Номер провадження: 22-ц/785/6414/18
Номер справи місцевого суду: 522/438/18
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Черевка П.М.

Суддів: Драгомерецького М.М., Сєвєрової Є.С.,

заслухавши доповідь судді-доповідача Черевка П.М. про проведення підготовчих дій до апеляційного розгляду матеріалів за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 11 червня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа Страхова компанія «Здорово» про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 42553 грн. та моральної шкоди - 100000 грн., завданої внаслідок ДТП.

В обґрунтування позову зазначав, що 23.10.2017 року сталося ДТП за участю автомобілів Lexus, д/н НОМЕР_1, та Toyota, д/н НОМЕР_2. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, вартість ремонтних робіт автомобіля Toyota, д/н НОМЕР_2, склала 42553 грн., однак відповідач завдану шкоду не відшкодувала.

В судовому засіданні позивач просив позов задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позову.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 11 червня 2018 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа Страхова компанія «Здорово» про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 34711 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 3000 грн.

Судом вирішено питання судових витрат.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Вважаючи рішення Приморського районного суду м.Одеси від 11 червня 2018 незаконним, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м.Одеси від 11 червня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_5 частково, суд обґрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 04.12.2017 р., ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України.

Згідно з актом виконаних робіт №000000001-Л від 20.11.2017 р. вартість ремонту автомобіля, пошкодженого внаслідок ДТП, склала 42553 грн.

Дорожньо-транспортна пригода сталася 23 жовтня 2017 р. приблизно о 15.20 год. Транспортний засіб позивача (Тоуоtа НОМЕР_2), який отримав механічні пошкодження, відремонтовано 20.11.2017 р. Ремонтні роботи були здійснені на суму 42553 грн. за кошти позивача, що підтверджується Договором про надання послуг №3 від 10.11.2017 р. та Актом виконаних робіт №01-Л від 20.11.2017 р.

На підставі положень ч.3 ст.61 ЦПК України обставини щодо наявності вини в діях ОСОБА_3 не підлягають доказуванню, оскільки вони встановлені судовим рішенням у справі про адміністративне правопорушення.

З розписки від 07.11.2017 року вбачається, що 07.11.2017 року ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_3 300 доларів США на придбання фари для автомобіля марки Тоуоtа Camry.

З 04.10.2017 р. по 13.10.2017 р. та з 17.10.2017 р. по 09.11.2017 р. позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в Центрі реконструктивної та відновної медицини (УК) ОНМедУ за адресою м.Одеса, вул.Тініста, 8. 05.10.2017 р. позивачу було виконано порожнинну операцію. За вказаний період лікування позивач знаходився на лікарняному та проходив ранню післяопераційну реабілітацію, постійно знаходився під наглядом хірурга та відвідував лікарню.

Моральні страждання полягали в тому, що в результаті дій відповідача порушилися нормальні життєві зв'язки через неможливість продовження активного громадського життя, позивач на деякий час залишився без свого транспортного засобу, не міг їздити своєчасно до лікарні, магазинів, аптек, користувався громадським транспортом.

Знаходячись в тяжкому післяопераційному стані, у позивача з'явилися головні болі, роздратованість, оскільки був змушений докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав в суді та перед Страховою компанією.

Як зазначав позивач, хід його життя остаточно порушився, як і звичайний життєвий уклад, через що він переживав та досі переживає стрес та моральні страждання, пов'язані з пошкодженням автомобіля. Позивач не міг їздити на своєму автомобілі у зв'язку з його ремонтом.

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків, ч.2 п.1 вказаної статті, відносить витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Згідно з ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як закріплено ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку щодо часткового задоволення вимог про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 34711 грн. з урахуванням сплачених відповідачем коштів у розмірі 300 доларів США (що за курсом НБУ станом на 11.06.2018 року становить 7842 грн.) на придбання фари.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди.

ч.2 ст.23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Частиною 3 вказаної статті передбачено відшкодування моральної шкоди грішми.

Відповідно до ст.1187 ЦПК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.3 п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанова суду з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична особа або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, яка завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями та бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно з п.3 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до абз.2 п.5 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд має з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння потерпілому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин діями (бездіяльністю) вони завдані, ступінь вини заподіювана, яких моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі (за правовідносинами, що виникли після 08.06.1993 року) він оцінює пов'язані з ними витрати та з чого при цьому виходить, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного спору.

Згідно з абз.1 п.9 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Таким чином, суд правильно дійшов висновку щодо часткового задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди та вважав за необхідне стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 3000 грн., яка є співмірною завданим моральним стражданням позивача.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив матеріали справи, надані докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання автора апеляційної скарги на неправильну оцінку висновку збитків, пов'язаних з ремонтом транспортного засобу, порушення суб'єктом оцінювання методики визначення матеріальних збитків, отриманих при ДТП, недоведеність розміру заподіяної моральної шкоди та причинного зв'язку між діями відповідача та наслідками, які спричинили моральну шкоду, як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

У зв'язку з ухваленням рішення за відсутності учасників справи, відповідно до ч.5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, є дата складення повного судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 11 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 вересня 2018 року.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: М.М. Драгомерецький

Є.С. Сєвєрова