Постанова

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 760/27906/14-ц

провадження № 61-16865св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 31 серпня 2017 року у складі судді Букіної О. М. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 24 жовтня 2017 року у складі суддів: Болотова Є. В., Білич І. М,. ПоліщукН. В.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення та просила суд визнати незаконним та скасувати наказ Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 12 листопада 2014 року № 91/ок про її звільнення з посади начальника сектора обліку розрахунків Концерну за пунктом 1 статті 40 КЗпП України в зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників; поновити її на роботі на посаді начальника сектора відділу розрахунків відділу бухгалтерського обліку та звітності Концерну; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення і до ухвалення рішення судом з розрахунку її середньоденної заробітної плати в розмірі 608,72 грн; зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити їй невиплачену премію в розмірі 5 109,00 грн до Дня незалежності України,

5 109,00 грн до Дня працівників радіо, телебачення і зв'язку та 2 554,50 грн до Дня Конституції України; зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити їй ненараховану та невиплачену премію за основні результати виробничої та фінансово - господарської діяльності за червень-вересень 2014 року в розмірі 5 029,22 грн; зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити їй вихідну допомогу в розмірі 5 636,25 грн; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час її незаконного відсторонення від роботи в розмірі

13 539,32 грн, виходячи з розміру одноденного заробітку в сумі 608,72 грн; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки виплати належних їй виплат при звільненні по день фактичного розрахунку, виходячи з розміру середньоденного заробітку 608,72 грн.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 13 березня

2015 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено.

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про перегляд рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 13 березня 2015 року у зв'язку з нововиявленими обставинам.

Заяву мотивувала тим, що під час розгляду цивільної справи за її позовом, судами першої та апеляційної інстанцій в основу рішень було покладено наказ від 12 серпня 2014 року № 378 «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв'язку і телебачення», на підставі якого було видано наказ від 12 листопада 2014 року № 91/ок про звільнення ОСОБА_4 Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 13 березня 2017 року, позов ОСОБА_4 разом з іншими позивачами було задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 12 серпня 2014 року № 378 «Про скорочення штату і чисельність працівників Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення». Оскільки підставою для її звільнення за наказом від

12 листопада 2014 року № 91/ок став саме скасований судом наказ генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 12 серпня 2014 року № 378, всі видані в подальшому на його підставі накази повинні бути скасовані, в тому числі і про її звільнення.

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 28 квітня 2016 року в задоволенні заяви відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 18 серпня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 28 квітня 2016 року скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 31 серпня 2017 року заяву ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 13 березня 2015 року скасовано у зв'язку з нововиявленими обставинами. Позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано незаконним наказ Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 12 листопада 2014 р. № 91/ок про звільнення ОСОБА_4 з посади начальника сектора обліку розрахунків Концерну за пунктом першим статті 40 КЗпП Українив зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників. Поновлено ОСОБА_4 на роботі на посаді начальника сектора відділу розрахунків відділу бухгалтерського обліку та звітності Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення з 13 листопада 2014 року. Стягнуто з Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення на користь ОСОБА_4 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13 листопада 2014 року до 31 серпня 2017 року у розмірі 336 038,04 грн. В іншій частині заявлених вимог відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 24 жовтня 2017 року рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 31 серпня 2017 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що зазначена заявником обставина є нововиявленою у розумінні вимог пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК України та підставою для скасування рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року і часткового задоволення позовних вимог щодо визнання незаконним та скасування наказу про звільнення від

12 листопада 2014 року №91/ок, поновлення на посаді, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, інша частина позовних вимог, виходячи з положень статті 361 ЦПК України не може бути переглянута, виходячи з суті нововиявлених обставин, вказаних позивачем.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення просить скасувати рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 31 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 24 жовтня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 13 березня 2015 року у зв'язку з нововиявленими обставинами залишити без задоволення.

Касаційна скарга мотивована тим, що скасування наказу Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 12 серпня 2014 року № 378 «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення» не є підставою для перегляду рішення суду у зв'язку з нововиявленими обставинами у розумінні статті 361 ЦПК України. Наказ від 12 серпня 2014 року № 378 був скасований після розгляду справи в суді першої інстанції 13 березня 2015 року та після апеляційного перегляду 16 червня 2015 року, тобто після ухвалення судового рішення у цій справі, тому зазначена обставина є новою, а не нововиявленою, і не могла враховуватися судом при розгляді справи, оскільки на той момент ще не існувала.

