АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження в апеляційній інстанції №22-ц/796/4052/2018
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів:

судді - доповідача: Білич І.М.

суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Литвиненко ОлениЛеонідівни на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 03 березня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Оболонського районного суду міста Києва Яценко Н.О.

у цивільній справі №756/10750/17 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

в с т а н о в и л а :

У серпні 2017 року КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 13318,90 гривень та судові витрати у розмірі 1600,00 гривень.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 03 березня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду представник позивача подав апеляційну скаргу. Де ставив питання про його скасування та ухвалення нового, за яким позовні вимоги позивача просив задовольнити повністю. Вказуючи на допущені порушення судом першої інстанції норми процесуального і матеріального права, що призвело до неправильного вирішення питання та постановлення незаконного рішення.

Наголошував на тому, судом при здійснені судочинства порушені принципи змагальності та рівності сторін передбачені ст.10-13 ЦПК України.

Вказував, що позивач надав усі належні докази по справі. А томі при ухваленні рішення судом були порушені ст.ст.257-264, 1054-1056 ЦК України.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ « Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону № 2147 - VIIIвід 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно - територіальної одиниці ( відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року 1402 - VIIIапеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147 -У111 від 03 жовтня 2017 року.

Розгляд справи відбувається без повідомлення учасників справи в силу вимог ч. 13 ст. 7 та ст. 369 ЦПК України.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Проаналізувавши наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором та відповідний контрозрахунок відповідача, суд не зміг дійти однозначного та беззаперечного висновку про наявність у останньої будь-якої заборгованості за кредитним договором. А отже, вважав, що позивачем не доведено факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом.

Згідно ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За правилами ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Тобто, метою договору є забезпечення фіксування тих умов, на які сторони погоджуються для врегулювання своїх взаємних прав і обов'язків щодо обраного ними кола відносин.

Умови договору та спосіб його вчинення можуть бути визначені сторонами з урахуванням вимог законодавства та із дозволеним відступом від нього, або на таких саме принципах запропоновані однією із сторін.

Положенням ч. 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

З матеріалів справи вбачається, що 30.10.2008 року ОСОБА_2 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», в якій зазначено, що вона разом із пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Як вбачається з Умов і правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», які діяли станом на дату підписання заяви відповідачем, ПАТ КБ «Приватбанк» публічно пропонує необмеженому числу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови і правила надання банківських послуг.

При цьому, в Умовах та правилах надання банківських послуг викладено детальний опис всіх умов, які є істотними для договорів про надання банківських послуг, зокрема і договорів кредитування.

В анкеті-заяві міститься інформація про те, що ОСОБА_2 ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, та погодився з ними, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами складає між ним та банком договір.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов договору іншої. Із запропонованими Умовами відповідач ознайомився та погодився, про що здійснив підпис у заяві-анкеті, отже таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях ст. 634 ЦК України.

Матеріали справи не містять доказів заперечення відповідачем факту укладення кредитного договору, відкриття їй рахунку та отримання кредитної картки.

Як вбачається з позовної заяви позивачем доведено факт укладення договору та те, що відповідач своїх зобов'язань щодо повернення грошових коштів не виконала.

Звертаючись до суду з позовом позивач надав розрахунок заборгованості по ОСОБА_2, за яким станом на 30.06.2017 року малася заборгованість в розмірі 13318, 90 гривень, яка складалася із: 414,89 гривень заборгованості за кредитом; 8943, 60 гривень - заборгованості по процентам за користування кредитом; 2849,99 гривень заборгованості за пенею та комісією; 500 гривень - штраф ( фіксована частина), 610, 42 гривни штраф (процентна складова).

Відповідач не визнаючи заявлений позов надала до суду першої інстанції розрахунок, згідно якого вказала, що починаючи з грудня 2008 року по жовтень 2014 року нею на користь позивача було сплачено 46 062 гривни ( а.с. 40).

Однак, наданий відповідачем розрахунок заборгованості не може бути покладеного в основу судового рішення, так як він не містить у собі складових платежу, що здійснювалися відповідачем. У той час як умови договору вказують на необхідність сплати крім суми повернення кредиту також відповідного розміру відсоткової ставки ( поточної та простроченої заборгованості), ставки пені, суми нарахувань за кожний окремий проміжок часу, у тому числі окремо по відсотках, тілу кредиту; суму нарахувань по кожному з видів зобов'язань, у тому числі накопичувальним порядком.

У той час, як розрахунок суми заборгованості наданий ПАТ КБ «Приватбанк» підписаний уповноваженою особою банку та скріплений печаткою банку.

Однак, колегія суддів вважає, що до задоволення підлягають вимоги позивача в частині стягнення - 414,89 гривень заборгованості за кредитом; 8943, 60 гривень - заборгованості по процентам за користування кредитом.

Щодо вимог про стягнення заборгованості за пенею та комісією то наданий розрахунок не вказує про наявність такої складової частину боргу визначеного умовами договору. Положеннями Умов та Правил надання банківських послуг, а саме п. 1.1.1 визначені терміни та поняття які застосовуються при наданні банком послуг. І які за змістом не передбачають такого визначення як заборгованість « за пенею та комісією» ( як єдиного цілого визначення заборгованості). Позовна заява також не містить посилань на норми діючого законодавства в цій частині на підтвердження правомірності вимоги ( стягнення заборгованості за пенею та комісією).

Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є єдиним видом цивільно - правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень щодо заборони подвійної цивільно - правової відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду як таке, що постановлено з порушенням норм матеріального права підлягає скасуванню з постановленням нового за правилами ст. 376 ЦПК України про часткове задоволення вимог позивача з зазначених вище підстав.

Відповідно до положень ст. 143 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати в вигляді судового збору в розмірі 1600 гривень.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376, 381-383, 384, 387 ЦПК України, п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року №1402- VІІІ &qu ;Про судоустрій і статус суддів&qual;, п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, ч.6 ст.147 Закону України « Про судоустрій і статус суддів&qu ;, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Литвиненко Олени Леонідівни задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 03 березня 2018 скасувати та постановити нове судове рішення, за яким;

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, адреса: 01001 АДРЕСА_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» ( , рахунок № 3111, МФО № 305299 адреса для листування: 49094 місто Дніпро вул. Набережна Перемоги, 50) заборгованість за договором № б/н від 30.10.2008 року станом на 30.06.2017 року, яка складається із : 414,89 гривень - заборгованості за кредитом; 8943, 60 гривень - заборгованість за користування кредитом; 1600 гривень - судового збору.

У задоволенні інших вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя - доповідач:

Судді: