ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2018 року

м. Харків

справа № 621/2197/17

провадження № 22-ц/790/1342/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Бровченко І.О.,

суддів: Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

імена (найменування сторін):

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»

відповідач ОСОБА_1

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 11 грудня 2017 року в складі судді Шахової В.В. у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПривтаБанк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 12 073,95 грн. за кредитним договором від 01 липня 2011 року № HAXRF921230172 та судовий збір.

Позовна заява мотивована тим, що 01 липня 2011 між позивачем та відповідачем укладено договір від 01 липня 2011 р. № HAXRF 921230172. Згідно умов зазначеного договору відповідач 01 липня 2011 отримала кредит у розмірі 4858, 30 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Відповідач не надала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом.

Таким чином, відповідач зобовязання за договором не виконала і станом на 08 серпня 2017 має заборгованість у сумі 12073 грн. 95 коп., яка складається з наступного: 440,21 грн. заборгованість за кредитом; 0,02 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 10582,58 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 500 грн. штраф (фіксована частина); 551,14 грн. штраф (процентна складова).

На даний час відповідач ухиляється від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «ПриватБанк».

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 11 грудня 2017 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представником ПАТ КБ «Приватбанк» подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати судове рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскільки кошти за кредитним договором повернуто не було, правовідносини сторін є дійсними, тому проценти за кредитом та пеня підлягали стягненню з відповідача у межах строку позовної давності, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-249цс15 від 02.12.2015 року.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 14 лютого 2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 11 грудня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 14 лютого 2018 року закінчено підготовку до апеляційного розгляду цивільної справи за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Призначено справу до розгляду судом апеляційної інстанції в приміщенні Апеляційного суду Харківської області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

ОСОБА_1 подано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, вважає рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову у звязку з пропуском строку позовної давності законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи відповідно до статті 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що датою останнього платежу згідно Заяви визначено 30 квітня 2012 року, а згідно умов терміном повернення кредиту вважається 211 день з моменту виникнення порушення та з 211 дня порушення заборгованість вважається простроченою, то з 28 листопада 2012 року у Банку виникло право на позов, тобто можливість реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, що співпадає з початком перебігу позовної давності, визначеної у ст. 257 ЦК України. Відповідно трирічний строк сплив 28 листопада 2015 року, а з позовом до суду ОСОБА_2 звернувся 29 вересня 2017 року, що підтверджується відтиском поштового штемпелю на конверті.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у Банка сплинув трирічний строк позовної давності, у звязку з чим, вимоги Банка по стягненню заборгованості за кредитом в розмірі 440, 21 грн. та заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 0,02 грн. захисту не підлягають, а в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити на підставі ч.4 ст. 267 ЦК України.

Таким чином, оскільки судом зроблено висновок про сплив позовної давності до основної вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками за договором № HAXRF921230172 від 01 липня 2011 року, то в силу ст. 266 ЦК України, суд дійшов висновку, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги про стягнення пені та штрафів (10582,58 грн. пені, 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 551,14 грн. штрафу (процентна складова), а тому суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог в цій частині, і, як наслідок, відмову в їх задоволенні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 01 липня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір № HAXRF921230172. Згідно умов зазначеного договору відповідач 01 липня 2011 отримала кредит у розмірі 4858, 30 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У відповідності до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язані вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майне, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певне: дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

У відповідності з ч. 2. ст. 639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту, надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

При оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою, якою підтверджується, що Позичальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг та Тарифами.

Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умовами та Тарифами.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо її зміст, зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби звязку, наприклад електронний.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Відповідно до Розділу 1 Загальних положень Умов та Правил надання Банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті Позивача (www.privatbank.ua) ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк», керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та Правила надання банківських послуг (далі - Умови та Правила).

Тобто, Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до усіх без виключення послуг Банку.

Відповідачем 01 липня 2011 року було підписано Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

У даній Заяві від 01 липня 2011р. зазначено, що підписавши цю Заяву, Відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають кредитно-заставний договір.

Отже, враховуючи вищевикладене, заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами складають кредитно-заставний договір.

Згідно умов визначених у Заяві від 01 липня 2011 ОСОБА_2 перерахував кошти в сумі 4858, 30 грн. на поточний рахунок № 260077806 в ХОД «ОСОБА_2 Аваль» з призначенням платежу «оплата за ІПН НОМЕР_1 згідно договором купівлі-продажу/рахунком-фактурою № Ф11-2078 від 01 липня 2011, тобто надав позичальнику строковий кредит на строк 10 місяців з 01 липня 2011 по 30 квітня 2012 року на придбання товару зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 0,01 % на місяць. Погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: починаючи з 19 по 24 число кожного місяця Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 534,68 грн. для погашення заборгованості за Кредитом. Дата останнього погашення заборгованості має бути не пізніше ніж 30 квітня 2012 року. При порушенні Позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в Заяві та Умовах понад 210 днів, щодо зобовязань строк яких не настав, Сторони узгодили, що терміном повернення кредиту вважається 211 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за Кредитом починаючи з 211 дня порушення вважається простроченою.

Взяті на себе зобовязання по договору № № HAXRF921230172 від 01 липня 2011 ОСОБА_2 виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу кредитні ресурси.

У порушення зазначених умов договору відповідач зобовязання за договором виконувала не в повному обсязі.

У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором за відповідачем станом на 08 серпня 2017 рахується заборгованість у сумі 12073 грн. 95 коп., яка складається з наступного:

-440,21 грн. заборгованість за кредитом;

-0,02 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;

-10582,58 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань;

-500 грн. штраф (фіксована частина);

-551,14 грн. штраф (процентна складова).

Ці обставини підтверджуються розрахунком, наданим позивачем.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Щодо заяви відповідача про застосування до спірних правовідносин загальної позовної давності у три роки за ст. 257 ЦК України, спеціальної позовної давності в один рік за ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Отже, сторони кредитного договору встановили строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі цього договору.

За змістом частини третьої статті 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вбачається з матеріалів справи згідно заяви від 01 липня 2011 ОСОБА_2 надав позичальнику строковий кредит на строк 10 місяців з 01 липня 2011 по 30 квітня 2012 року на придбання товару зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 0,01 % на місяць. Погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: починаючи з 19 по 24 число кожного місяця Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 534,68 грн. для погашення заборгованості за Кредитом. Дата останнього погашення заборгованості має бути не пізніше ніж 30 квітня 2012 року. При порушенні Позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в Заяві та Умовах понад 210 днів, щодо зобовязань строк яких не настав, Сторони узгодили, що терміном повернення кредиту вважається 211 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за Кредитом починаючи з 211 дня порушення вважається простроченою.

Отже, оскільки датою останнього платежу згідно Заяви визначено 30 квітня 2012 року, а згідно умов терміном повернення кредиту вважається 211 день з моменту виникнення порушення та з 211 дня порушення заборгованість вважається простроченою, то з 28 листопада 2012 року у Банку виникло право на позов, тобто можливість реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, що співпадає з початком перебігу позовної давності, визначеної у ст. 257 ЦК України. Відповідно трирічний строк сплив 28 листопада 2015 року, а з позовом до суду ОСОБА_2 звернувся 29 вересня 2017 року, що підтверджується відтиском поштового штемпелю на конверті.

Отже, судом правильно встановлено факт пропуску позивачем позовної давності, зокрема, щодо вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом. Крім того, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування, право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, то спливла і позовна давність за вимогою про сплату процентів за цим кредитом.

Висновок суду про те, що у Банка сплинув трирічний строк позовної давності, у звязку з чим, вимоги Банка по стягненню заборгованості за кредитом в розмірі 440, 21 грн. та заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 0,02 грн. захисту не підлягають, в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України, є правильним.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для отримання банком процентів за користування кредитом та пені в межах позовної давності є необґрунтованими, оскільки із пропуском позовної давності до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, спливла і позовна давність за вимогою про сплату процентів та пені за цим кредитом.

Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача процентів. Відтак, не можуть бути стягнуті проценти, нараховані на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена, а тому доводи апеляційної скарги про наявність у банка права на стягнення процентів за кредитом та пені є безпідставними.

Вказане узгоджується із правовим висновком ОСОБА_3 Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18.

При цьому для забезпечення прогнозованості правозастосовної практики ОСОБА_3 Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, на який посилається заявник у касаційній скарзі, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, який унеможливлював стягнення процентів за кредитом і пені за процентами у межах позовної давності, обчисленої за три роки (для процентів) й один рік (для пені) до дня звернення до суду.

Отже, посилання в апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» на зазначену постанову Верховного Суду України, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними.

Слід зазначити, що у постанові ОСОБА_3 Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 зазначено, що позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів.

Отже, після спливу строку кредитування у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом.

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафів у звязку з їх необґрунтованістю та безпідставністю.

Оскільки у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом та пеню після закінчення строку дії кредитного договору, то позовна давність не застосовується, відтак доводи апеляційної скарги про те, що оскільки кошти за кредитним договором повернуто не було, правовідносини сторін є дійсними, тому проценти за кредитом та пенею підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності, є безпідставними.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції повно і всебічно зясовано обставини справи, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України надана правильна правова оцінка доказам по справі, рішення суду відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України і доводами скарги не спростовується, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального праві, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України суд,

постановив:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 11 грудня 2017 року залишити без задоволення.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 11 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки у випадках, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 вересня 2018 року.

Головуючий -

Судді: