Справа № 750/5798/18
Провадження № 2/750/1617/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2018 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючого судді Требух Н.В.,

за участі секретаря судового засідання Будаш М.В.,

справа №750/5798/18

позивач ОСОБА_1

відповідач Виконавчий комітет Чернігівської міської ради

третя особа без самостійних вимог Квартирно-експлуатаційний відділ м.Чернігова

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Чернігівської міської ради про виключення житлової квартири з числа службових

за участі: представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , представника третьої особи ОСОБА_5

в с т а н о в и в:

12.06.2018 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради, виражене у формі п. 3.2 рішення від 17.05.2018 року за № 214 «Про затвердження списків громадян міста, видачу ордерів» щодо відмови у виключення з числа службових житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в який проживає родина підполковника ОСОБА_1 учасника бойових дій та зобов`язати виконавчий комітет Чернігівської міської ради прийняти рішення щодо виключення з числа службових житлових приміщень трикімнатної квартири АДРЕСА_2 з наданням її для постійного проживання зі зняттям з квартирного обліку. В обґрунтування позову зазначив, що оскаржуваним рішенням порушено право позивача на забезпечення постійним житлом, що гарантоване Конституцією та законами України. Представники відповідача подали до суду відзив на позовну заяву та просили відмовити в задоволенні позову, оскільки оскаржуване рішення було прийнято на підставі рекомендацій прийнятих на засіданні громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Чернігівської міської ради.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та наполягав на його задоволенні.

Представники відповідача проти задоволення позову заперечували.

Представник третьої особи подала до суду письмові пояснення і просила позов задовольнити.

Заслухавши пояснення представників та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що житлова квартира за адресою: АДРЕСА_1 була придбана виключно за рахунок коштів Міністерства оборони України та в подальшому була передана на баланс громади м. Чернігова. Вказана житлова квартира за адресою: АДРЕСА_1 , була виділена як службова підполковнику ОСОБА_1 та його сім`ї - відповідає нормам законодавства, встановленим для населеного пункту (м. Чернігів).

Підполковник ОСОБА_1 перебуває в загальній черзі на покращення житлових умов Чернігівського гарнізону (м. Чернігів) з 03.06.2004 року, на першочерговій з 08.09.2017 року, як учасник бойових дій, АТО.

Відповідно до витягу з послужного списку особової справи підполковника ОСОБА_1 він має вислугу в Збройних Силах України 20 років 7 місяців 25 днів.

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернігів (далі КЕВ м. Чернігів) - це структурний підрозділ збройних сил України Міністерства Оборони України, який також утримується за рахунок бюджетних коштів.

Метою і завданням КЕВ м. Чернігів є ведення обліку казарменно-житлового фонду, комунальних споруд та земельних ділянок, що надані для розквартирування військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій, облік, земельних ділянок що надані для розквартирування структурних підрозділів Збройних Сил України та Міністерства оборони України.

Листом ТВО начальника КЕВ м. Чернігів майора Гунько Я.В. від 04.01.2018 року № 20 було направлено на адресу Чернігівської міської ради клопотання стосовно винесення рішення виконавчим комітетом Чернігівської міської ради про виключення квартир із числа службових і надання їм статус квартир для постійного проживання, серед яких службова житлова квартира за адресою: АДРЕСА_1 , в якій проживає родина підполковника ОСОБА_1 , учасника бойових дій.

Проте відповідачем ніякого рішення по розгляду вказаного клопотання не було прийнято.

Листом від 26.01.2018 року начальника КЕВ направлено повторне клопотання про розгляд зазначеного вище питання.

17.05.2018 року відповідач ухвалив рішення за №214, пунктом 3.2 якого відмовив у задоволенні вимог третьої особи про зміну статусу квартири, при прийнятті вказаного рішення послався на Положення про виключення з числа службових жилих приміщень в м. Чернігові, затвердженого рішенням Чернігівської міської ради від 26 квітня 2018 року №30/VІІ-7. Разом з тим, оскаржуваний пункт рішення не містить посилань на конкретно визначену підставу для відмови у зміні статусу житла.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частина перша статті 5 ЦПК України визначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 47 Конституції України гарантує кожному мати право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Згідно ч. 1 ст. 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службового рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Відповідно до п.6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 р. №37, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових.

Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної вмісті Ради народних депутатів. У будинках, належних колгоспам, жиле приміщення виключається з числа службових за рішенням загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених, затверджуваним виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

За приписами ч. 2 п. 11 «Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03.08.2006 р., виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу.

Механізм та порядок виключення квартир із числа службових у Збройних Силах України регулюється також положеннями Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом Міністерства оборони України №737 від 30.11.2011року.

Пунктом 2.2. зазначеної Інструкції передбачено, що всі рішення щодо включення (виключення) житлового приміщення до (із) числа службового приймаються Міністром оборони України. У подальшому житлове приміщення включається (виключається) до (із) числа службового за рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини, погодженим з начальником відповідних територіальних квартирно-експлуатаційних управлінь.

Згідно пункту 3.5 Інструкції, для включення (виключення) квартир до (із) числа службових на підставі наказу начальника гарнізону про визначення кількості службових жилих приміщень та жилих приміщень для постійного проживання в гарнізоні начальником гарнізону за погодженням з КЕВ (КЕЧ) району направляються листи до сільських, селищних, міських, районних у місті (у разі їх створення) рад (відповідних державних адміністрацій) про включення (виключення) квартири до (із) числа службових. До листа щодо виключення квартир із числа службових обов`язково додається відповідний протокол засідання Комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах ЗС України».

Комісією з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України протоколом № 826 від 29.12.2017 року було вирішено надати для постійного проживання із зняттям з квартирного обліку службової квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в якій проживає родина підполковника та учасника бойових дій ОСОБА_1 (а.с.174).

Також згідно абз.16 п.п. 3.3 даної Інструкції рішення (пропозиції) Комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах ЗС України є остаточними для начальника гарнізону, керівника квартирно-експлуатаційного органу, голови гарнізонної житлової комісії та командира військової частини.

Згідно абз. 4, 5 п.п. 3.5 цієї ж Інструкції для виключення квартири з числа службових військовослужбовець чи особа, звільнена у запас (відставку), подає начальнику КЕВ (КЕЧ) району рапорт (заяву), підписаний (підписану) всіма повнолітніми членами сім`ї.

Обов`язковою умовою для виключення квартир з числа службових є перебування військовослужбовців і осіб, звільнених у запас або відставку, на квартирному обліку в ЗС України і відповідність займаного житла нормам законодавства, встановленим для даного населеного пункту, що буде підставою для зняття сім`ї військовослужбовця з квартирного обліку.

Згідно абз. 7 п. п. 3.5 та ч.1 абз. 8 п. п. 3.5 наказу МОУ від 30.11.2011 року № 737 (із змінами) питання виключення квартир з числа службових на засіданнях Комісії з контролю за розподілом житла у гарнізонах ЗС України слід розглядати за такими критеріями: для військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі не менше 20 календарних років.

Стаття 8 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» передбачає:

1. Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

2. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього прав, за винятком випадків, коли таке втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших.

У рішенні Європейського Суду від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява №39948/06, п.п.47,48, Суд зазначив, що втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що передбачені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві». Визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним в демократичному суспільстві», Суд повинен оцінити у контексті всієї справи загалом, чи були мотиви, наведені для виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8.

Враховуючи положення статті 8 Конвенції та рішення Європейського суду, які є джерелом права, суд приходить до висновку, що ухваливши рішення про відмову, без зазначення мотивів такої відмови, в зміні статусу Квартири відповідачем здійснено непропорційне втручання в право позивача на мирне володіння житлом.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статі 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування». Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб.

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень максимально ефективно.

За таких обставин, слід визнати протиправним і скасувати п. 3.2 Рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 17.05.2018 № 214 про відмову у виключенні із числа службових жилих приміщень трикімнатної квартири АДРЕСА_2 , в якій проживає родина підполковника ОСОБА_1 , учасника бойових дій та зобов`язати виконавчий комітет Чернігівської міської ради розглянути клопотання начальника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів щодо виключення квартири із числа службових і надання їй статус квартири для постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в якій проживає родина підполковника ОСОБА_1 учасника бойових дій у відповідності та в порядку передбаченому чинним законодавством та прийняти мотивоване рішення за наслідками його розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 258-260, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Виконавчого комітету Чернігівської міської ради ( місто Чернігів вулиця Магістратська 7 ) задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати п. 3.2 Рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 17.05.2018 № 214 про відмову у виключенні із числа службових жилих приміщень трикімнатної квартири АДРЕСА_2 , в якій проживає родина ОСОБА_1 .

Зобов`язати виконавчий комітет Чернігівської міської ради розглянути клопотання начальника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів щодо виключення квартири АДРЕСА_2 , в якій проживає родина підполковника ОСОБА_1 , із числа службових і надання їй статус квартири для постійного проживання у відповідності та в порядку передбаченому чинним законодавством та прийняти мотивоване рішення за наслідками його розгляду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з виконавчого комітету Чернігівської міської ради на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення виготовлено 28.09.2018 року.

Суддя Н.В.Требух