Крім того, Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення зазначав, що оскаржив рішення судів щодо скасування наказу від 12 серпня 2014 року № 378 у касаційному порядку. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2014 року відкрито касаційне провадження № 6-6255ск17 та зупинено виконання рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2015 року та ухвали Апеляційного суду Київської області від 13 березня 2017 року до закінчення касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_4, ОСОБА_17, ОСОБА_18 до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про визнання протиправним та скасування наказу від 12 серпня 2014 року № 378.

Також посилався на те, що хоча наказ від 12 серпня 2014 року

№ 378 скасований судом 13 березня 2017 року, при звільненні позивача у 2014 році та при розгляді даної справи у суді першої та апеляційної інстанцій цей наказ був чинним, законним та дійсним.

Заперечення на касаційну скаргу позивач не подавала.

У серпні 2018 року Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення подав клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини п'ятої статті 403 ЦПК України, обґрунтоване тим, що неоднозначна позиція сторін стосовно визначення нових і нововиявлених обставин та застосування норми права в цих спірних правовідносинах містить виключну правову проблему, що має важливе значення для розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення дотримання балансу інтересів між учасниками цих відносин.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

13 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами установлено, що ОСОБА_4 працювала в Концерні радіомовлення, радіозв'язку та телебачення на посаді начальника сектора обліку розрахунків.

Наказом від 12 серпня 2014 року № 378 «По скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв'язку і телебачення» було прийнято рішення про скорочення штатної чисельності дирекції Концерну в зв'язку зі збільшенням у 2013 році кількості штатних одиниць дирекції на

30 %, а за три роки майже в 2 рази, та зменшення при цьому штатної чисельності працівників філій.

Відповідно до пункту 3 наказу позивач, серед інших працівників, 18 серпня 2014 року була ознайомлена з даним наказом.

12 серпня 2014 року був складений акт, відповідно до якого позивач відмовилася від запропонованих їй вакантних посад у Концерні.

Листом від 08 серпня 2014 року Первинна профспілкова організація була повідомлена керівництвом Концерну про наступне вивільнення працівників Концерну та приведено перелік осіб, які підлягали вивільненню.

23 жовтня 2014 року адміністрацією Концерну було направлено подання до Первинної профспілкової організації про надання згоди на звільнення позивача з роботи, яке не було вручено члену профспілкового комітету ОСОБА_20 по причині відмови приймати його, у зв'язку з чим був складений відповідний акт.

Наказом від 12 листопада 2014 року № 91/ос позивач звільнена з займаної посади за пунктом 1 статті 40 КЗпП України в зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників.

В свою чергу, оспорюваний наказ про звільнення позивача, було видано на підставі раніше прийнятого та підписаного генеральним директором Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення ОСОБА_21 наказу від 12 серпня 2014 року № 378 «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення».

В даному наказі містився список працівників, які підлягали скороченню з займаних ними посад, серед яких була позивач.

Як вже було акцентовано судом під час винесення рішення від 13 березня 2015 року, вирішення питання щодо доцільності скорочення чисельності та штату працівників, враховуючи позовні вимоги, з якими звернулась

ОСОБА_4, не відноситься до компетенції суду. Суд лише зобов'язаний перевірити правильність дотримання відповідачем вимог закону під час вивільнення його працівників, в разі дійсної наявності скорочення.

Наказ від 12 листопада 2014 року № 91/ок було видано на підставі наказу

від 12 серпня 2014 року № 378, отже за своєю суттю він є підґрунтям для подальших дій, спрямованих на вивільнення працівників Концерну.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 13 березня

2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в зв'язку з незаконним відстороненням та затримкою розрахунку при звільненні, зобов'язання нарахувати та виплатити премії та вихідну допомогу було відмовлено в повному обсязі. Станом на

16 червня 2015 року рішення набрало законної сили.

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з заявою про перегляд рішення Солом'янського районного суду міста Києва у зв'язку з нововиявленими обставинам.

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 28 квітня 2016 року в задоволенні заяви було відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 18 серпня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 було задоволено частково, ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 28 квітня 2016 року скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 31 серпня

2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від

24 жовтня 2017 року, заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення суду першої інстанції від 13 березня 2015 року задоволено. Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 13 березня 2015 року скасовано у зв'язку з нововиявленими обставинами. Позов ОСОБА_4 задоволено частково, у зв'язку з тим, що вказана заявником обставина є нововиявленою у розумінні вимог пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК України та є підставою для скасування рішення Соломянського районного суду міста Києва від 13 березня 2015 року і часткового задоволення позовних вимог.

Тобто, суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку, що обставина щодо порушення відповідачем вимог закону під час винесення наказу № 378 від 12 серпня 2014 року, як встановлено рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області, фактично існувала на момент розгляду справи та винесення рішення Солом'янським районним судом міста Києва у 2015 році.

Тому, суди виходили з того, що процедура скорочення чисельності та штату працівників, оформлена у вигляді наказу від 12 серпня 2014 року № 378 визнана протиправною та відповідний наказ скасовано, ця обставина під час винесення рішення Солом'янським районним судом міста Києва від 13 березня 2015 року не була відома позивачу та за своєю природою є істотною і може бути віднесена до нововиявлених.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна з таких підстав.

Відповідно до статті 361 ЦПК України2004 року рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Пунктом 1 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року визначено, що підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Для визначених пунктами 3, 4 частини другої статті 361 ЦПК України нововиявлених обставин необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі (зокрема, шляхом скасування судового рішення, яке стало підставою для його ухвалення), спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення.

Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов'язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред'явлення нової вимоги. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Не можуть бути визнані нововиявленими нові обставини, тобто такі, що виникли після постановлення рішення, а також обставини, на які посилалась особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в скарзі або які могли бути встановлені при з'ясуванні судом обставин у справі.

Суд першої інстанції не взяв до уваги наведених норм матеріального права, невірно витлумачив їх зміст, не врахував, що обставини, встановлені рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2015 року про визнання протиправним та скасування наказу Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 12 серпня 2014 року № 378 &q?ри;Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення,&q?ня; виникли після ухвалення Солом'янським районним судом міста Києва рішення від 13 березня

2015 року, і не могли бути враховані судом при ухваленні рішення, тому не є нововиявленими, а є новими обставинами, а відтак дійшов передчасного висновку про задоволення заяви ОСОБА_4

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв'язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним (рішення ЄСПЛ у справі «PRAVEDNAYA v. RUSSIA № 69529/01, § 27, 28, від 18 листопада 2004 року).

Також заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про те, що на момент звільнення позивача у 2014 році та при розгляді справи у суді першої та апеляційної інстанцій наказ від 12 серпня 2014 року № 378 був чинним.

Крім того, наказ Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 12 серпня 2014 року № 378 &qust;Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення&qulo; був предметом дослідження у суді першої інстанції у порядку статті 212 ЦПК України 2004 року.

Таким чином, вимоги процесуального закону щодо розгляду заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами судом першої інстанції не дотримані.

Суд апеляційної інстанції на вказані порушення суду першої інстанції уваги не звернув та не виправи їх під час перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, судові рішення відповідно до статті 411 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене у цій постанові Верховного Суду, дати відповідну правову оцінку доказам та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Відповідно до частини п'ятої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що права містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики.

Наведені Концерном радіомовлення, радіозв'язку та телебачення у касаційній скарзі доводи про наявність підстав для передачі справи до Великої Палати Верховного Суду (різна позиція сторін стосовно визначення нової та нововиявленої обставини) не містять виключної правової проблеми, вирішення якої необхідно для забезпечення єдиної правозастосовної практики, а тому підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 31 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 24 жовтня 2017 року скасувати.

Справу за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 13 березня 2015 року у зв'язку з нововиявленими обставинами у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про визнання незаконним та скасування наказу про звільненні, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в зв'язку з незаконним відстороненням та затримкою розрахунку при звільнення, зобов'язання нарахувати та виплатити премії та вихідну допомогу, передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. В. Пророк С. П. Штелик