АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6411/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2018 року м. Київ

Справа № 752/5049/18

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.

сторони:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 20 квітня 2018 року, постановлену суддею Новак А.В.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 20 квітня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів - визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись з такою ухвалою, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 20 квітня 2018 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі посилається на те, що ухвала постановлена судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права.

Зокрема зазначав про те, що отримавши 3 квітня 2018 року ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 13 березня 2018 року про залишення позовної заяви без руху, він у встановлений судом десятиденний строк усунув недоліки в повному обсязі, але суд з формальних підстав визнав його позов не поданий, зазначивши начеб то він не зазначив серії паспорта та ідентифікаційний код платника податків, а також не надав розрахунку очікуваних судових витрат.

Вважає, що зазначені обставини не відповідають дійсності, оскільки ним на виконання ухвали суду про усунення недоліків позовної заяви було подано до суду нову редакцію позову, де зазначено номер та серію його паспорту та ідентифікаційного коду платника податків, крім цього надав їх копії, також зазначив орієнтовану суму судових витрат, які очікує понести при розгляді справи у розмірі 12 000 грн.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 24 вересня 2018 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до п.8 ч. 1 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-УІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 20 квітня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 визнано неподаною та повернуто позивачу /а.с.18-19/.

Визнаючи позовну заяву неподаною та повертаючи її позивачу, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем ОСОБА_2 не в повному обсязі усунуті недоліки зазначені в ухвалі суду від 13 березня 2018 року, оскільки останнім не зазначено серії паспорту або реєстраційний номер облікової картки платника податків, а також позивачем зазначено лише орієнтовну суму судових витрат, а не її розрахунок.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

За правилом ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ЦПК України, суддя, отримавши позовну заяву, перевіряє дотримання позивачем вимог статей 175 і 177 ЦПК України щодо форми та змісту позовної заяви.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що позовна заява подається в письмовій формі. Даною статтею також встановлено ряд вимог, яким повинна відповідати позовна заява.

Відповідно до вимог статті 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Як убачається з матеріалів справи, 12 березня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м.Києва від 13 березня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів залишено без руху, надано строк для усунення недоліків, оскільки заява не відповідала вимогам ст.177 ЦПК України, а саме: не вказано повного найменування позивача (номер серія паспорта або реєстраційний номер облікової картки платника податків); позовна заява не містить спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачених законом, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; не надано попереднього орієнтовного розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи.

Ухвала отримана позивачем ОСОБА_2 - 3 квітня 2018 року /а.с.8/.

13 квітня 2018 року позивач ОСОБА_2 на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, направив через засоби поштового зв'язку до суду позовну заяву з виправленими недоліками /а.с.32/.

Як убачається з тексту виправленої (нової редакції) позовної заяви, поданої ОСОБА_2, останній зазначив серію номер паспорту та ідентифікаційний код, як свій так і відповідача ОСОБА_3, а також зазначив попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат в розмірі 12 000 грн., зазначив спосіб захисту прав або інтересів, передбачених законом.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява ОСОБА_2 формально складена з урахуванням положень ст. 175 ЦПК України, оскільки містить всі визначені даною статтею обов'язкові реквізити. Заявлені позовні вимоги викладені в чіткій, ясній і зрозумілій формі.

Таким чином, позивачем ОСОБА_2 у встановлений судом строк недоліки позовної заяви усунуті.

У цьому випадку підстави для застосування до поданої позовної заяви ОСОБА_2 положень частини 3 статті 185 ЦПК України відсутні.

За наведених обставин висновок суду першої інстанції про повернення позовної заяви ОСОБА_2 з підстав невиконання вимог закону, визначених в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, є передчасним та не ґрунтується на вимогах цивільного процесуального законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Так, у справі «Belletv. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на звернення до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов'язків суб'єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 ЦПК України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку чи з ініціативи суду.

Відповідно до ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Зазначених вимог закону суд не дотримався і, не будучи позбавленим можливості продовжити процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви, таким правом не скористався, чим обмежив сторону позивача у доступі до правосуддя в розумінні практики Європейського суду з прав людини, допустив порушення норм процесуального права та прийшов до передчасного висновку про повернення позовної заяви.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для повернення позовної заяви позивачу не було, а тому оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 369, 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 20 квітня 2018 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус