Номер провадження: 22-ц/785/2083/18
Номер справи місцевого суду: 521/6774/15-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Черевка П.М., Дрішлюка А.І.,

за участю секретаря Півнєва Д.С.,

сторони, які були присутні у судовому засіданні:

позивач ОСОБА_2;

представник позивача ОСОБА_3;

відповідач ОСОБА_4;

представник відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 травня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -

встановив:

З 28.04.2015 року в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходиться справа за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

17.07.2016 року до суду звернулася третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_7 з позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач ОСОБА_6 вказувала, що вона є основним наймачем квартири АДРЕСА_1. В даній квартирі зареєстровані вона, онука ОСОБА_8,ІНФОРМАЦІЯ_1, онук ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, дочка ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, правнука ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4, та онук ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, який не проживає за вказаною адресою більше 6 місяців.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 травня 2017 року у задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено в повному обсязі, а також у задоволені позову ОСОБА_7 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_2, звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 в повному обсязі, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 вказує, що суд у своєму рішенні навів пояснення свідка ОСОБА_12 не в повному обсязі, не надав належну оцінку обставинам, які повідомили свідки.

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлені наступні обставини.

Позивач ОСОБА_6 є наймачем неприватизованої квартири АДРЕСА_2 та на неї відкрито особовий рахунок.

Згідно рішення виконавчого комітету Малиновської районної ради народних депутатів від 05.01.1990 року №10 дозволено користування 3-кімнатної квартири, яка звільнилась, №13 площею 26,46 кв.м. у старому будинку №56 по вул. Мізікевича (нині вул. Степова) ОСОБА_13, проживаючому в квартирі №34 старого будинку №66 по вул. Мізікевича (нині вул.Степова) як підсобного приміщення без права проживання членів сімї на приєднаній площі у квартирі №13.

Згідно з довідкою № 55 від 02.02.2015 року в квартирі окрім позивача зареєстровані онука ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, онук ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, дочка ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, правнука ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4, та онук ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 (т.1 а.с.6)

Як вбачається з розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради №958/01-04 від 19.08.2003 року та розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради №1003/01-04 від 14.10.2005 року позивача призначено опікуном над неповнолітніми ОСОБА_8,ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 (т.1 а.с.26-27).

Відповідно до відповіді Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області №31/21-во3593 від 18.06.2015 року (вх.26115 від 24.06.2015 року) згідно з Інтегрованої інформаційно-пошукової системи органів внутрішніх справ України «Армор» інформація щодо звернення гр. ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, щодо проведення розшукових заходів на вищевказаного громадянина відсутня.(т.1 а.с.38)

З довідки КУ «ЦПМСД №10» від 10.04.2015 року вбачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, на диспансерному обліку не перебуває, в поліклініку раніше не звертався, амбулаторна картка в реєстратурі відсутня.(т.1 а.с.5)

Згідно відповіді Малиновського районного відділу Кримінально-виконавчої інспекції управління Державної Пенітенціарної служби в Одеській області № 1685 від 09.06.2015 року вбачається, що згідно журналів обліку засуджених до покарань, які виконує кримінально-виконавча інспекція вищезазначений громадянин (ОСОБА_4О.) не значиться (вх. 24107 від 11.06.2015 року) (т.1 а.с.37).

Згідно відповіді Одеської дирекції українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» № 12/178-70К від 12.06.2015 року (вх. №24938 від 17.06.2015 року) вбачається, що за період з 01.06.2014 року по 10.06.2015 року рекомендована кореспонденція та періодичні видання (газети, журнали) за адресою: АДРЕСА_3 на імя ОСОБА_4 не значиться. (т.1 а.с.35)

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02 липня 2015 року ОСОБА_4 визнано втратившим право користування квартирою №34 по вул.Степовій,66 в м. Одесі. (т.1 а.с.43-44).

03.08.2015 року позивач отримала копію вказаного рішення суду, про що свідчить розписка в його отриманні, яка знаходиться в матеріалах справи. (т.1 а.с.50)

25.02.2016 року до суду звернувся ОСОБА_4 із заявою про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 липня 2015 року. (т.1 а.с.78-80)

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси в м. Одеси від 14 березня 2016 року заочне рішення Малиновського районного суду від 02 липня 2015 року скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку. (т.1 а.с.96, 100).

