Постанова

Іменем України

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 591/8367/16-ц

провадження № 61-12178св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя - доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач (позивач за зустрічним позовом)- ОСОБА_3,

треті особи: Ковпаківський відділ Державної виконавчої служби м. Суми, приватне підприємство «Клімат-С», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кондра ЛюдмилаВікторівна,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 січня 2017 року у складі судді Котенко О. А. та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 23 березня 2017 року у складі колегії суддів: Ткачук С. С., Кононенко О. Ю., Семеній Л. І.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - Ковпаківський відділ державної виконавчої служби м. Суми (далі - Ковпаківський ВДВС м. Суми), у якому просило зняти арешт з квартири АДРЕСА_1, накладений 19 квітня 2016 року постановою Ковпаківського ВДВС м. Суми.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням апеляційного суду Сумської області від 25 грудня 2015 року в рахунок погашення заборгованості приватного підприємства «Клімат-С» (далі - ПП «Клімат-С») за кредитним договором від 29 березня 2013 року звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 30 березня 2013 року шляхом визнання права власності за ПАТ «Дельта Банк» на спірну квартиру, яка на праві власності належить ОСОБА_3

28 липня 2016 року державним реєстратором зареєстровано право приватної власності ПАТ «Дельта Банк» на вказану квартиру.

02 серпня 2016 року ПАТ «Дельта Банк» стало відомо, що 19 квітня 2016 року постановою державного виконавця Ковпаківського ВДВС м. Суми накладено арешт на дану квартиру. Вказаним арештом порушуються права банка на розпорядження своїм майном, тому позивач просив позов задовольнити.

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Дельта Банк», треті особа: ПП «Клімат-С», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кондра Л. В., у якому просив скасувати запис від 28 липня 2016 року про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що 05 січня 2016 року він, як майновий поручитель, повністю сплатив заборгованість ПП «Клімат-С» перед ПАТ «Дельта Банк», та звернувся до суду з позовом про визнання іпотечного договору від 30 березня 2013 року припиненим.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 квітня 2016 року в межах розгляду поданої ним позовної заяви накладено арешт на предмет іпотеки, а саме на вказану квартиру, відомості про що внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 19 квітня 2016 року.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 червня 2016 року визнано іпотечний договір від 30 березня 2013 року припиненим.

28 липня 2016 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до приватного нотаріуса Кондри Л. В. із заявою про переоформлення права власності на нерухоме майно, внаслідок чого нотаріусом перереєстровано право власності на його квартиру за банком.

Вважає, що банк не мав правових підстав для звернення до нотаріуса із заявою про реєстрацію права власності на спірну квартиру, тому просив зустрічний позов задовольнити.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 жовтня 2016 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 об'єднано в одне провадження з позовом ПАТ «Дельта Банк».

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 23 березня 2017 року, у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» та зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що право банка на звернення до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову передбачено статтею 154 ЦПК України, оскільки арешт на майно був накладений на підставі ухвали суду в порядку забезпечення позову, який розглянуто рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 червня 2016 року. Сплата ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором, наявність рішення суду про припинення договору іпотеки, виключення запису з Державного реєстру іпотек, виконання якого на даний час зупинено ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 вересня 2016 року, не є підставою для скасування запису про державну реєстрацію права власності на квартиру, оскільки є чинним рішення апеляційного суду Сумської області від 25 грудня 2015 року про визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на спірну квартиру.

У квітні 2017 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 23 березня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Судові рішення в частині вирішення позову ОСОБА_3 до ПАТ «Дельта Банк», треті особа: ПП «Клімат-С», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кондра Л. В., про скасування запису про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру не оскаржуються, а тому у касаційному порядку не переглядаються.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» банк мав право звернутись із таким позовом, оскільки є особою, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові. Відповідно до пункту 7 частини другої статті 42 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» - з дня початку ліквідації банку, втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

У червні 2017 року ОСОБА_3 подав заперечення на касаційну скаргу, у яких просив залишити її без задоволення, а судові рішення без змін.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України 03 березня 2018 року справу № 592/8367/16-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції (частина друга статті 400 ЦПК України).

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Суди встановили, що постановою Правління Національного банку України від 02 жовтня 2015 року № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 жовтня 2015 року про початок процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 25 грудня 2015року в рахунок погашення заборгованості ПП «Клімат-С» за кредитним договором від 29 березня 2013 року станом на 18 травня 2015 року в розмірі 206 199 грн 72 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 30 березня 2013 року шляхом визнання права власності за ПАТ «Дельта Банк» на квартиру АДРЕСА_1, вартістю 448 571 грн, яка на праві власності належить ОСОБА_3

28 липня 2016 року державним реєстратором зареєстровано право приватної власності ПАТ «Дельта Банк» на вказану квартиру.

Одночасно з цим, 05 січня 2016 року ОСОБА_3 в рахунок погашення вказаної кредитної заборгованості ПП «Клімат-С» на користь ПАТ «Дельта Банк» сплачено 206 199 грн 72 коп.

Надалі ОСОБА_3 звернувся з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань ліквідації ПАТ «Дельта Банк», у якому просив визнати договір іпотеки від 30 березня 2013 року припиненим.

У порядку забезпечення позову у цій справі ухвалою Ковпаківського районного суду м.Суми від 14 квітня 2016 року, а державним виконавцем Ковпаківського ВДВС м. Суми 19 квітня 2016 року накладений арешт на спірну квартиру, внесений запис про державну реєстрацію обтяжень.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 03 серпня 2016 року та постановою Верховного Суду від 15 серпня 2018 року, визнано припиненим договір іпотеки від 30 березня 2013 року, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 у зв'язку з припиненням основного зобов'язання, виключено запис з Державного реєстру іпотек про предмет іпотеки - спірну квартиру, виключені відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомості про предмет іпотеки.

Відповідно до пункту 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу (частина третя статті 154 ЦПК України). При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору (частина четверта статті 154 ЦПК України). Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (стаття 60 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною першою статті 14 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, і статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже правильним є висновок судів про те, що арешт на спірну квартиру було накладено з метою забезпечення позову ОСОБА_3 до ПАТ «Дельта Банк», за результатами розгляду якої було постановлено судове рішення, що набрало законної сили та не скасоване. Накладення арешту на спірне майно державним виконавцем є похідним та здійснене на виконання вказаної ухвали суду про забезпечення позову. Крім того, станом на 19 квітня 2016 року право власності на спірну квартиру за ПАТ «Дельта Банк» зареєстроване не було, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондрою Л. В. такі дії вчинені лише 28 липня 2016 року на підставі рішення апеляційного суду Сумської області від 25 грудня 2015року.

Доводи касаційної скарги про те, що з дня початку ліквідації банку накладання нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається, колегія суддів відхиляє, оскільки право власності банка на спірну квартиру було зареєстроване 28 липня 2016 року, а арешт накладено 19 квітня 2016 року.

Інші доводи касаційної скарги також не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги ПАТ «Дельта Банк» та залишення без змін рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 січня 2017 року та ухвали апеляційного суду Сумської області від 23 березня 2017 року в частині позовних вимог ПАТ «Дельта банк» до ОСОБА_3, треті особи: Ковпаківський ВДВС м. Суми, про зняття арешту з майна, оскільки судові рішення в цій частині законні та обґрунтовані.

Керуючись статтями 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 23 березня 2017 року в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства «Дельта банк» до ОСОБА_3, треті особи: Ковпаківський відділ Державної виконавчої служби м. Суми, про зняття арешту з майна залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

СуддіН. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун В. І. Крат