Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2018 р.

м. Київ

справа № 755/7782/2018

провадження № 2/755/4070/18

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Ламбуцької Т.О.,

учасники судового розгляду:

позивач ОСОБА_1,

представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, відповідно до якого просить суд: поділити спільне майно подружжя, яке є об'єктом спільної сумісної власності, зокрема, визнати за позивачем право власності на ? частину земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1; на ? частину будинку та на ? частину надвірних будівель та споруд, зокрема: господарського блоку, житлових приміщень: 2 кімнат, туалету, вбиральні, 1 поверх - гостьової кімнати, бані, душової, місць загального користування, кухні, веранди, тераси, господарської будівлі зі скважиною за адресою: АДРЕСА_1, іншу частину, відповідно, виділити у власність відповідачу.

Позовна заява мотивована тим, що 01.12.2017 року шлюб, зареєстрований 05.04.1991 року, між позивачем та відповідачем розірвано. За час перебування у шлюбі сторонами набуто спільне майно на загальну суму 12 181 500,00 грн., зокрема, сторонами придбано земельну ділянку, що розташована у АДРЕСА_1, площею 737 кв.м., на якій побудовано будинок загальною площею 318,80 кв.м., із надвірними будівлями, а також сторонами набуто у сумісну власність земельну ділянку площею 0,119 га, яка розташована в АДРЕСА_1. Разом з тим позивач вважає, що дане майно має бути розподілено судом за принципом рівності часток, що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду.

30 травня 2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 вересня 2018 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя повернуто позивачу.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 вересня 2018 року закрито підготовче засідання та цивільну справу призначено до судового розгляд по суті з повідомленням учасників справи про день, час та місце проведення судового засідання.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, що містить зміст позовної заяви, наполягаючи на поділі спільного майна подружжя з дотриманням презумпції рівності часток.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, що містить зміст позовної заяви та пояснення, надані позивачем під час судового розгляду справи.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову заперечила в повному обсязі, вказуючи на його необґрунтованість та безпідставність.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно положення 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Положенням статті 370 Цивільного кодексу України визначено право співвласників на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або судом.

Цивільний кодекс України регулює відносини, що складаються між співвласниками стосовно майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, визначаючи порядок володіння, користування та розпорядження таким майном, що визначає зміст права спільної сумісної власності. Хоча при праві спільної сумісної власності розмір частки кожного з співвласників не визначений, це не позбавляє можливості кожного з них права на виділ частки з майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, у натурі.

Частиною першою статті 372 Цивільного кодексу України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

Судом встановлено, що 05.04.1991 року між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровано шлюб, що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим Дніпровським РАГС м. Києва від 05.04.1991 року, актовий запис № 445.(а.с. 6)

16.05.2003 року на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за № 1402, ОСОБА_3 придбано земельну ділянку площею 737,00 кв.м., розташовану на території АДРЕСА_1, передану для ведення садівництва, відносно якої ОСОБА_3 отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0737 га від 03.11.2003 року. (а.с. 8-9; 10)

Згідно Звіту з експертної грошової оцінки земельної ділянки, складеного ТОВ «Експертний центр «Землесервісгруп» ймовірна ринкова вартість земельної ділянки, розташованої на території АДРЕСА_1, станом на 28.07.2017 року становить 1 580 200,00 грн. (а.с. 29-47)

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, чинного на момент набуття сторонами права власності на земельну ділянку площею 737,00 кв.м., розташовану на території АДРЕСА_1, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (аналогічні положення містить стаття 60 СК України).

За даними Довідки, виданої СТ «Водник» від 26.02.2010 року № 2, ОСОБА_3 є членом садового товариства «Водник» згідно з рішенням загальних зборів уповноважених членів садового товариства (протокол від 21.05.2003 року № 11). ОСОБА_3 є власником садового будинку АДРЕСА_1; будинок побудований господарчим способом в 2007 році. (а.с. 21)

15.12.2011 року Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) видано Свідоцтво про право власності про належність ОСОБА_3 на праві власності садового будинку АДРЕСА_1. (а.с. 11; 12)

За даними технічного паспорту на садовий будинок АДРЕСА_1, останній складає 318,8 кв.м. (цокольний, І та ІІ поверхи) та господарський блок - 108,5 кв.м. (а.с. 13-20, 22)

Згідно Звіту про незалежну оцінку вартості садового будинку, складеного ТОВ «Глобал апрайзер груп», ринкова вартість садового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, станом на 04.05.2018 року становить 10 139 000,00 грн. (а.с. 48-68)

За даними Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого Бориспільською райдержадміністрацією від 25.11.2004 року ОСОБА_1 належить на праві власності земельна ділянка для ведення садівництва площею 0,119 га, розташована в Бориспільському районі Гнідинська сільська рада СТ «Відродження». (а.с. 23)

Згідно Звіту з експертної грошової оцінки земельної ділянки, складеного ТОВ «Експертний центр «Землесервісгруп» ймовірна ринкова вартість земельної ділянки площею 0,119 га, розташованої в Бориспільському районі Гнідинська сільська рада СТ «Відродження», станом на 28.07.2017 року, становить 462 300,00 грн. (а.с. 69-85)

01.12.2017 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, розірвано. (а.с. 7)

Відповідно до ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення

Відповідно до положення даної статті поділ майна може бути здійснений за домовленістю між співвласниками, у зв'язку з чим діє презумпція рівності часток. Разом з тим, чинне законодавство передбачає можливість відступу від рівності часток у випадку поділу майна, що знаходиться в спільній сумісній власності.

Відповідно до положень статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, майно, належне обом із подружжя, визначається як спільна сумісна власність, тобто спільна власність двох осіб - подружжя - без визначення часток кожного з них.

Так, за вимог ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, яка кореспондується із ч. 1 ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначене за домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною другою зазначеної статті встановлено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. Частиною третьою зазначеної статті встановлено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею/з ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, не достатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

При поділі майно, що знаходиться в спільній сумісній власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної власності припиняються, оскільки кожному з співвласників буде належати його частина вже на праві приватної власності. Отже, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 4 ст. 372 Цивільного кодексу України).

Як визначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Як убачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 просить суд здійснити поділ спільного майна подружжя в рівних частинах, шляхом визнання за позивачем права приватної власності на ? частину земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1; на ? частину будинку та на ? частину надвірних будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 на ? частину земельної ділянки, що розташована в АДРЕСА_1, що набуто сторонами за час зареєстрованого шлюбу та, відповідно, належить сторонам на праві спільної сумісної власності, тому підлягає розподілу в розрізі даного спору.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення сторони позивача, заперечення сторони відповідача, керуючись законодавством України, діючим на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для здійснення заявленого позивачем поділу спільного майна подружжя шляхом визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності та виділення відповідачу ОСОБА_3 у власність по ? частині кожному на наступне нерухоме майно: земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1; будинку із господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1, а також на земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_1, - оскільки судом встановлено, що спірне нерухоме майно було придбано сторонами спірних правовідносин за час шлюбу та за спільні грошові кошти, тому є їхньою спільною сумісною власністю. Та з огляду на вимогу позивача про поділ майна, об'єктів права спільної сумісної власності подружжя, що є безумовним правом позивача як співвласника цього майна, такий поділ суд визнає правомірним та допустимим з урахуванням презумпції рівності часток, якій відповідають заявлені вимоги позивача в розрізі даного спору.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя підлягає задоволення в повному обсязі.

В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, ураховуючи задоволення позову в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 5 286,00 грн.

Керуючись ст.ст. 60, 61, 69, 70 Сімейного кодексу України, ст.ст. 22, 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України, Постановою Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 325, 372 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 6-13, 82, 89, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2), право власності на ? частину земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (три); на ? частину будинку із господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 на ? частину земельної ділянки, що розташована в АДРЕСА_1.

Виділити у власність ОСОБА_3 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2) ? частину земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (три); ? частину будинку із господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ? частину земельної ділянки, що розташована в АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 5 286,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 27 вересня 2018 року.

Суддя: В.І. Галаган