Постанова

Іменем України

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 542/1648/17-ц

провадження № 61-26655св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя - доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

третя особа - Орган опіки та піклування Новосанжарської районної державної адміністрації Полтавської області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 07 грудня 2017 року у складі судді Гавриленко Т. Г. та постанову апеляційного суду Полтавської області від 26 березня 2018 року у складі колегії суддів: Лобова О. А., Дорош А. І., Триголова В. М.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - Орган опіки та піклування Новосанжарської районної державної адміністрації Полтавської області, у якому просив зобов'язати відповідача не чинити йому перешкоди у спілкуванні з сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Встановити йому для участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином такі способи:

-побачення кожного четверга з 16.00 год. до 19.00 год.;

-побачення кожної п'ятниці з 18.00 год. до 14.00 год. неділі, у тому числі з можливістю забирати дитину з дошкільного закладу та здійснювати прогулянки, відвідувати заклади культури, дитячі майданчики, парки, стадіони, культурно-масові та розважальні заходи без присутності матері, та відвідування місця проживання батька, враховуючи погодні умови та не порушуючи режиму дня дитини, турбуючись про його стан здоров'я;

-встановити можливість щорічного спільного відпочинку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з дитиною ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на території України - 30 днів в будь-який літній місяць кожного року, з урахуванням бажання дитини;

-встановити можливість побачення п'яти святкових днів на рік з 09.00 год. до 18.00 год. , за попередньою домовленістю з матір'ю дитини;

-святкування дня народження сина ОСОБА_6 в календарний рік, що має парне число;

-святкування дня народження батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 09.00 год. до 20.00 год. кожного року.

-необмежене спілкування з сином особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосередньо фізичного спілкування між батьком та сином у час, коли син не задіяний в освітньому процесі;

-систематичні побачення батька з дитиною у дні проведення батьківських свят та культурних заходів у закладах дошкільного виховання та загальноосвітніх закладах;

-першу половину всіх канікул дитина проводить з батьком.

Позовна заява мотивована тим, що він та ОСОБА_4 з 24 вересня 2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 23 березня 2017 року. У період шлюбу у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначає, що ОСОБА_4 чинить перешкоди у спілкуванні з синами та участі у їх вихованні, не надає можливості спілкуватися із молодшим сином у дні, визначені розпорядженням від 20 грудня 2016 року голови Новосанжарської районної державної адміністрації «Про встановлення днів та годин спілкування батька з дітьми», тому просив позов задовольнити.

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 07 грудня 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Полтавської області від 26 березня 2018 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Встановлено ОСОБА_3 для участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, такі способи:

- побачення кожного четверга з 16.00 год. до 19.00 год.;

- побачення щомісячно І та ІІІ п'ятниці з 18.00 год. до 13.00 год. неділі, у тому числі з можливістю забирати дитину з дошкільного навчального закладу та здійснювати прогулянки, відвідувати заклади культури, дитячі майданчики, парки, стадіони, культурно-масові та розважальні заходи, без присутності матері, та відвідування місця проживання батька, враховуючи погодні умови та не порушуючи режиму дня дитини, турбуючись про його стан здоров'я;

- встановлено можливість щорічного спільного відпочинку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з дитиною ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на території України - 30 днів в будь-який літній місяць кожного року, з урахуванням бажання дитини;

- встановлено можливість побачення п'яти святкових днів на рік з 09.00 год. до 18.00 год., за попередньою домовленістю з матір'ю дитини;

- святкування дня народження сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в календарний рік, що має парне число;

- необмежене спілкування з сином особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином у час, коли син не задіяний в освітньому процесі.

В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивач має рівні права на участь у вихованні малолітньої дитини, враховуючи його прагнення та бажання спілкуватися з дитиною, приймати участь у її житті.

У травні 2018 року ОСОБА_4 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила судові рішення скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що встановлений судом порядок участі батька у спілкуванні та вихованні з сином обмежує її батьківські права як матері. Наявність перешкод у спілкуванні батька з сином встановлена не була, суди не надали оцінки всім доказам у справі та не встановили всіх фактичних обставин справи.

У червні 2018 року ОСОБА_3 надіслав відзив на касаційну скаргу, у якому просив залишити її без задоволення, а судові рішення без змін.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України 06 червня 2018 року справу № 542/1648/17-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції (частина друга статті 400 ЦПК України).

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Суди встановили, що сторони з 24 вересня 2005 року по 23 березня 2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області.

Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 23 березня 2017 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4, аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно, починаючи з 29 грудня 2016 року, до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до частини першої, другої статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Розпорядженням голови Новосанжарської районної державної адміністрації від 20 грудня 2016 року «Про встановлення днів та годин спілкування батька з дітьми», визначений порядок спілкування позивача з малолітніми синами ОСОБА_7 та ОСОБА_5, а саме: 1-ї та 3-ї п'ятниці з 17.00 год. до 18.00 год. неділі, щосереди з 16.00 год. до 19.00 год. Рекомендовано матері ОСОБА_4 не чинити перешкоди у спілкуванні батька ОСОБА_3 з синами.

Розпорядженням голови Новосанжарської районної державної адміністрації від 04 грудня 2017 року № 343 рекомендовано визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_7 з батьком ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1. Також встановлено режим спілкування батьків, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, з дітьми, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 таким чином: щомісячно І та ІІІ п'ятниця з 18.00 год. до 12.00 год. неділі, обоє дітей перебувають з батьком; щомісячно ІІ та ІV п'ятниця з 18.00 год. до 12.00 год. неділі, обоє дітей перебувають з матір'ю, при цьому батьки забирають і повертають дітей на постійне місце проживання тому, з ким визначено, канікулярні та святкові дні за спільною домовленістю між батьками в рівних частинах. Рекомендовано батькам не чинити перешкоди один одному у спілкуванні з дітьми. Розпорядження від 20 грудня 2016 року «Про встановлення днів та годин спілкування батька з дітьми» визнано таким, що втратило чинність.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, правильно зазначив, що для забезпечення найкращих інтересів дитини, з метою створення умов для виконання батьком, який проживає окремо, обов'язку по вихованню дитини та здійснення його права на особисте спілкування з сином, слід визначити порядок участі позивача у вихованні малолітнього ОСОБА_6 шляхом систематичних побачень.

Отже, висновок суду про наявність підстав для часткового задоволення позову є правильним.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги ОСОБА_4 та залишення без змін рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 07 грудня 2017 року та постанови апеляційного суду Полтавської області від 26 березня 2018 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані.

Керуючись статтями 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 07 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Полтавської області від 26 березня 2018 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 07 грудня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

СуддіН. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат В. П. Курило