Справа № 128/2369/17
Провадження № 22-ц/772/1972/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2018 рокуСправа № 128/2369/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача ОСОБА_2,

суддів Берегового О.Ю., Медяного В.М.,

за участі секретаря судового засідання Сніжко О.А., представника скаржника, позивача ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду ци-вільну справу за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_5

про визнання майна особистою приватною власністю,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Вінниць-кого районного суду Вінницької області від 23 липня 2018 року про залишення позову без розгляду, постановлену в приміщенні суду в м. Вінниці за голову-вання судді Саєнко О.Б.,

В С Т А Н О В И В:

11 вересня 2017 року ОСОБА_3 звернувся у Вінницький районний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_5 про визнання майна особистою приватною власністю. Позов мотивований тим, що з 18 квітня 1997 року сторо-ни у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 жовтня 2015 року розірваний. Розпоря-дженням Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області від 30 березня 2010 року № 477 «Про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_6 для ведення садівництва на території Стрижавської селищної ради, за межами населеного пункту» позивачу була надана у власність земельна ділянка для ведення садівництва площею 0,0800 га, кадастровий номер :04:002:0453 по вул. Виноградній у садовому масиві «Стрижавка-1», № 29/31 за межами населеного пункту на території Стрижавської селищної ра-ди Вінницького району Вінницької області, приватизована ОСОБА_3 згід-но Земельного кодексу України на безоплатній основі, про що свідчить Держав-ний акт на право власності на земельну ділянку. Згідно витягу з рішення ХІ се-сії Шепетівської міської ради Хмельницької області 24 скликання від 26 червня 2003 року № 4 позивачу передана у власність для будівництва і обслуговування індивідуального гаража земельна ділянка площеж 0,0032 га, кадастровий номер :01:003:0652 по вул. Залізничній, № 45В в м. Шепетівка Хмельниць-кої області, яка також приватизована ОСОБА_3 на безоплатній основі, про що свідчить Державний акт про право власності на земельну ділянку. Позивач, посилаючись на статтю 57 СК України, статті 81, 116 Земельного кодексу Укра-їни, статті 16, 321, 328, 373, 391, 392 ЦК України, просив суд визнати дві вказа-ні земельні ділянки його особистою приватною власністю.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 23 липня 2018 року заяву представника відповідачки ОСОБА_5 - ОСОБА_7, озвуче-ну в судовому засіданні представником відповідачки ОСОБА_8 задо-волено, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю на підставі пункту четвертого частини першої статті 257 ЦПК України залишений без розгляду ( а. с. 120-121 ).

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_3 оскаржує її в апеляційному порядку, просить дану ухвалу скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Скаржник вважає оскаржува-ну ухвалу незаконною та необгрунтованою ( а. с. 135 ).

Відзив на апеляційну скаргу відповідачкою, її представниками не поданий.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебу-ває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення по апеляційній скарзі представника скаржника адвоката ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні в ній докази в їх сукупності, перевіривши за-конність, обґрунтованість оскаржуваної судової ухвали в межах доводів та ви-мог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скар-га підлягає задоволенню.

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що у провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває цивільна справа № 127/723/16-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про розподіл майна, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням, зобовязання не чинити перешкоди у користуванні власністю, відшкодування моральної шкоди, зобовязання вчинити дії, визнання права особистої власності на майно. Суд першої інстанції, враховуючи призначення у вказаній справі у грудні 2016 року будівельно-технічної та автотоварознавчої експертиз, те, що ОСОБА_3 04 жовтня 2016 року подав Вінницькому міському суду заяву про збільшення по-зовних вимог, де просив визнати його особистою власністю ті ж дві земельні ді-лянки, щодо яких має місце спір у Вінницькому районному суді Вінницької області, дійшов висновку про прийняття Вінницьким міським судом Вінницької області такої заяви ОСОБА_3 до розгляду. Керуючись нормою пункту чет-вертого частини першої статті 257 ЦПК України, суд першої інстанції позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю залишив без розгляду.

З висновком суду першої інстанції про те, що у провадженні Вінницького міського суду Вінницької області за зустрічним позовом ОСОБА_3 перебу-ває справа № 127/723/16-ц у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих же підстав, що й дана цивільна справа № 128/2369/17 у Вінниць-кому районному суді Вінницької області однозначно погодитися не можна. Та-кий висновок суду є передчасним, грунтується на припущенні.

Враховуючи норми статей 188, 193 ЦПК України, колегія суддів апеляцій-ного суду наголошує, що вимоги за зустрічним позовом обєднуються в одне провадження з первісним позовом ухвалою суду.

З матеріалів справи даної цивільної справи, витребуваних апеляційним су-дом з Вінницького міського суду Вінницької області належним чином завірених копій документів цивільної справи № 127/723/16-ц не убачається постановлен-ня у міському суді ухвали про обєднання в одне провадження з первісним по-зовом ОСОБА_5 зустрічного позову ОСОБА_3 Ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 22 грудня 2016 року, від 03 березня 2018 року стосовно призначення судової будівельно-технічної та автотоварознавчої експертиз, забезпечення можливості експерту вчинити певні дії не є достатнім доказом, на підставі якого можливо залишити позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю без роз-гляду на підставі пункту четвертого частини першої статті 257 ЦПК України.

Крім того і особливо необхідно наголосити на можливості для суду першої інстанції, ухвала про залишення позову без розгляду якого оскаржується в апе-ляційному порядку, використати за узгодженням з іншим судом норми статті 188 ЦПК України з метою відповідності свого рішення усталеній практиці Єв-ропейського суду з прав людини, який у своїй практиці ( рішення від 09 жовтня 1979 року у справі Єйрі ( пункт 24 ), рішення від 13 травня 1980 року у справі Артіко проти Італії ( пункт 35 ), рішення від 30 травня 2013 року у справі ОСОБА_9 проти України ( пункт 32 )) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефектив-ним ( Bellet v. France ( Беллет проти Франції) , параграф 38. Для того, щоб пра-во на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскар-жити дію, що порушує його права» ( там само, параграф 36 ). Враховуючи ви-щезазначене, правила, що стосуються предмета спору чи застосування цих пра-вил, не повинні перешкоджати сторонам в отриманні доступного судового за-хисту ( Miragall Escolano v. Spain ( Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії ); Zvolsky and Zvolska v. the Czech Republic ( Звольський та Звольська проти Чехії ), параграф 51.

Отже, як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції, залишаючи без розгляду позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю, не виконав покладених на нього завдань, не вчинив усіх можливих процесуальних дій для переконаності у правильності й обгрунтованості відповідного клопотання од-нієї із сторін у справі.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення спра-ви для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне зясування су-дом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що ма-ють значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невід-повідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення помилкової ухвали.

За викладених обставин помилкова ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 374, 379, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволити.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 23 липня 2018 року про залишення позову у цивільній справі № 128/2369/17 без розгляду ска-сувати, справу направити в суд першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, од-нак вона може бути оскаржена касаційному порядку до Верховного Суду про-тягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст цієї постанови складений 27 вересня 2018 року.

Суддя-доповідач: ОСОБА_2

Судді: О.Ю. Береговий

ОСОБА_10