АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження в апеляційній інстанції №22-ц/796/3903/2018
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів:

судді - доповідача: Білич І.М.

суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» - Карась В.В. на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 лютого 2018 року, ухвалене під головуванням судді Оболонського районного суду міста Києва Яценко Н.О.

у цивільній справі №756/2091/17 за позовом ПАТ «Страхова компанія «Універсал» до ОСОБА_2 про стягнення суми страхового відшкодування.

в с т а н о в и л а :

06 лютого 2017 року Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна» звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування в розмірі 16858,70 гривень та понесених судових витрат.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28 лютого 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду представник позивача подав апеляційну скаргу. Де ставив питання про його скасування та ухвалення нового, за яким позовні вимоги позивача просив задовольнити. З підстав порушення норм процесуального та матеріального права.

На адресу апеляційного суду надійшло заперечення відповідача на апеляційну скаргу, в якій останній вважає, що вимоги ПАТ «СК «Універсальна» необґрунтованими і такими, що не мають законних підстав, а отже не підлягають задоволенню. Оскільки, страховим полісом захищається майновий інтерес пов'язаний із заподіянням шкоди, саме того, хто свою відповідальність застрахував, і нікого іншого.Це повністю спростовує тезу про «абсолютне право потерпілого». Просив застосувати строки позовної давності для звернення із заявленим позовом, оскільки позивач звернувся до суду 06 лютого 2017 року, а момент виникнення страхового випадку 04 лютого 2014 року, що перевищує строк загальної позовної давності встановлений ст.257 ЦК України, що є підставою для відмови у позові.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 08.06.2018 року провадження по даній справі було зупинено на час розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №755/18006/15-ц в подальшому ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 23.06.2018 року провадження у справі було поновлено у зв'язку з розглядом 04.07.2018 року Великою Палатою Верховного Суду справи №755/18006/15-ц після її оприлюднення.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ « Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону № 2147 - VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно - територіальної одиниці ( відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року 1402 - VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147 -У111 від 03 жовтня 2017 року.

Розгляд справи відбувається без повідомлення учасників справи в силу вимог ч. 13 ст. 7 та ст. 369 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вислухавши пояснення осіб що з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Оскільки на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Україна», то обов'язок такого відшкодування покладається саме на страхову компанію в межах передбаченого договором страхування максимального розміру страхової виплати, що складає за полісом № АС/3994626 - 50 000,00 гривень.

Враховуючи, що розмір виплаченої позивачем на користь потерпілого суми страхового відшкодування не перевищує ліміт відповідальності ПрАТ «Страхова компанія «Україна», суд вважав, що підстави для відшкодування відповідачем суми страхового відшкодування відсутні.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Звертаючись з апеляційною скаргою позивач наголошував на тому, що судом при здійснені судочинства порушені вимоги ст.ст.993, 1188 ЦК України. Те, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Україна», абсолютно ніяк не впливає та не змінює права позивача, як страховика, що виплатив страхове відшкодування самостійно обрати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги безпосередньо до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Колегія суддів вважає, що зазначені доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 04 лютого 2014 року в м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «ВМW» д,н.з НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 14 березня 2014 року по справі №757/4503/14-ц ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, з застосуванням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 гривень.

Автомобіль «Тоуоtа», д.н.з. НОМЕР_2 було застраховано на момент ДТП у ПАТ «СК «Універсальна» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № 3000/294/010046 від 12.09.2013 року..

З матеріалів справи вбачається, що страхувальник звернувся до ПАТ «СК «Універсальна» із заявою про виплату страхового відшкодування у зв'язку із настанням страхового випадку. Даною страховою компанією було прийнято рішення про визнання вищевказаної події страховим випадком та виплату страхувальнику страхового відшкодування в сумі 16 858,70 гривень, зважаючи на звіт незалежного експерта, рахунку № С-00053230 від 13.02.2014року, розрахунку страхового відшкодування, на підставі страхового акту №23635/к/п та інших документів. Зазначену суму 19 березня 2014 року було перераховано на рахунок ТОВ Автосаміт ЛТД.

На момент ДТП 04.02.2014 року цивільно-правова відповідальності ОСОБА_5 була застрахована згідно полісу № АС/3994626 у ПрАТ «Страхова компанія «Україна», ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну за вказаним полісом складав 50000 (п'ятдесят тисяч) гривень.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В даному випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений межами ліміту відповідальності.

Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Таким чином, оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 на момент ДТП була застрахований згідно полісу № АС/3994626 у ПрАТ «Страхова компанія «Україна» у такому випадку право вимоги у позивача який відшкодував потерпілій особі шкоду є до ПрАТ «Страхова компанія «Україна» в межах суми ліміту.

Такого ж висновку дотримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року справа №755/18006/15-ц. Та вважає, що покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Щодо спливу позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі слід зазначити, що ПАТ «СК «Універсальна» звернулась до суду з позовом 06 лютого 2017 року, цей строк позивачем не пропущено відповідно до положень ч.5 ст. 254 ЦК України.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375, 381-383, 384, 387 ЦПК України, п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року №1402- VІІІ &quКе;Про судоустрій і статус суддів&qu, ;, п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, ч.6 ст.147 Закону України « Про судоустрій і статус суддів&q?ів;, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» - Карась В.В. залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 лютого 2018 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти.

Суддя - доповідач:

Судді: