньому насильству - у виді обмежувального припису.

Зацікавлена особа ОСОБА_2 заперечення на подану заяву на адресу суду не направив, в судове засіданні не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 18, 30-31).

Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає, відповідно до ч. 2 ст. 350-5 ЦПК України розгляду справи про видачу обмежувального припису.

З огляду на викладене суд не вбачає перешкод для розгляду справи за відсутності заінтересованої особи.

IV.Фактичні обставини встановлені судом.

17 лютого 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб. В шлюбі у них народилось двоє дітей ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 8-9).

Згідно з рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 23 лютого 2012 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, дітей залишено проживати разом із заявником ОСОБА_1 (а.с. 7).

З часу розірвання шлюбу заявник разом із дітьми проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4. Зазначений будинок належить заявнику ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу від 15.12.2014 року та Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.02.2015 року. (а.с. 10-11).

З пояснень заявника ОСОБА_1 наданих в судовому засіданні слідує, що вона перебуваючи в шлюбі неодноразово через побиття її чоловіком була жертвою домашнього насильства. Вказала, що ОСОБА_2 в проявах агресії неодноразово звинувачував її у шлюбній зраді, оскільки мав безпідставний сумнів, що ОСОБА_5 є його сином. Також зазначила, що ОСОБА_2 є жорстоким та запальним, неодноразово погрожував вбити як її так і дітей. З приводу насильницьких дій кривдника до правоохоронних органів ОСОБА_1 не зверталася, оскільки побоювалася розправи з боку ОСОБА_2

Як повідомила заявниця, 08.09.2018 року близько 21 год. 00 хв. її колишній чоловік ОСОБА_2, без попередження прийшов до неї додому, де вона перебувала разом із дітьми та своєю племінницею ОСОБА_9

Запитавши її: «чи син ОСОБА_5І, його син», безпричинно почав наносити семирічному синові металевим предметом схожим на палицю удари по тулубу. Прикриваючи своїм тілом тіло дитини, вона отримала кілька ударів по спині та голові. Окрім цього, тілесних ушкоджень зазнала й ОСОБА_9, оскільки намагалася перешкодити ОСОБА_2 наносити удари. Під час нанесення побоїв ОСОБА_2 викрикував що вбє як її так і сина ОСОБА_11.

Після побиття ОСОБА_2 покинув домоволодіння, після чого вона його не бачила.

Зазначила, що внаслідок побиття і вона і її син ОСОБА_5 отримали численні тілесні ушкодження у вигляді непроникаючих колотих ран різних ділянок тіла.

Повідомила, що після побиття одразу викликала швидку, оскільки злякалася за життя сина, так як одяг його був у крові.

Зазначені обставини підтвердив у судовому засіданні малолітній ОСОБА_5, який в присутності представника служби у справах дітей Монастириської районної державної адміністрації ОСОБА_12 надав показання. Також вказав, що боїться свого батька, оскільки той знову може його побити та вбити маму.

Окрім цього суд констатує, що дитина із жалем та крізь сльози розповідала про вказані обставини, що свідчить про усвідомлення пережитої травми.

Окрім цього, допитана в судовому засіданні ОСОБА_9 надала аналогічні показання щодо вищевказаних обставин.

Згідно даних довідки від 12 вересня 2018 року № 420 виданої лікарем ОСОБА_13, ОСОБА_5 був звільнений від занять у школі внаслідок захворювання: «колоті рани загальної стінки грудної клітки» (а.с. 15).

Судом також встановлено, що станом на 28 вересня 2018 року Монастириським відділенням поліції здійснюється досудове розслідування за фактом нанесення заявнику ОСОБА_1 та сину ОСОБА_5 тілесних ушкоджень громадянином ОСОБА_2 (а.с. 5, 32).

V.Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Україна, як кожна держава учасниця, що ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, взяла на себе негативні та позитивні зобовязання щодо забезпечення прав і свобод, викладених у Конвенції та протоколах до неї. Це означає, що з одного боку держава зобовязується утримуватися від порушень прав і свобод людини через дії своїх повноважних осіб (негативні зобовязання), а з іншого охороняти права і свободи людини від порушення їх з боку приватних осіб (позитивні зобовязання) .

Згідно з визнаними Україною міжнародними стандартами насильство в сімї виступає грубим порушенням прав людини і посягає на основні соціальні цінності життя людини, честь та гідність, недоторканність та безпеку, власність та приватне життя, а також на право дітей на виховання у сімейному середовищі.

Базовим нормативно-правовим актом, що визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сімї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до зазначеної статті Закону психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров'ю особи.

Під фізичним насильством закон визначає форму домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Положеннями статті 4 цього закону передбачено, що діяльність, спрямована на запобігання та протидію домашньому насильству, ґрунтується, в тому числі на засадах:

- гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини;

- належної уваги до кожного факту домашнього насильства під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству;

- визнання суспільної небезпеки домашнього насильства та забезпечення нетерпимого ставлення до будь-яких проявів домашнього насильства;

- поваги та неупередженого і небайдужого ставлення до постраждалих осіб з боку суб'єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, забезпечення пріоритетності прав, законних інтересів та безпеки постраждалих осіб під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству;

- врахування особливих потреб та інтересів постраждалих осіб, зокрема осіб з інвалідністю, вагітних жінок, дітей, недієздатних осіб, осіб похилого віку.

Згідно з положеннями ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Пунктами 6, 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обовязків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

За п. 9 ч. 1ст. 1 цього ж Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Отже аналіз вищевказаних положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дає підстави вважати, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим спеціальним заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Приписами частини 8 ст. 26 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що порядок видачі судом обмежувального припису визначається ЦПК України.

Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Враховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, зокрема медичну довідку з діагнозом захворювання, витягу з ЄРДР щодо наявності кримінального провадження за фактом нанесення тілесних ушкоджень, пояснень заявника, показів свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_9, інформації Служби у справах дітей щодо перебування на обліку малолітнього ОСОБА_5 як дитини, що постраждала від насильства, суд вважає доведеною ту обставину, що заявник та її син зазнали психологічного насильства, яке проявилося у залякуванні та погрозах вбивством, і ці дії, викликали у заявника обґрунтовані побоювання за свою безпеку та безпеку її сина.

Водночас, суд також вважає доведеним факт вчинення й фізичного насильства, що проявилося в умисному заподіянні заінтересованою особою ОСОБА_2 тілесних ушкоджень колишній дружині ОСОБА_1 та сину ОСОБА_5

За таких обставин, суд вважає обґрунтованим ризик можливого вчинення ОСОБА_2 в майбутньому домашнього насильства щодо заявника та її малолітнього сина, а тому, вони, як жертви домашнього насильства потребують захисту з боку держави.

З огляду на наведене та з ціллю недопущення повторного травмування дитини, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису із запропонованими заявником заходами тимчасового обмеження прав заінтересованої особи.

Саме таке тимчасове обмеження прав кривдника, сприятиме запобіганню та протидії психологічному та фізичному насильству, відповідатиме меті цих заходів та буде співмірним вчиненому протиправному діянню.

Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

VI.Судові витрати.

В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259, 294, 350-1 - 350-8 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству, суд -

у х в а л и в :

1.Заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису задовольнити.

2.Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, на строк 6 (шість) місяців, у вигляді заходів тимчасового обмеження його прав, з покладенням на нього наступних обовязків:

-заборонити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, жителю ІНФОРМАЦІЯ_7, перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3;

-заборонити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, жителю ІНФОРМАЦІЯ_7, наближатися на 50 метрів до місця проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, що знаходиться за адресою: вул.Мазепи №29 м.Монастириська Тернопільської області;

-заборонити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, жителю ІНФОРМАЦІЯ_7, наближатися на 50 метрів до Монастириської ОСОБА_7 ступенів Тернопільської області, що знаходиться за адресою: вул.С.Стрільців №2 м.Монастириська Тернопільської області, у якій навчається ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3;

-заборонити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, жителю ІНФОРМАЦІЯ_7, переслідувати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та в будь-який спосіб спілкуватися з ними.

3.Копію рішення направити до Монастириського відділення поліції Теребовлянського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області для взяття ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, жителя ІНФОРМАЦІЯ_7, на профілактичний облік.

4.Про прийняте рішення повідомити Монастириську районну державну адміністрацію Тернопільської області та виконавчий орган Монастириської міської ради Тернопільської області.

5.Допустити негайне виконання рішення суду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано через Монастириський районний суд Тернопільської області до апеляційного суду Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_14