Справа № 201/1730/18
Провадження № 2/201/1270/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2018р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Сидоренко І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Перший Український міжнародний банк» (третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталя Станіславівна) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

20.02.2018р. ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ «Перший Український міжнародний банк» (третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С.) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а.с. №3-7).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 23.02.2018р. відкрито провадження по справі за загальними правилами позовного провадження (а.с. № 16).

Підготовче провадження у справі відповідно до ст.ст.197, 198, п.3 ч.2 ст. 200 ЦПК України проведено 11.06.2018р. - а.с. № 35).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка в позовній заяві посилалася на те, що виконавчий напис приватного нотаріуса КМНО Хара Н.С., № 1855 від 13.10.2017р. про стягнення з неї на користь стягувача ПАТ «ПУМБ», який є правонаступником АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ», заборгованості за кредитним договором №GP-2359588 від 11.04.2011р. в розмірі 16876,95 грн., та витрат пов'язаних з вчиненням виконавчого напису в сумі 400 грн., є таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений з порушенням ЗУ «Про нотаріат», та в обґрунтування позовних вимог, позивачка посилалася на наступні обставини. 11.04.2011р. між ОСОБА_1 та АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» був укладений кредитний договір №GP-2359588, згідно якого позивачка отримала кредит на загальні споживчі цілі в розмірі 19999 грн., за умови сплати відсотків в розмірі 13% річних та кінцевим терміном повернення 11.04.2012р. Наприкінці січня 2018р. позивачці стало відомо про наявність виконавчого напису №1855 від 13.10.2017р. про стягнення з неї на користь відповідача 16876,95 грн., та витрат пов'язаних з вчиненням виконавчого напису в сумі 400 грн. Позивачка вважає, що виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушення вимог ст.ст. 87,88 ЗУ "Про нотаріат", оскільки вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не перевірила безспірність вимог, нотаріусом не було враховано та не перевірено, з якого дня у банка виникло право вимоги до боржника, та що на момент вчинення виконавчого напису з дня виникнення вимоги минуло більше трьох років, враховуючи що згідно з Графіку платежів, останній платіж по кредиту позивачка повинна була здійснити до 11.04.2012р. і це при тому, що щомісячні платежі за договором в період строку кредитування позивачкою сплачувалися не в повному розмірі, а отже, у ПАТ «ПУМБ» виникло право вимоги за окремими платежами значно раніше, ніж 11.04.2012р. Таким чином, відповідачем пропущений строк, на протязі якого він міг звернутися із заявою про вчинення оскаржуваного виконавчого напису. Позивачка просила суд визнати виконавчий напис приватного нотаріуса КМНО Хара Н.С., від 13.10.2017р. зареєстрований в реєстрі за №1855 таким, що не підлягає виконанню, судові витрати покласти на відповідача.

В судове засідання 18.09.2018р. позивачка та представник позивачки не з'явилися. 18.09.2018р. до суду надійшла заява представника позивачки - ОСОБА_4 (діє на підставі довіреності від 18.12.2017р. - а.с. № 27), в якій представник позивачки позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, які були викладені в позовній заяві, просила позов задовольнити, розглянути справу за її відсутності та відсутності позивачки без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (а.с.№ 45).

Представник відповідача - ПАТ «ПУМБ» в судове засідання 18.09.2018р. не з'явився. 18.09.2018р. до суду надійшла заява представника відповідача - Анохіної О.О. (діє на підставі довіреності від 08.12.2016р. (а.с. № 47-48), в якій представник відповідача проти задоволення позову заперечувала (змістовні заперечення проти предмету позову представником відповідача суду надані не були), просила суд розгляд справи провести без участі представника відповідача та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (а.с. №46).

15.05.2018р. до суду надійшло клопотання третьої особи - приватного нотаріуса Київського МНО Хари Н.С. про розгляд справи без її участі (а.с. № 32). Раніше, 30.03.2018р. до суду надійшли письмові заперечення приватного нотаріуса КМНО Хари Н.С. проти задоволення позову, в яких приватний нотаріус посилалася на те, що виконавчий напис було вчинено у відповідності до вимог законодавства на підставі наданих банком документів. Зазначила, що нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, враховуючи належне повідомлення сторін про день та час розгляду справи, надані сторонами заяви та заперечення щодо предмету позову, суд вважає за можливе розглянути дану справу по суті за відсутності сторін.

Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснювався без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд вважає, що у цій справі слід винести рішення за правилами загального позовного провадження, встановлених главою 6 розділу III ЦПК України, оскільки підстав для винесення по справі заочного рішення суду відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України не вбачається (з заяви представника відповідача від 18.09.2018р. вбачається, що банківська установа позовні вимоги не визнає і цій позиції буде дана належна оцінка поряд з іншими обставинами у справі).

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши позиції сторін, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що 11.04.2011р. між ОСОБА_1 та АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ «Перший Український міжнародний банк», був укладений кредитний договір №GP-2359588, згідно якого ОСОБА_1, отримала кредит на загальні споживчі цілі в розмірі 19999 грн., за умови сплати відсотків в розмірі 13% річних та кінцевим терміном повернення 11.04.2012р. (а.с. № 11-12).

Відповідно до умов п.2.3 частини 2 договору «Основні умови Кредиту» та Графіку платежів, позичальнику був наданий строковий кредит на 12 місяців із кінцевим строком повернення до 11.04.2012р. зі сплатою щомісячних платежів в сумі та строки визначених Графіком платежів.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч.2 ст. 1050 ЦК України).

13.10.2017р. приватним нотаріусом Київського МНО Хара Н.С. було вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №GP-2359588 від 11.04.2011р. грошових коштів у сумі 16876,95 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 14236,56 грн., прострочена заборгованість за процентами 843,23 грн., прострочена заборгованість за комісією 1797,16 грн. та витрати пов'язані з вчиненням виконавчого напису в розмірі 400 грн. (а.с. № 13). У виконавчому напису також було зазначено, що стягнення заборгованості проводиться за період з 02.10.2016р. по 02.10.2017р.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 282 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка затверджена наказом МЮУ від 03.03.2004р. №20/5, передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється КМУ.

Відповідно ст.88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу.

Верховний Суд України у своїй постанові від 19.03.2014р. №6-20цс14 виклав правову позицію, згідно якої позовна давність щодо кредитних коштів і процентів, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як зазначає позивачка у позовній заяві, вже протягом встановленого в договорі строку кредитування нею було допущено прострочення виконання грошових зобов'язань за договором, щомісячні платежі по погашенню заборгованості нею сплачувалися не в повному обсязі, а отже, право вимоги у банка виникло раніше ніж 11.04.2012р.

Враховуючи, що відповідні доводи позивачки не були спростовані відповідачем, крім того, враховуючи розмір простроченої заборгованості по тілу кредиту на день вчинення виконавчого напису, суд приходить до висновку, що дійсно прострочення виконання грошових зобов'язань мало місце до настання строку повернення кредиту, а тому, приймаючи до уваги, що позовна давність за вимогами про повернення кредитних коштів повинна обчислюватися з настанням строку виконання кожного щомісячного платежу.

Задовольняючи позовні вимоги, судом також врахована відсутність обставин, які б свідчили, що банком додержаний передбачений законом 3-річний строк з дня виникнення права вимоги для звернення банком в жовтні 2017р. до нотаріуса з вимогою про вчинення виконавчого напису про стягнення з позивачки кредитної заборгованості в розмірі 16876,95 грн., за період з 02.10.2016р. по 02.10.2017р.

З відповідних підстав, суд приходить до висновку, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахувала та не перевірила наявність обставин, які б свідчили, що банком додержаний передбачений законом 3-річний строк з дня виникнення права вимоги та стягнення з позивачки кредитної заборгованості саме в розмірі в розмірі 16876,95 грн.

Підводячи підсумок викладеному, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису № 1855 від 13.10.2017р. таким, що не підлягає виконанню з підстав порушення нотаріусом вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» знайшли своє підтвердження при розгляді справи, а отже підлягають задоволенню.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст.141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача ПАТ «ПУМБ» на користь позивачки суму сплаченого при подачі позову судового збору в розмірі 704,80грн., що підтверджується квитанцією (а.с. №2).

На підставі викладеного, керуючись ст. 88 Закону України «Про нотаріат», ст.257 ЦК України, Правовою позицією ВСУ, яка викладена в постанові від 19.03.2014р. №6-20цс14, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, 223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Перший Український міжнародний банк» (третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталя Станіславівна) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталію Станіславівною від 13.10.2017р., зареєстрований в реєстрі за № 1855 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №GP-2359588 від 11.04.2011р. грошових коштів у сумі 16876,95 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 14236,56 грн., прострочена заборгованість за процентами 843,23 грн., прострочена заборгованість за комісією 1797,16 грн. та витрати пов'язані з вчиненням виконавчого напису в розмірі 400 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з ПАТ «Перший Український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 грн.80коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо в апеляційний суд Дніпропетровської шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Суддя: Ткаченко Н.В.