Справа № 473/2744/18
РІШЕННЯ

іменем України

"26" вересня 2018 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді Ротар М.М.,

за участі секретаря Гаврилової І.С.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимоги на предмет спору Вознесенська районна державна лікарня ветеринарної медицини, ОСОБА_7, ОСОБА_6 про витребування майна з чужого незаконного володіння

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що є власником цуценя собаки «Сибірський Хаскі», що народився 20.04.2018 року, блакитноокий, вовчого кольору, хлопчик, зареєстрований в Українській Кінологічній Федерації, а саме в Миколаївському міському клубі службового собаківництва. Вищевказане цуценя народилося в розпліднику, власником якого є його дружина ОСОБА_6

16.06.2018 року він разом з дружиною звернувся до Вознесенської районної державної лікарні ветеринарної медицини з проханням оглянути цуценя та визначити стан його здоров'я (можливо його вилікувати або усипити).

Відповідачка працює лікарем у Вознесенській районній державній лікарні ветеринарної медицини та погодилася його вилікувати. По усній домовленості вона забрала цуценя для лікування, а позивач в свою чергу зобов'язався розрахуватися з нею за лікування.

20.06.2018 року вони почали цікавитися у відповідача станом здоров'я цуценя, однак відповідачка повідомила, що цуценя в неї не має, вона віддала його іншим людям, які його лікують.

Позивач звертався до керівника Вознесенської районної державної лікарні ветеринарної медицини, до Вознесенського відділу поліції ГУНП в Миколаївської області, однак всі намагання повернути собаку не принесли позитивних результатів.

Посилаючись на ст. 387 ЦК України позивач просив витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 собаку породи «Сибірський Хаскі» 20.04.2018 р.н.

Ухвалою суду від 02 серпня 2018 року відкрито провадження по справі та справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

21 серпня 2018 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач ОСОБА_3, заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість. У відзиві відповідач зазначала, що дійсно 16.06.2018 року до неї у приватному порядку звернулася дружина позивача ОСОБА_6, з проханням евтаназії її цуценя породи « Сибірський Хаскі». На що їй була надана відмова, оскільки лікарня не надає послуги з евтаназії тварин, також в лікарні відсутнє стаціонарне відділення, де можна залишити тварину для лікування. ОСОБА_6 добровільно залишила їй цуценя, оскільки особисто вона йому вже допомогти не могла та вдома в неї знаходилися ще собаки, за здоров'я яких вона турбувалася.

Вона залишила цуценя для лікування, однак оскільки забрати його додому в неї можливості не було, то вона віддала його знайомому ОСОБА_7 для порятунку тварини та подальшого його утримання. Посилаючись на те, що позивач добровільно віддав цуценя а крім того на сьогоднішній день цуценя у неї відсутнє та знаходиться у інших людей, відповідачка просила відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні 29.08.2018 року ухвалою суду за клопотанням позивача в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору була залучена дружина позивача ОСОБА_6

В судовому засіданні 26 вересня 2018 року ухвалою суду за клопотанням позивача в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору був залучений ОСОБА_7, в якого за твердженням відповідача ОСОБА_3 на сьогоднішній день знаходиться собака «Сибірський Хаскі».

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи Вознесенська районна державна лікарня ветеринарної медицини в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Третя особа ОСОБА_6 підтримала позовні вимоги, пояснила, що вона віддала собаку відповідачу тільки для лікування та в подальшому намагалася її повернути, однак відповідач в грубій формі постійно відмовляла їй в поверненні цуценя.

Третя особа ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, пояснив, що дійсно відповідач ОСОБА_3 в червні місяці віддала йому помираючу тварину - собаку породи «Сібірський хаскі». Він займався її лікуванням. Позивачі жодного разу не зверталися до нього з вимогою повернути, їм собаку. На сьогоднішній день це доросла собака, яка звикла до їх сім'ї, та яку він вважає неможливо повернути позивачам.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Цивільним кодексом України (далі - ЦК України) в главі 29 передбачені цивільно-правові способи захисту права власності. Зокрема, норми ст. ст. 387,388 ЦК України, надають власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння або від добросовісного набувача.

