АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4132/18 Справа № 202/7359/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

при секретарі - Лященко С.Г.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2018 року про відмову у забезпеченні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договору дарування частини квартири недійсним та припинення реєстрації права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2018 року відмовлено у забезпеченні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору дарування частини квартири недійсним та припинення реєстрації права власності.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що законних підстав для задоволення заяви про забезпечення позову не вбачається, оскільки частина, на яку просить накласти арешт позивач, відповідачам не належить (що суперечить приписам п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України).

В апеляційній скарзі, поданій 15 травня 2018 року, ОСОБА_2 посилаючись на порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали судді.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про відсутність документів підтверджуючих право власності відповідачів на частину квартири, оскільки матеріали справи містять спірний договір, за змістом якого вбачається право власності відповідачів на частину квартири.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з таких підстав.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відзив учасники справи не подавали.

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання договору дарування частини квартири недійсним та припинення реєстрації права власності.

За даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07 березня 2018 року, 1/2 частка спірної квартири АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_6 Даних про належність відповідачам будь-якої частини нерухомого майна, виділені матеріали справи не містять.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Як роз'яснено у п.4 постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" №9 від 22 грудня 2006 року, при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогам.

З аналізу вказаних матеріально правових норм можна дійти висновку, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог і метою яких, є як захист прав позивача так і не припустимість зловживанням обов'язками відповідача та дії по виконанню яких ніяким чином не повинні порушувати права третіх осіб.

Встановивши вищезазначені обставини у справі, суд прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Доводи в апеляційній скарзі ОСОБА_2 про непогодження з ухвалою суду не можуть свідчити про незаконність ухвали судді, оскільки вирішуючи питання про забезпечення позову, крім усього, суд повинен переконатися, що при цьому не будуть порушені права інших осіб. Позивач не надав доказів належності спірного нерухомого майна відповідачам на праві власності.

Враховуюче викладене, підстав для скасування ухвали судді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_7

ОСОБА_8