Справа № 591/2915/18
Провадження № 2/591/1787/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2018 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого - судді Шелєхової Г.В.

за участю секретаря судового засідання - Бондар С.М.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

представника третьої особи - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу №591/2915/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах дітей Сумської міської ради, про позбавлення батьківських справ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги мотивує тим, що знаходилася у шлюбі з відповідачем, який розірвано, мають доньку ОСОБА_5, яка на даний час проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Батько дитини повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, її здоров'ям та життям не цікавиться, участі в вихованні не приймає. З метою захисту особистих немайнових і майнових прав та інтересів дитини, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно ОСОБА_6.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали.

Відповідач та його представник позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні. В обгрунтування позиції зазначили, що позивач перешкоджає побаченням батька з дитиною. Батько цікавиться життям дитини через рідних та знайомих, передає подарунки, неодноразово телефонував позивачу з метою мирного врегулювання конфлікту. Не звертався до суду з метою захисту своїх прав, оскільки сподівався домовитися з позивачем і не травмувати психіку дитини. ( а. с. 46-48)

Представник третьої особи позов підтримав.

Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 29 травня 2018 року в даній справі відкрите провадження та справа призначено підготовче судове засідання на 25 червня 2018 року.

Протокольною ухвалою головуючого від 25 червня 2018 року розгляд справи відкладено до 17 липня 2018 року за клопотанням представника третьої особи.

Протокольною ухвалою головуючого від 17 липня 2018 року відкладено розгляд справи до 15 серпня 2018 року за клопотанням відповідача.

Протокольною ухвалою головуючого від 15 серпня 2018 року оголошено перерву в судовому засіданні до 20 серпня 2018 року.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 20 серпня 2018 року призначено справу до судового розгляду на 11 липня 2018 року.

Протокольною ухвалою головуючого від 1 1 липня 2018 року оголошено перерву в судовому засіданні до 28 вересня 2018 року за клопотанням представника третьої особи.

Суд, вислухавши пояснення з'явившихся учасників, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який рішенням Сумського районного суду Сумської області від 26 листопада 2015 року розірвано (а.с.10).

Мають доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якої є відповідач, що підтверджується копією свідоцтва про народження ( а. с. 8).

Донька проживає з матір'ю, перебуває в обліковому складі Сумського дошкільного навчального закладу №6 «Метелик» м. Суми з 13 травня 2014 року та відвідує середню групу «Б» «Вишенька». До дитячого закладу приводять та забирають ОСОБА_7 та ОСОБА_8, батьківські збори відвідує мати, що підтверджується довідкою №14-02/55 від 15 березня 2018 року (а.с.14).

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 26 листопада 2015 року, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно (а.с.10).

Станом на 23 березня 2018 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 становить 17 347 грн. 20 коп. (а.с.15-16).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10, лаборант міської дитячої лікарні, пояснила, що зі слів відповідача, їй відомо, що позивач перешкоджає батьку в спілкуванні з дитиною. Відповідач звертався до свідка з приводу з»ясування стану здоров'я доньки та надання допомоги у здачі аналізів в період після розірвання шлюбу з позивачем. Батько постійно цікавиться життям дитини. Їй відомо про придбання подарунків та речей для дитини.

Свідок ОСОБА_11, яка являється матір'ю позивача, в судовому засіданні пояснила, що на початку 2016 року, після побачення з батьком дитина прибула додому голодна та мокра, у зв'язку з чим захворіла, після цього випадку позивач сказала відповідачу та його матері: «як так брати дитину, так її взагалі не потрібно брати». Згідно позиції свідка у дитини не повинно бути два батька. Зазначила, що на даний час дитиною займається позивач та її чоловік. Дитина про відповідача не згадує.

Свідок ОСОБА_12, яка являється матір'ю відповідача, в судовому засіданні пояснила, що позивач дозволяла бачитися їй з дитиною лише за умови, що бабуся не буде розповідати дитині про батька. В січні 2016 року, ОСОБА_11 після зустрічі з батьком приїхала додому голодна, після чого позивач заборонила відповідачу бачитися з дитиною. З приводу побачень з дитиною разом із сином усно зверталися до Служби в справах дітей. Мали намір мирно домовитися з позивачем, щоб не травмувати дитину. Пояснила, що їй, як бабусі, позивач надавала можливість спілкуватися з онукою за умови не згадувати взагалі про рідного батька. Нею такі умови були прийняті, оскільки вона бажала спілкуватися з онукою. Весь час нею за кошти відповідача та власні кошти придбавалися подарунки та речі для дитини.