Під віндикаційним позовом розуміється вимога неволодіючого власникачи особи, яка володіла цим майном на законних підставах (титульний володілець), до фактичного володільця про повернення утримуваного ним майна в натурі.

Право на віндикацію належить власникові або титульному володільцеві, який втратив фактичне володіння річчю. Предметом віндикації є вимога про повернення майна з незаконного володіння. Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з незаконного чужого володіння. До умов пред'явлення віндикаційного позову належать:1) власник чи титульний володілець не повинен мати можливості здійснювати фактичне володіння над річчю; 2) майно, яке хоче повернути власник чи титульний володілець, збереглося в натурі та перебувало в фактичному володінні іншої особи;3) майно, яке підлягає віндикації, має бути індивідуально-визначеним; 4) віндикаційний позов має недоговірний характер та спрямований на захист речових прав.

Судом встановлено, що відповідно до цуценячої метрики, позивачу належала собака породи «Сибірський хаскі», яке народилося 20.04.2018 року, окрас вовчий, кобель. Цуценя народилося в розпліднику, власником якого є дружина позивача ОСОБА_6 та зареєстрований в Українській кінологічній Федерації, а саме в Миколаївському міському клубі службового собаківництва.

По справі також встановлено, що 16 червня 2018 року позивач разом з дружиною ОСОБА_6 звернулися до Вознесенської районної державної лікарні ветеринарної медицини з проханням оглянути цуценя породи «Сибірський Хаскі» та визначити стан його здоров'я, для можливого лікування або для того щоб усипити цуценя, оскільки воно було дуже хворе та потребувало лікування.

Відповідачка ОСОБА_3, яка працює лікарем ветеринарної медицини погодилася залишити цуценя для огляду, при цьому пояснила, що Вознесенська районна державна лікарня ветеринарної медицини не надає послуги зі стаціонарного лікування, утримання тварин та евтаназії (практика припинення або скорочення лікарем життя тварини, яка страждає невиліковним захворюванням, відчуває нестерпні страждання) у зв'язку з відсутністю ліцензії, а лише проводить амбулаторний прийом. Вказана підтверджується листом начальника Вознесенської районної державної лікарні ветеринарної медицини за № 156 від 27.06.2018 року. Також вказані обставини не заперечувалися сторонами в судовому засіданні.

В подальшому 20.06.2018 року дружина позивача телефонувала відповідачу з проханням повернути їм цуценя, оскільки їм стало відомо, що воно вилікувалося, однак відповідач повідомила, що цуценя в неї не має, оскільки для лікування вона віддала його іншим людям, а саме ОСОБА_7

Також в судовому засіданні було встановлено, не заперечувалося сторонами, що на сьогоднішній день у третьої особи по справі ОСОБА_7 живе собака породи «Сибірській Хаскі», якому зараз п'ять місяців.

Відповідно до ст..179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст..180 ЦК України тварини є особливим об'єктом цивільних прав. На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом.

Ст.316 ЦК України вказує, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном.

Відповідно до ст..317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ст..319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Ст.328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст..386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст..387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Пунктом 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», визначено, що відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.

Пунктами 19, 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що застосовуючи положення ст..387 ЦК Українит, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Відповідно до ст.. 387 ЦК України та частини 3 ст.12 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбаченим процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача.

Таким чином, суд вважає, що позивачем не доведено знаходження собаки у породи «Сибірській Хаскі», яка йому належала відповідно до цуценячої метрики № 856/1 у відповідача ОСОБА_3, незаконність володіння відповідачем цим майном; а тому позовні вимоги про витребування собаки породи «Сибірський хаскі» від ОСОБА_3 є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем понесені судові витрати, пов'язані з витратами на правову допомогу в розмірі 800 грн. 00 коп. (квитанція від 21.08.2018 року)

Згідно вимог ст. 133 ч.1 ЦПК України - судові витрати складаються із судового збору та інших витрат пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до вимог ст. 141 ч.2 п.2 ЦПК України - у разі відмови в позові на позивача покладаються судові витрати, пов'язані з розглядом справи.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 142, 206, 263, 264, 265, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимоги на предмет спору Вознесенська районна державна лікарня ветеринарної медицини, ОСОБА_7, ОСОБА_6 про витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати на професійну правничу допомогу - 800 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суду Миколаївської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя М.М. Ротар