Справа № 355/776/18
Провадження № 2/355/454/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року селище Баришівка

Баришівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Лисюка О.Д.

за участю секретарів судового засідання: Старенької С.М., Пухир С.Б., Котенко Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу

за позовом: ОСОБА_1

до

відповідачів: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

треті особи: Баришівський РС УДМС в Київській області, Баришівська селищна рада Київської області

вимоги позивача: про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 виклад позиції позивача та заперечення відповідачів.

05.06.2018 року за вх. № 4013 ОСОБА_1 (в подальшому позивач) звернувся до Баришівського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_2 (надалі відповідач 1) та ОСОБА_3 (надалі відповідач 2) про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що відповідачі по справі зареєстровані, але не проживають в помешканні, яке йому належить на праві власності і за таких обставин, він не в змозі оформити субсидію та належним чином сплачувати комунальні послуги.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не зявилися, причини своєї неявки суд не повідомили.

ІІ. Заяви, клопотання.

12 липня 2018 року суддею Баришівського районного суду Коваленком К.В. було заявлено самовідвід, який, ухвалою суду від 12.07.2018 року був задоволений (а.с. 25).

За заявою представника позивача, в судове засідання викликані свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України, представником позивача до закінчення підготовчого засідання, шляхом подання письмової заяви було подано клопотання про зміну підстави позову.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 05 вересня 2018 року до участі в справі в якості третьої особи було залучено Баришівську селищну раду Баришівського району Київської області.

Відповідно до ч. 3 ст. 223 КПК України, суд вирішив проводити розгляд справи за відсутності відповідачів на загальних підставах.

Згідно ст. 247 ЦПК України, суд під час судового розгляду здійснював повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального засобу в порядку, передбаченому Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. N 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є визнання права.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що у відповідності з договором купівлі-продажу, посвідченого Баришівською селищною радою 31.01.1968 року за № 5, зареєстрованого в Переяслав-Хмельницькому бюро технічної інвентаризації 21.02.1968 року за № 826 ОСОБА_1 є власником 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, який знаходиться в селищі Баришівка по вул. Котляревського, 6 (а.с.9 ).

Із довідки № 382 від 14.03.2018 року виконавчого комітету Баришівської селищної ради вбачається, що в 1/2 частині будинку по вул. Котляревського, 6, селищі Баришівка, зареєстровані :

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1;

Син - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2;

Син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3;

Дочка ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4;

Онука ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5.

Відповідно до акту обстеження фактичного проживання осіб від 25.05.2018 року, складеного депутатом Баришівської селищної ради ОСОБА_10 було встановлено, що сини ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за вказаною адресою зареєстровані, але не проживають більше року (а.с.10).

Онука ОСОБА_9 за вказаною адресою також зареєстрований, але в даний час проживає в гуртожитку вузу іноземних мов.

Згідно із ч. 1 ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

При оцінці показань свідків судом проаналізовано процес формування, збереження і передачі відомостей свідками.

Допитані в судовому засіданні кожен окремо свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суду пояснили, що проживаючи по-сусідству із позивачем ОСОБА_1, його синів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за місцем реєстрації не бачили більше року. По слухах їм відомо, що ОСОБА_3 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_6, а ОСОБА_3 в с. Паришків, Баришівського району. Вказані докази суд визнає належними та допустимими.

V. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. ч. 1,2 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За правилами ч. 2, 3 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Це ж положення закріплено в ст.9 ЖК України, згідно якої ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сімї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону(особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК ). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сімї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення ст.405 ЦК.

Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадянин, який має у приватній власності будинок (квартиру), має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд та має право звернутися в суд про виселення.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а згідно ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти та батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є батьком відповідачів та відповідно, сторони були членами однієї родини, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки.

Оскільки в ході судового розгляду було безспірно встановлено факт не проживання відповідачів по справі в будинку по вул. Котляревського, 6 понад один рік, то позовні вимоги про визнання осіб такими, що втратили право користування будинком є обгрунтованими та підлягають до задоволення.

Вирішуючи питання про зняття відповідачів з реєстрації в даному випадку суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

Згідно зі ст. 7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою ), свідоцтва про смерть.

За таких обставин суд також вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача ОСОБА_1 щодо усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом зняття з реєстрації ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Керуючись ст.ст.41,47 Конституції України, ст.ст.15,16, 29, ч.1,2 ст. 319, ст. 321, ч.2,3 ст.386, ч.2 ст.405 ЦК Українист.ст.64,150,156 ЖК України, ч.1 ст.3,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 2, 5, 10-13, 18, 77, 81, 258-259, 263 - 265 Цивільного процесуального кодексу, п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суд, -

В и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Баришівський РС УДМС в Київській області, Баришівська селищна рада Київської області про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування жилим приміщенням - будинком, що розташований за адресою: вул. Котляревського, буд. 6, селище Баришівка, Київської області.

Зняти з реєстрації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованих в будинку, що розташований за адресою: вул. Котляревського, буд. 6, селище Баришівка, Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Баришівський районний суд Київської області .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Баришівського районного суду

Київської області _________________ ОСОБА_13

Повний текст судового рішення

складено 27.09.2018 року.