Свідок ОСОБА_13, яка являється подругою позивача, пояснила, що відповідач участі у вихованні дитини не приймає, бажання спілкуватися з донькою не виявляє. Дитиною займається позивач та її чоловік.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що донька позивача та його син ходять в одну групу дитячого садка. 1-2 місяці тому він виходив з магазину з дітьми і побачив відповідача, який не підійшов до них. Вихованням дитини на даний час займається мати дитини та її чоловік. Свідок раніше працював разом з відповідачем, зі слів якого знає, що позивач забороняє спілкуватися з дитиною. Відповідач постійно цікавився життям дитини, задавав питання.

Свідок ОСОБА_8, який являється чоловіком позивача, в судовому засіданні пояснив, що востаннє відповідач бачився з дитиною в січні 2016 року, її вихованням він не займається, не цікавиться життям доньки. ОСОБА_6 називає батьком свідка.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач з донькою дійсно не спілкується, однак причиною цього є саме те, що позивач чинить перешкоди в спілкуванні батька з дитиною. Зокрема вказані обставини підтвердили в судовому засіданні відповідач, мати відповідача ОСОБА_12, мати позивача ОСОБА_11, яка підтвердила факт існування конфлікту між сторонами, свідки ОСОБА_10, ОСОБА_14, які зазначили, що відповідач продовжує цікавитися життям дитини.

Той факт, що позивач має іншу родину та, на її думку, у дитини не має бути два батька, не є підставою для позбавлення батьківських прав відповідача.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ст. 164 СК мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківський прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Служба у справах дітей Сумської міської ради надала висновок, в якому вважає за можливе позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 105-106).

Згідно ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд вважає, що у висновку не обґрунтувано в чому саме полягає повне та всебічне забезпечення прав та законних інтересів дитини, як наслідок позбавлення батьківських прав батька. Фактично Службою в справах дітей Сумської міської ради лише наведені фактичні обставини справи без аналізу ситуації, що склалася. Констатовано, що мати перестала надавати дитину батьку для спілкування, зазначено, що батько продовжував цікавитися життям дитини. У висновку вказано, що батько внаслідок пасивної поведінки самоусунувся від виконання батьківських обов»язків. В результаті зроблений висновок про необхідність позбавлення батька батьківських прав з посиланням на норми Конвенції про права дитини щодо необхідність врахування інтересів дитини, але при цьому не вказано в чому саме вони полягають.

В зв»язку з відсутністю обгрунтування у висновку прийнятого рішення, суд вважає за необхідне не погодитися з ним.

Як роз'яснено у пунктах 15 та 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами), позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін. ), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

В пункті 18 згаданої постанови роз'яснено також, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту інтересів дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю (батьком).

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно його доньки не забезпечуватиме інтересів самої дитини.

Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення її батька по відношенню до неї батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов'язків відносно дитини.

Суд вважає встановленим, що саме позивач активно перешкоджала побаченням дитини з батьком, батько вживав заходи щодо спілкування з дитиною шляхом придбання подарунків та речей, які передавав через позивача та свою матір, цікавився станом здоров»я та життям дитини. Той факт, що він був недостатньо активним у захисті свого порушеного права на вільні побачення з дитиною, не може слугувати підставою для позбавлення його батьківських прав.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що виключно в інтересах дитини, з врахуванням позиції відповідача щодо наявності бажання спілкування та налагодження стосунків з донькою, необхідно надати можливість батькові та дитині налагодити їх родинні стосунки, попередивши відповідача про неприпустимість ухилення від участі у вихованні і утриманні дитини, про зміну ставлення до виховання, поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заявлені позовні вимоги про позбавлення батьківських прав відповідача є передчасними і в їх задоволенні належить відмовити за необгрунтованістю.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, ст.ст.67, 75 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах дітей Сумської міської ради, про позбавлення батьківських справ - відмовити у зв'язку з його необгрунтованістю.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного суду Сумської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Зарічний районний суд м. Суми.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення виготовлено 1 жовтня 2018 року.

Суддя Г.В. Шелєхова