Справа № 460/5336/17 Головуючий у 1 інстанції: Швед Н.П.
Провадження № 22-ц/783/2360/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 03 квітня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,-

встановила:

В грудні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

Вимоги обґрунтовує тим, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від подружнього життя у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідач не цікавиться життям сина, не допомагає матеріально, а їй одній важко утримувати себе та неповнолітню дитину.

Просила стягнути з відповідача на її користь, аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень та на її утримання в твердій грошовій сумі 2 500 гривень.

03.04.2018 року позивач ОСОБА_2 подала заяву про уточнення позовних вимог, просила стягувати з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі ? частки його заробітку та відмовилась від вимоги про стягнення аліментів на її утримання.

Оскаржуваним рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 03 квітня 2018 року уточнені позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_2, жительки с. Задебрі вул. Центральна, 20 Яворівського району Львівської області на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.12.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_3, вважає рішення незаконним, а також таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що не може сплачувати аліменти в розмірі 1/4 від заробітку, оскільки тривалий час не працевлаштований, має нерегулярний дохід, при цьому погоджується сплачувати щомісячно 1000 грн.

Звертає увагу на те, що на його утриманні перебуває мама, яка є інвалідом ІІІ групи.

Згідно розрахунків Яворівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області, сума призначених судом аліментів становить 1300 грн., однак він погоджувався сплачувати 1000 грн., а про те, що написав заяву в якій погодився сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частин всіх видів заробітку довідався з судового рішення.

Зважаючи на те, що оскаржуване рішення ухвалено за одне судове засідання, не мав змоги надати суду докази перебування на його утриманні інших осіб, тому до апеляційної скарги долучив довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією № 378583 ОСОБА_5 12 ААА.

Стверджує, що на момент подання апеляційної скарги сплатив аліменти в межах визнаної суми у розмірі 5500 грн.

Просить скасувати рішення Яворівського районного суду Львівської області від 03 квітня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_3 на підтримку доводів скарги, а також пояснення позивачки ОСОБА_2 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення скарги відсутні виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий суд виходив з того, що сторони проживають окремо, дитина проживає з матірю та перебуває на її повному матеріальному забезпеченні, при цьому врахувавши матеріальний стан відповідача, суд прийшов висновку, що необхідно стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.12.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ст.ст. 51 Конституції України, 180 СК України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Судом встановлено, що сторони у справі перебувають в шлюбі, який зареєстрований 03 вересня 2015 року у Бірківській сільській раді Яворівського району Львівської області, про що складено відповідний актовий запис № 8, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-СГ № 255939 виданого Бірківською сільською радою Яворівського району Львівської області 03 вересня 2015 року (а.с. 6).

Від спільного подружнього життя у сторін 20 грудня 2016 року народився син ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-СГ №530819 від 22 грудня 2016 року, виданого Бірківською сільською радою Яворівського району Львівської області (а.с. 5).

Тривалий час сторони проживають окремо, дитина проживає з матірю та перебуває на її повному матеріальному забезпеченні.

Позивач ОСОБА_2 зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 3 зворот).

Звертаючись з позовними вимогами та обгрунтовуючи свої вимоги позивач ОСОБА_2 акцентувала увагу на те, що спільний з відповідачем син перебуває на її повному утриманні, влаштуватись на роботу вона не може, оскільки дитина потребує постійного догляду, згоди з приводу матеріального утримання та виховання сина не досягнуто, добровільно сплачувати аліменти відповідач не бажає, участі у вихованні сина не приймає, з часу одруження не проживають однією сім»єю, спільного господарства не ведуть.

03.04.2018 року відповідач ОСОБА_3 подав власноручно написану заяву про розгляд справи у його відсутності та про те що позовні вимоги він визнає (а.с. 22).

Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набув чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Таким чином, положеннями СК України спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу відповідача чи у твердій грошовій сумі) поставлений в залежність від вимоги того, хто має на них право та одночасно встановлено, що розмір аліментів, призначений за будь-яким із зазначених способів стягнення аліментів, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З вказаних підстав доводи скаржника про те, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, не заслуговує на увагу, оскільки грунтуються на помилковому субєктивному тлумаченні положень сімейного законодавства.

Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів визначені статтею 182 СК України.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку(ч. 2 цієї статті).

Таким чином, врахувавши те, що спільний син сторін у справі проживає разом із матір'ю, місцевий суд дійшов правильного висновку, що відповідач ОСОБА_3, як батько, зобов'язаний утримувати неповнолітню дитину, однак за відсутності згоди між сторонами з цього приводу та утримання дитини виключно позивачем, стягнув аліменти на утримання сина в судовому порядку.

Встановлено, що ОСОБА_3 не має інших аліментних зобов'язань, у нього відсутні протипоказання до будь-якої праці, а визначена сума аліментів в розмірі ? частки всіх видів заробітку є необхідною для гармонійного розвитку дитини, утриманням якої займається виключно мати, яка в силу цього не може в даний час працювати.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до того, що на утриманні відповідача ОСОБА_3 перебуває його мати, яка є інвалідом ІІІ групи на висновки суду першої інстанції щодо визначення аліментів у відповідному розмірі не впливають.

В свою чергу, згідно із положеннями ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобовязані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Зокрема, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві (ч. 1 ст. 206 ЦПК України).

При цьому, до ухвалення судового рішення у звязку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд розяснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення (ч. 2 цієї статті).

Ухвалення оскаржуваного рішення відбулося в першому судовому засіданні без розяснення прав учасників та наслідків вчинення ними відповідних процесуальних дій, зокрема щодо визнання позовних вимог відповідачем у написаній заяві на адресу суду від 03.04.2018 року.

Разом з цим, незважаючи на відповідні порушення норм процесуального права, допущені судом першої інстанції, на думку колегії суддів, такі не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки не призвели до неправильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів перевіривши наявність підстав для стягнення аліментів на користь позивача з урахуванням доводів відповідача та врахувавши, що рішення про стягнення аліментів є присудженням грошових коштів на утримання дитини на майбутнє, розмір яких за відповідних умов може бути змінений, дійшла переконання про те, що висновок місцевого суду є обґрунтованим та відповідає вимогам закону.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 03 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 25 вересня 2018 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

ОСОБА_5