АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2018 року

м.Харків

справа № 636/905/18

провадження № 22-ц/790/4683/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

Головуючого : Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.

за участю: секретаря - Семикрас О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до сільськогосподарського кооперативу «Вітязь» в особі голови ОСОБА_2 про розірвання договору оренди земельної ділянки за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 18 червня 2018 року, ухвалене суддею Ковригіним О.С., в залі суду в м. Чугуєві, Харківської області,-

ВСТАНОВИВ:

06 березня 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до сільськогосподарського кооперативу «Вітязь» (далі СК «Вітязь») в особі голови ОСОБА_2 про розірвання договору оренди земельної ділянки.

В обґрунтування позову зазначила, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка, кадастровий № :03:000:0071, площею 3,8709 гектарів, яка розташована на території Коробочкинської сільської ради Чугуївського району Харківської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ХР № 095853, виданим 07 квітня 2009 року Чугуївською районною державною адміністрацією Харківської області, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 13.

Згідно договору оренди земельної ділянки № 194, укладеного 18 вересня 2012 року між ОСОБА_3 та СК «Вітязь» , зареєстрованим в Державному реєстрі речових прав (далі ДРРП) 10 квітня 2017 року за № 19967406, позивач передала відповідачеві земельну ділянку в оренду строком на 15 років з щорічною виплатою орендної плати в розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки землі, що визначено пунктом 8 спірного договору.

В листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернулась до відповідача з письмовою вимогою про збільшення розміру орендної плати з 3% на 11%, шляхом оформлення додаткової угоди про внесення змін в пункт 8 спірного договору оренди земельної ділянки № 194, укладеного 18 вересня 2012 року, на яку отримала відповідь, що її вимога стосовно збільшення орендної плати у розмірі не менше 11 % від нормативної грошової оцінки землі з урахуванням добутку коефіцієнтів індексації за попередні роки є неприйнятною для керівництва СК «Вітязь».

Зважаючи на що, позивача не влаштовує розмір орендної плати у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, визначений спірним договором оренди, що є підставою для розірвання договору.

Також вказувала, що відповідачем не розроблений та не наданий позивачеві проект землеустрою щодо еколого-економічного обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь.

У звязку з чим, позивач просила суд розірвати договір оренди земельної ділянки № 194 від 18 вересня 2012 року, укладений між нею та СК «Вітязь» в особі ОСОБА_2, зареєстрований в ДРРП 10 квітня 2017 року за № 19967406, площею 3,8709 гектарів, кадастровий № :03:000:0071, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Коробочкинської сільської ради Чугуївського району Харківської області.

Головою СК «Вітязь» - ОСОБА_4 надано до суду відзив, у якому він зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає у повному обсязі, посилаючись на те, що спірний договір є укладеним та зареєстрованим у ДРРП належним чином. Умовами зазначеного договору визначені всі істотні умови, передбачені вимогами Земельного кодексу, Цивільного кодексу та Закону України «Про оренду землі». Орендна плата була узгоджена між сторонами умовами договору та сплачується позивачеві у строки, визначені ним. Також вказав, що порушень умов договору та вимог чинного земельного законодавства щодо розроблення та надання проекту сівозмін позивачеві відповідачем не допущено.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 18 червня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до СК «Вітязь» в особі голови ОСОБА_2 про розірвання договору оренди земельної ділянки - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій вона просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на ті обставини, що рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам по справі. Вказує, що СК «Вітязь» не виконав вимоги щодо укладення договору оренди, передачі землі актом в оренду, державної реєстрації договору землі, індексації орендної плати кожного року, а також не вносить в землю органічних добрив, що виснажує землю, не проводить сівообороту і таке положення може привести до того, що земля втратить плодородність. Також, орендар маніпулює строком дії договору оренди, нехтуючи правами власника землі розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. Відповідач не надав проект землеустрою, щодо забезпечення еколого економічного обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, як того вимагає чинне законодавство. Суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги зазначені доводи та ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу голова СК «Вітязь» зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права на підставі повно і всебічно зясованих обставин. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 369 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено істотності порушення умов спірного договору відповідачем в частині орендної плати. Доказів вимог про розірвання спірного договору через ненадання еколого-економічного обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, що може призвести до погіршення екологічного стану належної йому спірної земельної ділянки, позивач не надала.

Відмова у задоволенні заяви ОСОБА_1 щодо внесення змін до договору оренди в частині визначення розміру орендної плати не є підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки, оскільки орендодавець не позбавлений можливості ставити питання щодо внесення змін до умов договору оренди земельної ділянки в судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають доказам, що містяться в матеріалах справи, та ґрунтуються на нормах матеріального права.

Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами та не оспорюється сторонами, що з державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР № 095853, виданого 07 квітня 2009 року Чугуївською районною державною адміністрацією Харківської області, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 13 вбачається, що позивачеві на праві приватної власності належить земельна ділянка, кадастровий № :03:000:0071, площею 3,8709 гектарів, яка розташована на території Коробочкинської сільської ради Чугуївського району Харківської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 17).

Згідно до договору оренди земельної ділянки № 194, укладеного 18 вересня 2012 року між ОСОБА_1 та СК «Вітязь», зареєстрованим ДРРП 10 квітня 2017 року за № 19967406 позивач передала відповідачеві зазначену земельну ділянку в оренду строком на 15 років з щорічною виплатою орендної плати в розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки землі (а.с. 10-12).

Отже, сторонами укладено правочин, за яким ОСОБА_1 передала у платне користування СК «Вітязь» в особі ОСОБА_2 належну їй на праві приватної власності земельну ділянку на умовах, визначених сторонами відповідно до договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно частини 2 статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі».

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом статті 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному, на час укладення договору оренди, законодавству.

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з пунктів 3, 4 статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Статтею 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Із матеріалів справи вбачається, що виплата орендної плати за спірним договором здійснювалася у повному обсязі, що підтверджується відомостями на виплату грошей № 2 за серпень 2017 року, на виплату грошей № 7 за листопад 2017 року, видатковим касовим ордером від 22 серпня 2017 року (а.с. 35-39).

За 2017 рік відповідач сплатив ОСОБА_1 орендну плату у розмірі 7732,08 грн.

В спростування зазначеної суми ОСОБА_1 будь яких доказів не надала.

Тобто факту систематичної несплати СК «Вітязь» орендної плати ОСОБА_1 не встановлено.

Відповідно до частини 2 статті 23 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Указом Президента України від 02 лютого 2002 року № 92/2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» (у редакції Указу від 19 серпня 2008 року № 725/2008) забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення визнано одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки, зокрема, шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово економічного стану орендаря.

ОСОБА_1 звернулась до СК «Вітязь» з письмовою вимогою про збільшення розміру орендної плати з 3% на 11%, шляхом оформлення додаткової угоди про внесення змін в пункт 8 спірного договору оренди земельної ділянки (а.с. 19).

Проте, СК «Вітязь» відмовив у збільшенні розміру орендної плати за спірним договором, про що направив відповідь орендодавцю (а.с. 20).

За таких обставин, колегія суддів погоджується в цій частині з висновками суду першої інстанції про те, що відмова у внесенні змін до договору оренди землі, в частині орендної плати, не є правовою підставою для розірвання договору, оскільки орендодавець не позбавлений можливості вирішувати це питання шляхом предявлення позовних вимог про внесення змін до умов договору.

Що стосується доводів апеляційної скарги стосовно розірвання спірного договору оренди земельної ділянки через ненадання еколого економічного обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, що може призвести до погіршення екологічного стану належної ОСОБА_1 спірної земельної ділянки, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, зважаючи на наступне.

Згідно зі статтею 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам.

Статтею 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил.

Частиною 4 статті 22 Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження родючості ґрунтів» від 04 червня 2009 року, доповнене Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження родючості ґрунтів» зазначено, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва використовуються відповідно до розроблених та затверджених в установленому порядку проектів землеустрою, що забезпечують еколого економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи з охорони земель.

Відповідно до пункту 18 Перехідних положень Земельного Кодексу України вимоги частини 4 статті 22 цього Кодексу поширювалися лише на тих власників та користувачів, які використовують земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею більш як 100 гектарів.

Із наданого СК «Вітязь» акту перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами вбачається, що порушень правил сівозмін в СК «Вітязь» не встановлено (а.с. 40-49).

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, позивачем в порушення вимог статті 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач використовує земельну ділянку способами, які суперечать екологічним вимогам, що може призвести до погіршення екологічного стану та родючості земельної ділянки.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1, були предметом розгляду суду першої інстанції та зазначеним доводам дана належна оцінка, висновків суду вони не спростовують.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правові підстави для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Проте, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернутися повторно до суду з позовом про розірвання договору оренди земельної ділянки при наявності обставин, які передбачені законом або договором.

На підставі викладеного, керуючись, ст. 367, ст. 368, ч.1 ст. 369, п.1 ч.1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384, ст. 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 18 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 28 вересня 2018 року.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: С.С. Кругова

ОСОБА_5