Справа № 473/1866/18
РІШЕННЯ

Іменем України

"19" вересня 2018 р. м. Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Висоцької Г.А.

при секретарі - Радєвій Н.В.

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні без застосування звукозаписувальної техніки в залі суду м. Вознесенська цивільну справу № 473/1866/18 за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

01.06.2018 року ОСОБА_2 в інтересах Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «Приват Банк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в якому вказує, що 17.09.2009 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого позивач надав останньому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 3800 грн., а позичальник зобов'язався щомісячно частинами повертати кредит, відсотки за користування ним в розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на те, що відповідачем умови кредитного договору не були виконані, позивач просить стягнути з нього прострочену заборгованість за кредитом станом на 30.04.2018 року у сумі 42150 грн. 00 коп.

Ухвалою суду від 06.06.2018 року провадження у справі відкрито, справа призначена до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 27.06.2018 року та відкладено на 01.08.2018 р., 19.09.2018р.

14.06.2018 року товариство змінило назву з Публічного Акціонерного Товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК».

07.08.2018 року від позивача надійшла уточнена позовна заява в якій АТ КБ «ПРИВАТБАНК», зменшив ціну позову, просить стягнути з відповідача на його користь 23218 грн. 39 коп., з яких залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) 3656.05 грн.

В судове засідання представник позивача не зявився, на адресу суду надіслано заяву про розгляд справи за відсутності представника, повне підтримання уточнених позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні не зявився надав відзив на позов та уточнену позовну заяву в якій просить застосувати строк позовної давності, зазначає, що кредит не сплачував, тому просить суд відмовити в задоволенні позову.

Фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у звязку із відсутністю учасників процесу не здійснюється.

Дослідивши також письмові докази по справі, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 17.09.2009 року був укладений кредитний договір б/н, в якому сторони узгодили всі його умови.

Договір складається з письмової заяви позичальника з відмітками банку, а також Умов та Правил надання банківських послуг, банківських тарифів ( а.с. 10-15).

На виконання умов договору відповідачу було надано кредит в розмірі 3800 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30,00% на місяць за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Положення ст.ст.546, 548-551 ЦК України вказують на те, що сторони зобов'язання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобов'язання забезпечується неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в законі або договорі.

Відповідно до ст.611, ч. 2 ст.612, ст.ст.623-625, ч. 1 ст.1049, ст.1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, зокрема повинен повернути суму позики (в тому числі достроково), сплатити заборгованість, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.

Як встановлено судом, позичальник дійсно порушив умови договору в частині вчасного повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування ним.

Нараховуючи відсотки банк виходив із тіла кредиту в розмірі 3656 грн. 05 коп.

Відсотки нараховані за зазначений період виходячи з процентної ставки яка 30 % річних та 30 % на прострочену заборгованість.

Відповідно до первісного розрахунку розрахунку заборгованості відповідача з та виписок по карті, він 14.11.2009 року останній раз користувалась кредитною картою та отримував кошти з рахунку - 52 грн., а в період з 11.01.2010 року по 30.06.2010 ріку двічі погасив заборгованість відповідно на 260 грн. та 53.28 грн. ( а.с. 60-63).

Відповідно до передбаченого ст. 12 ЦПК України принципу змагальності, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, підтвердивши їх доказами (фактичними даними) з дотриманням вимог ст.ст.76-81 ЦПК України.

Однак, наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом, процентами відповідачем у передбаченому законом порядку спростовано і заявлено про застосування позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Так ч. 2 ст. 258ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до положень ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5ст. 261ЦК України).

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до ч. 4ст. 267ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Верховним Судом України в своїх постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 01 жовтня 2014 року у справі №6-134цс14, а також Верховним Судом в постановах від 06 лютого 2018 року у справі №345/3701/14-ц та від 21 лютого 2018 року у справі №180/3306/14-ц зазначається, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України)щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Відповідно до Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказується на лицьовій стороні картки і вона дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

Тобто позовну давність в частині неповернутих кредитних коштів слід обчислювати з моменту закінчення строку дії платіжної картки, а в частині процентів, в іншому, аніж повернення кредиту, порядку, а саме з моменту несплати кожного чергового платежу.

З матеріалів справи, а саме з уточненої позовної заяви вбачається, що відповідач 17.09.2009 року, уклавши з банком кредитний договір б/н, отримав кредитну картку з терміном дії до липня 2013 року.

Позовна заява про стягнення кредитної заборгованості позивач надіслав 26.05.2018 року (конверт), до суду заява надійшла 001.06.2018 року, останній платіж по кредиту, згідно розрахунку заборгованості та виписки по рахунку, позичальником здійснено 30.06.2010 року, останній раз позичальник користувався коштами банку 14.11.2009 року, таким чином вимоги в частині стягнення заборгованості по відсоткам заявлені поза межами встановленого законом трирічного строку позовної давності (строк закінчився в 31 липня 2016 року).

Правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 9 листопада 2016 року у справі №6-1457цс16, визначено, що до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можна з урахуванням конкретних обставин справи віднести, часткову сплату боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

З розрахунку заборгованості вбачається, що 22.09.2015 року на рахунок відповідача була зарахована сума у розмірі 125.54 грн., але згідно виписки про рух коштів за рахунком в цей день відбулося автоматичне погашення простроченої заборгованості з карти № 2630ххххх6383.

Ніяких доказів того, що даний платіж був зроблений особисто відповідачем або з його згоди іншою особою суду надано не було, тому дана обставина не може бути врахована судом як переривання строку, оскільки сторона позивача не надала квитанцій, касових ордерів та іншого підтвердження щодо здійснення зазначеного платежу відповідачем і не може бути достатньою підставою для висновку про визнання ним боргу.

При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини боргу (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

З урахуванням викладено, позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду, про застосування якого просив відповідач.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлено 27.09.2018 року.

Суддя Висоцька Г.А.