АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1569/18Головуючий по першій інстанції
Категорія: 19,27 ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів:

головуючого Василенко Л.І.

суддів: Нерушак Л.В., Фетісової Т.Л.

секретаря Винник І.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 05 липня 2018 року (ухваленого 05 липня 2018 року під головуванням судді Соколишиної Л.Б. в приміщенні Черкаського районного суду Черкаської області) у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,:

в с т а н о в и в :

19 квітня 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_3 є боржником у зобовязанні щодо повернення суми позики в розмірі 832 519, 26 грн. кредитору ТОВ «Хлібна нива», що підтверджується рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 20 квітня 2012 року у справі №2320/606/12.

На виконання вказаного судового рішення відділом ДВС Черкаського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження №41153061, яке наразі залишається повністю невиконаним.

10 квітня 2013 року між ТОВ «Хлібна нива» та ТОВ «Правова допомога» був укладений договір відступлення права вимоги, за яким первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв право вимоги від боржника повернення суми боргу в розмірі 832 519, 26 грн. У подальшому, на підставі договору про відступлення права вимоги від 22 грудня 2016 року, ТОВ «Правова допомога» передало свої права фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4

Вказує, що станом на 16 квітня 2018 року боржником ОСОБА_5 зобовязання щодо сплати основного боргу належним чином не виконане, тому з нього, у відповідності до ст. 625 ЦК України, підлягає стягненню три відсотки річних та інфляційне збільшення суми боргу за період з 27.12.2016 року по 16.04.2018 року, що складає 172 189, 53 грн., яку позивач і просила суд стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 05 липня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, яка проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, 172 189, 53 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1 762 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач не виконав зобовязання повернути розмір боргу позивачу, що становить 750 000 грн., а тому ФОП ОСОБА_4 має право на стягнення з останнього грошової суми у відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України.

В апеляційній скарзі, поданій 17 серпня 2018 року, ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне зясування судом всіх обставин справи та надання судом переваги неналежним доказам у справі.

Апеляційна скарга ОСОБА_3 мотивована тим, що ФОП ОСОБА_4 подала разом з позовною заявою додатки, які не засвідчені нею належним чином.

Крім того, вказує, що у провадженні Господарського суду Черкаської області у справі про банкрутство ТОВ «Хлібна нива» вирішується питання про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги між ТОВ «Хлібна нива» та ТОВ «Правова допомога» від 10 квітня 2013 року, що в свою чергу впливає на правосубєктність ФОП ОСОБА_4 у правовідносинах з приводу стягнення боргу з відповідача на її користь. Таким чином, оскільки в разі якщо первинний правочин буде визнано недійсним, а саме договір відступлення права вимоги укладеного між ТОВ «Хлібна нива» та ТОВ «Правова допомога», то і наступний правочин укладений між ТОВ «Правова допомога» і ФОП ОСОБА_4 також вважатиметься недійсним та не породжуватиме жодних правових наслідків.

Зазначає, що він був позбавлений можливості подати відзив на позов та надати докази у справі у звязку із складним матеріальним становищем.

Також, ОСОБА_3 зазначає, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з нього на користь держави судовий збір в сумі 1762 грн., оскільки він являється інвалідом ІІ групи та звільнений від його сплати.

Позивач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористалася.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ФОП ОСОБА_4, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У звязку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Черкаської області.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає даним вимогам закону.

Судом встановлено, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 20 квітня 2012 року задоволено позов ТОВ «Хлібна нива» та стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача борг в сумі 832 519, 26 грн., проценти за користування коштам в розмірі 107 533, 80 грн. та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 5 203, 25 грн. згідно письмової розписки від 02.08.2010 року (а.с. 10-13).

10 квітня 2013 року між ТОВ «Хлібна нива» та ТОВ «Правова допомога» було укладено договір про відступлення права вимоги, у відповідності до умов якого до ТОВ «Правова допомога» перейшло право вимоги від боржника ОСОБА_3 належного та реального виконання наступних обовязків: повернення грошових коштів в сумі 832 519, 26 грн., трьох процентів річних у розмірі 5 203, 25 грн. та процентів за користування позикою у розмірі 107 533, 80 грн. (а.с. 23).

В подальшому, а саме 22 грудня 2016 року між ТОВ «Правова допомога» та ФОП ОСОБА_4 було також укладено договір про відступлення права вимоги б/н, в якому сторони визначили, що новий кредитор одержує право вимагати від боржника (ОСОБА_3М.) належного та реального виконання всіх зобовязань за основним договором, а саме: повернення грошових коштів у сумі 832 519, 26 грн., трьох процентів річних у розмірі 5 203, 25 грн. та процентів за користування позикою у розмірі 107 533, 80 грн., в тому числі нараховувати та стягувати в порядку передбаченому чинним законодавством України грошові кошти за невиконання боржником зазначеного грошового зобовязання у вигляді трьох відсотків річних та інфляційних втрат (а.с. 24).

27 березня 2018 року Черкаський районним судом Черкаської області було постановлено ухвалу, якою замінено стягувача у виконавчому провадженні 41153061 з ТОВ «Правова допомога» на правонаступника ФОП ОСОБА_4 (а.с. 20-22).

Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, що якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вказана ухвала суду набрала законної сили та наразі є чинною.

З огляду на викладене судом достовірно встановлено, що стягувачем у виконавчому провадженні з виконання рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 20 квітня 2012 року про стягнення боргу з відповідача стала ФОП ОСОБА_4

30 грудня 2017 року ФОП ОСОБА_4 було направлено листа ОСОБА_3, в якому нею повідомлено останнього про прощення боргу в сумі 82 519, 26 грн., у звязку із чим залишок боргу, який повинен сплатити відповідач склав 750 000 грн. (а.с. 25).

Крім того, 16 лютого 2018 року ФОП ОСОБА_4 направила ОСОБА_3 вимогу сплатити інфляційне збільшення суми боргу та 3% річних за період з 27.12.2016 року по 19.12.2016 року в розмірі 153 498, 76 грн. (а.с. 28). ОСОБА_3 отримав вказану вимогу 20 лютого 2018 року, що підтверджується відстеженням поштового відправлення Укрпошти (а.с. 29).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. У частині п'ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникнути з рішення суду.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України у разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-2168цс15.

Крім того, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 2 вересня 2015 року у справі № 6-369цс15, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Таким чином, встановивши, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 20 квітня 2012 року задоволено позов ТОВ «Хлібна нива» та стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача борг в сумі 832 519, 26 грн., проценти за користування коштам в розмірі 107 533, 80 грн. та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 5 203, 25 грн. і це рішення не виконано, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на підставі частини другої статті 625 ЦПК України інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, а також трьох процентів річних від простроченої суми, визначеного цим рішенням суду та з урахуванням прощеного боргу.

За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України на сторін процесу покладено обовязок доказування обставин, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що в провадженні Господарського суду Черкаської області знаходиться справа про банкрутство ТОВ «Хлібна нива» при розгляді якої вирішується питання про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за письмовою розпискою відповідача укладеного між ТОВ «Хлібна нива» та ТОВ «Правова допомога», колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки наразі вказаний договір є дійсним, зобовязання відповідача належним чином не виконане, а тому є підстави для застосування до відповідача спеціального виду цивільно-правової відповідальності передбаченої частиною 2 статті 625 ЦК України.

Крім того, ОСОБА_3 не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту знаходження в провадженні господарського суду справи про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги укладеного між ТОВ «Хлібна нива» та ТОВ «Правова допомога», що суперечить вимогам процесуального законодавства, а саме вимогам щодо доказування.

Колегія суддів, перевіривши аргументи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо подання позивачем додатків не засвідчених належним чином, оцінює їх критично, з огляду на наступне.

Відповідно до частин 2, 6 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться до уваги.

Так, додатки подані ФОП ОСОБА_4 разом з позовною заявою містять дату складення, ініціали позивача та її підпис. При цьому, колегія суддів звертає увагу на той факт, що копію позовної заяви та копії доданих документів разом з ухвалою про відкриття провадження у справі були направлені відповідачеві на його поштову адресу, та які ним отримано 31 травня 2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 146. Однак, своїм правом на подання відзиву він не скористався, клопотань про витребування оригіналів даних документів до суду не направляв та не подавав до суду заяв в яких ставив під сумнів їх достовірність. Крім того, в апеляційній скарзі відповідач не зазначив, які саме документи він вважає недостовірними та неналежними доказами, а тому дані доводи відповідача, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не спростовують висновків здійснених судом першої інстанції на основі поданих позивачем доказів.

Доводи щодо незадовільного майнового стану ОСОБА_3, який позбавив його можливості направити до суду відзив, колегія суддів також відхиляє, як такі, що не підтверджені належними доказами, оскільки долучений відповідачем лист Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області свідчить лише про те, що з останнього утримуються аліменти в розмірі 1/2 призначеної пенсії, проте не свідчать про неможливість ним скористатися своїми процесуальними правами на подання відзиву чи інших заяв, клопотань до суду.

Розрахунок боргу відповідачем в апеляційній скарзі не оспорювався, а оскільки суд апеляційної інстанції в силу частини 1 ст. 367 ЦПК України переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, то в цій частині рішення суду колегією суддів перегляду не підлягає.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в тій частині, що судом помилково стягнуто з відповідача судовий збір, оскільки він являється інвалідом ІІ групи, що підтверджується Довідкою МСЕК №088093 (а.с. 54).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 6 ст. 141 ЦПК України).

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення, а в решті судове рішення належить залишити без змін як таке, що ухвалене з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 05 липня 2018 року в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішенням, яким судові витрати компенсувати за рахунок держави.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий Л.І. Василенко

Судді

ОСОБА_6

ОСОБА_7

Повний текст постанови суду складено 26 вересня 2018 року.