Справа № 462/4624/17 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/1356/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2018 року Апеляційний суд Львівської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Мікуш Ю.Р.,

суддів: Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.

секретар Іванова О.О.

З участю: представника ТзОВ «Мізол» ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №462/4624/17 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Мізол» на ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 18 квітня 2018 року постановленої судом у складі судді Ліуша А.І. у справі за клопотання першого начальника Головного управління юстиції у Львівській області про надання дозволу на виконання на території України рішення іноземного суду ,-

в с т а н о в и в :

Начальник Головного територіального управління юстиції у Львівській області звернувся до Залізничного районного суду міста Львова із клопотанням Закритого акціонерного товариства «Терна Полімер» про визнання та примусове виконання та території України постанови Десятого арбітражного апеляційного суду (Російська Федерація) від 07 вересня 2016 року про стягнення грошових коштів з ТзОВ «Мізол», що знаходиться за адресою: місто Львів, вулиця Городоцька, 174.

Оскаржуваною ухвалою клопотання задоволено.

Надано дозвіл на примусове виконання постанови Десятого арбітражного апеляційного суду від 07 вересня 2016 року за позовом Закритого акціонерного товариства "Терну Полімер" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мізол" про стягнення заборгованості, яким постановлено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мізол" на користь Закритого акціонерного товариства "Терну Полімер" кошти в сумі 2445198 /два мільйони чотириста сорок п'ять тисяч сто дев'яносто вісім/ рублів 12 копійок, що на день постановлення ухвали становить 1043048 /один мільйон сорок три тисячі сорок вісім/ гривень 16 копійок, неустойку в розмірі 180247 /сто вісімдесят тисяч двісті сорок сім/ рублів 61 копійку, що на день постановлення ухвали становить 76888 /сімдесят шість тисяч вісімсот вісімдесят вісім/ гривень 22 копійки та 36127 /тридцять шість тисяч сто двадцять сім/ рублів 22 копійки витрат за державним митом, що на день постановлення ухвали становить 15410 /п'ятнадцять тисяч чотириста десять/ гривень 79 копійок.

Ухвалу суду оскаржив директор ТзОВ «Мізол» ОСОБА_3 В апеляційній скарзі зазначає, що ухвала є необгрунтована через неправильне встановлення обставин, що мають значення для справи. Стверджує, що суд дійшов помилкового висновку, про належне і вчасне повідомлення ТзОВ «Мізол» про розгляд справи,через що помилково не застосував до спірних правовідносин п.2 ч.2 ст.468 ЦПК України. Зазначає, що Господарським судом Львівської області 16 червня 2016 року повідомлено ТзОВ «Мізол» про час і місце судового засідання, яке відбулося 30 травня 2016 року, тобто з запізненням чим порушено імперативні норми ст.151 АПК РФ. Інших повідомлень про час і місце наступних судових засідань ТзОВ «Мізол» не отримувало. Тобто Десятим арбітражним апеляційним судом і в подальшому порушувалися імперативні приписи ст.121 АПК РФ щодо порядку повідомлення іноземної особи про час і місце розгляду справи. Вказані обставини проігноровані Залізничним рвйонним судом м.Львова, що свідчить про неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Просить скасувати ухвалу та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити Головному управлінню юстиції у Львівській області у задоволенні клопотання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ТзОВ «Мізол» ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Судом встановлено такі обставини.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 16 червня 2016 року визнано виконаним судове доручення Десятого Арбітражного апеляційного суду про вручення Товариству з обмеженою відповідальністю «Мізол» ухвали Десятого Арбітражного апеляційного суду (Російська Федерація) від 27.04.2016 року про перехід до розгляду справи за правилами розгляду справ в суді першої інстанції у справі №А41-73214/14 за позовом Закритого акціонерного товариства «Терна Полімер» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мізол» (м.Львів) про стягнення 2 625 445,73 рублів (а.с.7).

Матеріали справи не містять офіційного перекладу ухвали Десятого Арбітражного апеляційного суду (Російська Федерація) від 27.04.2016 року, а з копії що міститься в матеріалах справи мовою оригіналу(російською), встановлено, що судове засідання у даній справі було призначено на 30 травня 2016 року о 13год. 20 хв. (а.с.52-54).

Постановою Десятого арбітражного апеляційного суду оголошеної 05 вересня 2016 року, повний текст якої виготовлений 07 вересня 2016 року стягнуто з ТОВ «Мізол» на користь ЗАТ «Терна Полімер» заборгованість у розмірі 2 445 198 рублів 12 коп., неустойку у розмірі 180 247 рублів 61 коп., витрати за державним митом у розмірі 36 127 рублів 22 коп.(а.с.38-44).

Задовольняючи клопотання Головного територіального управління юстиції у Львівській області суд виходив з того, що у відповідності до ухвали Господарського суду Львівської області від 16 червня 2016 року судове доручення Десятого Арбітражного апеляційного суду про вручення ТзОВ «Мізол» ухвали Десятого Арбітражного апеляційного суду (Російська Федерація) від 27 квітня 2016 року про перехід до розгляду справи по правилам розгляду справ в суді першої інстанції у справі за позовом ЗАТ «Терна Полімер» до ТзОВ «Мізол» про стягнення заборгованості вважається виконаним, а представником ТзОВ «Мізол» не надано жодних доказів неналежного повідомлення Десятим арбітражним апеляційним судом про час і місце судового розгляду. Зважаючи на те, що ТзОВ «Мізол» не виконано постанови Десятого арбітражного апеляційного суду від 07 вересня 2016 року про стягнення грошових коштів, суд дійшов висновку, що існує достатньо підстав, для надання дозволу на примусове виконання постанови Десятого арбітражного апеляційного суду від 07 вересня 2016 року у справі за позовом ЗАТ "Терну Полімер" до ТзОВ "Мізол" про стягнення заборгованості.

Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком та вважає, що суд першої інстанції не зясував в повній мірі обставини, що мають значення для вирішення клопотання про визнання і виконання в Україні рішення іноземного суду.

Відповідно до ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Згідно з наказом Міністерства юстиції України № 597/5 від 02.08.2007 року «Про запровадження безпосередніх зносин органів юстиції України в рамках Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року в частині виконання доручень в цивільних справах», з метою виконання ст. 5 Конвенції 1993 року в редакції Протоколу до неї 1997 року, серед іншого визначено, що територіальні управління юстиції є органами, уповноваженими на здійснення безпосередніх зносин з відповідними уповноваженими органами Договірних Сторін Протоколу стосовно клопотань про визнання та виконання судових рішень іноземного суду.

Відповідно до ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання рішення іноземного суду - це поширення законної сили рішення іноземного суду на територію України в порядку, встановленому законом.

Пленум Верховного Суду України у п.1 Постанови № 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» від 24 грудня 1999 року визначив, що розгляд судами клопотань про визнання і виконання рішень іноземних судів є особливою формою взаємної правової допомоги, яка надається Україною та іншими державами учасницями відповідних міжнародних договорів.

Законом України № 240/94-ВР від 10 листопада 1994 року ратифікована Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року, яка набула чинності з 14 квітня 1995 року і передбачає визнання та виконання рішень Російської Федерації Україною. Конвенцію ратифіковано із такими застереженнями: Україна бере на себе зобов'язання щодо надання правової допомоги в обсязі, передбаченому ст. 6 Конвенції, за винятком визнання і виконання виконавчих написів; Україна бере на себе зобов'язання визнавати і виконувати рішення, ухвалені на територіях держав учасниць Конвенції, передбачені п. а ст. 51 Конвенції, за винятком нотаріальних актів щодо грошових зобов'язань.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, входять до національного законодавства України.

У пункті 5.5. ІНСТРУКЦІЇ про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів зазначено, що отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, розгляд іноземного клопотання здійснюється згідно з Цивільним процесуальним кодексом України, а стосовно рішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу - із Законом України "Про міжнародний комерційний арбітраж". У разі, якщо міжнародний договір містить інші норми, застосовуються положення міжнародного договору.

Відповідно до ст.35 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» арбітражне рішення, незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається обов'язковим і при поданні до компетентного суду письмового клопотання виконується з урахуванням положень цієї статті.

Ст.36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» передбачено, що у визнанні або у виконанні арбітражного рішення, незалежно від того, в якій державі воно було винесено, може бути відмовлено лише:

1) на прохання сторони, проти якої воно спрямоване, якщо ця сторона подасть компетентному суду, у якого просить визнання або виконання, доказ того, що:

- одна із сторін в арбітражній угоді, зазначеній у статті 7, була якоюсь мірою недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі

відсутності такої вказівки, - за законом держави, де рішення було винесено; або

- сторону, проти якої винесено рішення, не було належним чином сповіщено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або

- рішення винесено щодо спору, не передбаченого арбітражною угодою, або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди; проте, якщо постанови з питань, охоплених арбітражною угодою, можуть бути

відокремлені від тих, які не охоплюються такою угодою, то та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що охоплені арбітражною угодою, може бути визнана і виконана; або

- склад третейського суду або арбітражна процедура не відповідали угоді між сторонами або, за відсутності такої, не відповідали закону тієї держави, де мав місце арбітраж; або

- рішення ще не стало обов'язковим для сторін, або було скасовано, або його виконання зупинено судом держави, в якій або згідно із законом якої воно було прийнято; або

2) якщо суд визнає, що:

- об'єкт спору не може бути предметом арбітражного розгляду за законодавством України; або

- визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції не врахував, що Господарським судом Львівської області ухвалою від 16 червня 2016 року повідомлено ТзОВ «Мізол» про час і місце судового засідання, яке відбулося 30 травня 2016 року, тобто з запізненням. Інших доказів, які б підтверджували належне повідомлення ТзОВ «Мізол» про призначення наступних судових засідань із зазначенням дати та місця судового засідання, зокрема на 05 вересня 2016 року (день проголошення рішеня іноземного суду), 07 вересня 2016 року(день скадення повного тексту судового рішення іноземного суду) матеріали справи не містять.

Згідно з ст.468 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції не повно зясував обставини, що мають значення для вирішення даного клопотання, зокрема те, що ТзОВ «Мізол» не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи що є підставою для її скасування відповідно пунктів 1, 4 ч. 1 ст.376 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п. 2 , 383, 384, 468 ч.2 п.2, 469 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ТзОВ «Мізол» задоволити.

Ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 18 квітня 2018 року скасувати.

Постановити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні клопотання начальника Головного територіального управління юстиції у Львівській області про виконання клопотання ЗАТ «Терна Полімер» РФ про визнання та примусове виконання на території України постанови Десятого арбітражного Апеляційного суду (Російська Федерація) від 07 вересня 2016 року про стягнення грошових коштів з ТзОВ Мізол», що знаходиться за адресою м.Львів вул. Городоцька, 174.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 24 вересня 2018 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: О.Ф.Павлишин

ОСОБА_4