ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2018 року

м.Суми

Справа №577/5014/17

Номер провадження 22-ц/788/1086/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання Пархоменко А.П.,

представників позивача ОСОБА_1 ОСОБА_1 ОСОБА_2 та адвоката ОСОБА_3

представника Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» адвоката ОСОБА_5 на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25 квітня 2018 року в складі судді Кравченка В.О., ухваленого у м. Конотопі, повний текст якого складений 02 травня 2018 року,

в с т а н о в и в:

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402 VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 ч. 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

30 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» (далі ПАТ «Сумигаз»), третя особа Конотопське відділення Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз», вимоги якого заявою від 23 лютого 2018 року уточнив і просив стягнути з відповідача 100000 грн моральних збитків, зобовязати відповідача здійснити ремонт газопроводу після пожежі (замінити пошкоджені внаслідок пожежі труби, пофарбувати зовнішній газопровід, встановити новий будинковий регулятор тиску газу), а також здійснити пуск газу до будинку та газових приладів.

Зазначені вимоги позивач обґрунтував тим, що є власником житлового будинку по вул. Пирогова, 67 в м. Конотопі, який внаслідок пожежі на газопроводі 12 грудня 2014 року був пошкоджений, чим було завдано майнову шкоду у сумі 55101 грн, яку відповідач на виконання раніше ухваленого судового рішення вже відшкодував. Крім того, в результаті пожежі був пошкоджений і належний йому газопровід, розташований на території його домоволодіння, а також і будинковий регулятор тиску газу. Після пожежі відповідач відновив газопостачання до його будинку, проте, 28 листопада 2016 року припинив у звязку із витоком газу через несправний ввідний кран. Наступного дня працівниками відповідача було встановлено новий кран, який не відповідає проектній документації і, при цьому, ті працівники відмовились здійснювати пуск газу, тобто, домоволодіння залишається без газопостачання. Вказаними обставинами, зокрема, завданою шкодою внаслідок пожежі з вини відповідача, відсутністю газу в оселі, бездіяльністю відповідача щодо відновлення газопостачання і ремонту обладнання позивач обґрунтував завдану йому моральну шкоду і просив позовні вимоги задовольнити у повному обємі.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25 квітня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Сумигаз» на користь ОСОБА_1 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Зобовязано ПАТ «Сумигаз» відновити газопостачання до будинку № 67 по вул. Пирогова в м. Конотопі, Сумської області, що належить ОСОБА_1

В решті вимог відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Сумигаз» 3200 грн судового збору на користь держави.

Позивач ОСОБА_1 з вказаним рішенням суду не погодився в частині щодо незадоволених його вимог і просить ухвалити нове рішення про їх задоволення у повному обсязі. Свої доводи він обґрунтовує тим, що незазначення у позові, які саме труби треба ремонтувати, не є підставою для відмови у задоволенні цих вимог, оскільки відповідач повинен виконати роботи по заміні пошкодженого трубопроводу і іншого газового обладнання, керуючись відповідними нормативними документами. Висновки суду про заміну відповідачем надомного регулятора тиску газу у 2015 році є безпідставними, оскільки докази цього в матеріалах справи відсутні. Крім того, позивач вважає, що суд безпідставно занизив суму компенсації заподіяної йому моральної шкоди, не врахувавши пережитих моральних страждань. Також, він просив відшкодувати на його користь за рахунок відповідача 3000 грн витрат на правничу допомогу, вказуючи, при цьому, що акт надання юридичних послуг буде надано суду після ухвалення судового рішення у даній справі.

Відповідач ПАТ «Сумигаз» з рішенням суду також не погодилось та оскаржило його в апеляційному поряду. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

При цьому, вказав, що між ним і дочкою позивача ОСОБА_6, яка є єдиним споживачем послуг стосовно газопостачання за адресою: вул. Пирогова, 67 в м. Конотопі, з 2003 року тривають договірні правовідносини, тому саме вона має право на захист її інтересів у суді, а не позивач ОСОБА_1 Крім того, відмова стосовно відновлення газопостачання після його припинення з 28 листопада 2016 року повязана з тим, що на газопроводі не були проведені ремонтно-відновлювальні роботи за рахунок позивача, які були вказані в акті від 23 лютого 2015 року, тобто, не було пофарбовано газову трубу та не встановлено двері у приміщенні кухні. Також, відповідач вважає, що положення ст.ст. 23, 1167 ЦК України на спірні правовідносини не розповсюджується, так як регламентують деліктні відносини. Водночас, як право на відшкодування моральної шкоди внаслідок завдання шкоди житловому приміщенню і іншому майну споживача передбачене умовами укладеного з дочкою позивача договору, тобто, як право на відшкодування моральної шкоди за рахунок відповідача, так і право вимагати відновлення газопостачання і здійснити ремонт газових труб позивач не має, оскільки не є учасником договірних правовідносин. У звязку із зазначеним, на що послався відповідач, суд, порушивши процесуальний закон, розглянув вимоги позивача, що стосуються деліктних і договірних правовідносин в одному провадженні, незважаючи на те, що позивач у клопотанні від 23 лютого 2018 року, яке судом не було розглянуте, просив уточнені вимоги розєднати. Звертається увага і на те, що суд першої інстанції невірно визначив суму судового збору, яку стягнув з відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відповідач ПАТ «Сумигаз» зазначив, що механізм компенсації збитків споживачу послуг ґрунтується на договірних правовідносинах, учасником яких позивач не є. Також, вказав, що попереднім судовим рішенням, яке набрало законної сили та повністю виконане відповідачем, фактично вже було вирішено питання щодо компенсації позивачу збитків від пошкодження інженерних мереж, у тому числі і на фарбування газових труб, проте, отримавши кошти, ОСОБА_1 газопровід не пофарбував, а, натомість, просить повторно вирішити це питання за рахунок відповідача. В частині стягнення моральної шкоди відповідач підтримав викладену в своїй апеляційній скарзі позицію про відсутність такого права у позивача. Також, заявник зазначив про неспівмірність витрат позивача на правничу допомогу та на відсутність належних доказів щодо її надання.

Позивач ОСОБА_1 також подав відзив на скаргу ПАТ «Сумигаз», в якому заперечив проти доводів скарги відповідача та вказав, що він, як власник домоволодіння, за власний рахунок виготовляв проектну документацію по газифікації свого будинку, а також є споживачем послуг з газопостачання. Крім того, як він вважає, споживачем цих послуг є і його дочка, яка у момент первинного пуску газу у 2003 році була єдиною зареєстрованою особою у цьому будинку, у звязку з чим і уклала договір з відповідачем. Відтак, на що послався позивач, доводи відповідача про те, що право вимоги до відповідача має лише споживач цих послуг за договором, є безпідставними.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_3 та ОСОБА_6, представника відповідача ПАТ «Сумигаз» адвоката ОСОБА_4, які підтримали доводи своїх апеляційних скарг та просили їх задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а скаргу ПАТ «Сумигаз» необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є одноособовим власником житлового будинку № 67 по вул. Пирогова в м. Конотопі Сумської області (т. 1 а.с. 9).

За замовленням позивача у 2003 році був розроблений робочий проект газопостачання до його будинку (т. 1 а.с. 128-136), а 19 грудня 2003 року між відповідачем і дочкою позивача ОСОБА_6 був укладений договір про надання послуг з газопостачання (т. 1 а.с. 12, 76), який діє на даний час, що також визнав відповідач у справі.

12 грудня 2014 року внаслідок витоку природного газу у місці фланцевого зєднання газової труби та займання від невстановленого джерела вогню сталась пожежа поруч з будинком позивача, внаслідок чого будинок та деякі інженерні мережі зазнали ушкоджень.

Обставини вказаної пожежі та її наслідки були встановлені рішенням Апеляційного суду Сумської області від 31 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2016 року.

Зокрема, апеляційною інстанцією було встановлено, що ПАТ «Сумигаз» відповідальне за технічний стан і безпечну експлуатацію обєктів і споруд систем газопостачання житлового будинку позивача, однак здійснювало технічне обслуговування неналежним чином у порушення умов договору про надання послуг з газопостачання та Правил безпеки систем газопостачання України, а тому несе відповідальність за неналежне технічне обслуговування систем газопостачання будинку позивача, яке призвело до заподіяння ОСОБА_1 майнової шкоди внаслідок пожежі на суму 55101 грн.

Внаслідок пожежі газопостачання до будинку позивача 12 грудня 2014 року було припинено, а 23 лютого 2015 року його відновили, хоча, як вбачається з акта, складеного працівниками відповідача того ж дня, у ньому було зазначено, що позивач порушив вимоги проектної документації щодо газифікації будинку, так як у приміщенні кухні відсутні двері і не пофарбований газопровід (т. 1 а.с. 48).

Вказані порушення вимог проектної документації (т. 1 а.с. 128-136), які дійсно мали місце, не стали наслідком відмови відповідача відновити 23 лютого 2015 року газопостачання до будинку позивача, що також визнав відповідач в апеляційній скарзі (т. 1 а.с. 187).

28 листопада 2016 року газопостачання до будинку позивача знову було припинено, оскільки був виявлений витік газу через кульовий кран (т. 1 а.с. 16), проте, після заміни крану працівниками відповідача наступного дня, тобто 29 листопада 2016 року, газопостачання до будинку ОСОБА_1 не було відновлено по причині неусунення позивачем виявлених у вказаному вище акті від 23 лютого 2015 року порушень вимог проектної документації.

Крім того, 25 червня 2015 року у звязку з плановим технічним обслуговуванням будинку позивача працівники відповідача склали акти про зняття, а потім і про встановлення надомного регулятора тиску газу у абонента ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 52).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, яка йому була завдана відповідачем внаслідок неналежного виконання своїх зобовязань щодо утримання у належному стані газопроводу, тобто, його бездіяльність, наслідком чого стала пожежа і заподіяння позивачу майнової шкоди та моральних страждань.

Отже, суд дійшов висновку про те, що між сторонами спору у даній справі склались деліктні правовідносини з приводу заподіяної моральної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача.

У частині першій статті 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.

Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди і серед інших, наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Оскільки попередніми судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлена неправомірність дій ПАТ «Сумигаз», суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для відшкодування завданої позивачу внаслідок таких дій моральної шкоди.

Відповідно до встановлених обставин, суд дав оцінку моральним стражданням позивача, встановив розмір грошової компенсації та обґрунтовано поклав обовязок по її відшкодуванню на відповідача.

Колегія суддів вважає, що визначена судом першої інстанції сума компенсації позивачу за спричинену моральну шкоду, а саме 10000 грн, є співмірною із понесеними ним моральними стражданнями, а також відповідає принципам розумності, достатності і справедливості.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині щодо збільшення суми компенсації за спричинену йому моральну шкоду до 100000 грн є не обґрунтованими, такими, що не знайшли належного підтвердження.

Посилання ПАТ «Сумигаз» в апеляційній скарзі на те, що позивач не є стороною укладеного з відповідачем договору про надання послуг з газопостачання, а, відтак, не є споживачем цих послуг, на відміну від його дочки, і що позивач не має права на відшкодування шкоди вже були предметом розгляду суду першої інстанції, який дав обґрунтовану оцінку спірним правовідносинам щодо заподіяння шкоди власнику майна, а тому на увагу колегії суддів не заслуговують. Крім того, рішеннями апеляційної та касаційної інстанції в попередній справі, які набрали законної сили, встановлено, що між сторонами внаслідок заподіяної позивачу майнової шкоди через неправомірні дії відповідача виникли деліктні правовідносини.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, з чим також погоджується і колегія суддів, що підставою припинення постачання газу в будинок позивача, що було зафіксовано у акті від 28 листопада 2016 року, була саме аварійна ситуація, повязана з витоком газу через несправний кран, яка була усунута наступного дня. Таким чином, відмова працівників відповідача відновити газопостачання до оселі позивача з інших підстав, які не були причиною припинення газопостачання, є неправомірною.

Отже, з рішенням суду першої інстанції в частині зобовязання відповідача відновити газопостачання до будинку позивача колегія суддів також погоджується, а до доводів апеляційної скарги відповідача з цього приводу колегія суддів відноситься критично.

Вирішуючи спір в частині вимог про зобовязання відповідача відновити лакофарбове покриття газової труби, яке було пошкоджене внаслідок пожежі, суд першої інстанції вважав, що ці вимоги є недоведеними.

Проте, колегія суддів з таким висновком погодитись не може. Позивач ОСОБА_1 дійсно має обовязок утримувати у належному стані, тобто, у визначеному проектною документацією щодо газифікації житлового будинку, частину наземної газової труби та газове обладнання, які знаходяться на території його домоволодіння, і мають бути пофарбовані (т. 1 а.с. 131).

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, пошкодження газової труби відбулось внаслідок пожежі, яка, у свою чергу, стала наслідком неналежного виконання відповідачем своїх обовязків по обслуговуванню газотранспортної мережі, тому обовязок по відновленню пошкодженого вогнем лакофарбового покриття газової труби, що проходить по подвірю позивача, лежить на відповідачеві.

Таким чином, вимога про зобовязання відповідача відновити лакофарбове покриття газової труби позивача підлягає задоволенню, а рішення суду в цій частині скасуванню, у звязку з чим доводи апеляційної скарги позивача з цього приводу заслуговують на увагу.

Стосовно позовної вимоги про зобовязання відповідача замінити пошкоджені внаслідок пожежі газові труби, то вона, як вірно встановив суд першої інстанції, є недоведеною, оскільки доказів про те, що газові труби непридатні до їх цільового використання матеріали справи не містять. До того ж, після пожежі відповідач здійснював пуск газу до будинку позивача, тобто, відновлював позивачу газопостачання, і, тим самим, фактично підтвердив, що стан його газопроводу відповідає технічним умовам і безпеці його використання.

У звязку із зазначеним, доводи апеляційної скарги позивача про зворотнє є безпідставними і не ґрунтуються на доказах у справі.

Вимогу позивача про заміну за рахунок відповідача будинкового регулятора тиску газу колегія суддів також вважає недоведеною, оскільки, як вбачається з актів про зняття та про встановлення регулятора тиску газу за адресою домоволодіння ОСОБА_1 від 25 червня 2015 року (т. 1 а.с. 52), це обладнання перевірялось працівниками відповідача, тобто, також було визнано таким, що відповідає технічним умовам і безпеці його експлуатації, що також підтверджується і наданими суду апеляційної інстанції актами від 25 червня 2016 року, з яких вбачається, що вказаний регулятор тиску проходив перевірку на спеціальному стенді і визнаний таким, що пройшов випробування.

Отже, доводи апеляційної скарги позивача з приводу неправильності вирішення вказаної вимоги не заслуговують на увагу.

Крім того, питання стосовно пошкодження газової труби та зазначеного вище будинкового регулятора тиску газу є такими, які потребують спеціальних знань, проте, позивач правом заявити клопотання про призначення судової експертизи на предмет зясування пошкоджень, про які він вказав у позові, не скористався, експертних висновків про невідповідність технічним умовам газового обладнання та необхідність його заміни чи ремонту суду також не надав.

Інші доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 і ПАТ «Сумигаз» висновків суду першої інстанції у частині вирішених вимог про стягнення моральної шкоди та зобовязання відновити газопостачання до будинку позивача не спростовують.

Оскільки рішення суду підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні вимог про зобовязання відповідача пофарбувати зовнішній газопровід, тому його необхідно змінити в частині щодо розподілу судових витрат.

Так як позивач ОСОБА_1 при зверненні до суду першої інстанції був звільнений від сплати судового збору, а його позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме: на 10% задоволено немайнову вимогу про стягнення моральної шкоди, на 33 % задоволено немайнову вимогу про зобовязання відновити лакофарбове покриття, а також повністю задоволено немайнову вимогу про зобовязання здійснити пуск газу, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню 915,20 грн (64 грн + 211,20 грн + 640 грн) судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції, а не 3200 грн, як вказав суд першої інстанції.

На підставі ч. 1, ч. 6, ч. 13 ст. 141 ЦПК України за рахунок відповідача на користь держави слід стягнути 316,80 грн (150% від 211,20 грн) судового збору, як за одну частково задоволену позовну вимогу немайнового характеру (на 33%) за наслідками апеляційного перегляду судового рішення.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 3, 4; 381; 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» адвоката ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25 квітня 2018 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову про зобовязання відповідача відновити лакофарбове покриття газової труби та газового обладнання, які знаходяться на території домогосподарства позивача.

Зобовязати Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» відновити лакофарбове покриття газової труби та газового обладнання і пофарбувати зовнішній надземний газопровід і газове обладнання, що знаходяться на території будинковолодіння за адресою: вул. Пирогова, 67 у м. Конотопі, Сумської області і належать ОСОБА_1.

Рішення в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» судового збору змінити, стягнувши 915 грн 20 коп. судового збору на користь держави, а не 3200 грн, як вказав суд першої інстанції.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» на користь держави 316 грн 80 коп. судового збору за апеляційний перегляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.Г.Хвостик (суддя-доповідач)

Судді: В.І.Криворотенко

ОСОБА_7