14.03.2016 року копію вступної частини ухвали суду від 14.03.2016 року отримала ОСОБА_14, яка представляла інтереси ОСОБА_6 на підставі довіреності від 25.06.2015 року (т.1 а.с.93,98).

Згідно розпорядження органу приватизації № 260268 від 19 квітня 2016 року квартиру АДРЕСА_4 передано у власність ОСОБА_14. (т.2 а.с.34)

На підставі вказаного розпорядження ОСОБА_14 отримала свідоцтво про право власності н квартиру АДРЕСА_5. (т.2 а.с.33).

29 квітня 2016 року ОСОБА_14, яка представляла інтереси ОСОБА_6 в судовому засіданні та яка отримала копію ухвали суду від 14.03.2016 року про скасування заочного рішення, знаючи, що заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02.07.2015 року скасоване, продала ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_4, про що свідчить копія договору купівлі-продажу від 29.04.2016 року (т.1 а.с.154-156).

В копії паспорта позивача ОСОБА_6 є відмітка про те, що відділом ДРАЦС у Малиновському районі Одеського МУЮ 29.08.2012 року між нею та ОСОБА_15 зареєстровано шлюб. 30.10.2015 року Малиновським РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області позивачці видано паспорт на прізвище «Генцар». (т.1 а.с.125)

В судовому засіданні у суді першої інстанції позивач, яка також за її згодою була допитана в якості свідка пояснила, що відповідач не проживав у ІНФОРМАЦІЯ_7 з 01.08.2009 року по зиму 2012 року, взимку 2012 року відповідач зі своєю дівчиною ОСОБА_16 попросилися тимчасово пожити у спірній квартирі у звязку з тим, що у її квартирі проводиться ремонт. В травні 2013 року після скандалу з ОСОБА_16 позивач переїхала до свого чоловіка на вул.Туристську, 7 в м. Одесі, а відповідач залишився проживати у спірній квартирі і жив там до кінця листопада 2013 року, після чого він виїхав зі спірної квартири, а потім позивач поміняла у квартирі АДРЕСА_4 верхній замок у дверях, ключів від яких у відповідача не було.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що з травня 2013 року у спірній квартирі позивач постійно не проживала, а інколи приїжджала туди купатися.

Відповідач в судовому засіданні пояснював, що він з 2013 року по 2015 року проживав у ІНФОРМАЦІЯ_7.

06.02.2015 року він, прийшовши додому, побачив позивача та її доньку ОСОБА_14, які йому сказали, щоб він тимчасово на три місяці переселився у підсобне приміщення квартири АДРЕСА_6, де проживала його сестра - ОСОБА_8, оскільки ОСОБА_14 та її чоловіку необхідно було пожити у спірній квартирі. В цей же день відповідач переїхав до підсобного приміщення і проживав там до листопада 2015 року, а в подальшому переїхав проживати до помешкання своєї дівчини ОСОБА_16 у квартиру АДРЕСА_7. В матеріалах справи є копія розписки позивача від 06.02.2015 року, в якій вона дала обіцянку своєму онуку ОСОБА_4 сплачувати щомісячно 1000 грн зі своєї пенсії, яка складає 1063 грн та буде сплачувати три місяці.

В судовому засіданні позивач вказувала, що вона такої розписки не писала, однак належних доказів зазначеному вона не надала. Також позивачем не надано доказів, що у відповідача є друге житло.

Із висновку Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 06.02.2015 року вбачається, що 06.02.2015 року до Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області надійшло повідомлення «102» АДРЕСА_8, дзвонила ОСОБА_6 сімейний скандал, бійка, однак ОСОБА_6 прибувшим на місце події працівникам міліції пояснила, що вони розібралися самостійно до приїзду міліції, претензій ні до кого вона не має, скаржитися не збирається. (т.1 а.с.237-239)

Свідок позивача ОСОБА_12, яка є онучкою позивачки, пояснила, що в 2012 року відповідач попросив позивача пожити у квартирі АДРЕСА_1 і вона йому дозволила пожити три місяці. Однак після скандалу дівчини відповідача з позивачем в травні 2013 року, коли ОСОБА_16 побила позивача, позивач переїхала проживати на ІНФОРМАЦІЯ_8, а відповідач залишився проживати ІНФОРМАЦІЯ_9, та їх у спірну квартиру не впускав. В кінці 2013 року позивач запропонувала йому зїхати з цієї квартири в обмін на те, що вона забере свою заяву про її побиття ОСОБА_16, на що відповідач погодився та зїхав із зазначеної квартири і більше там не проживав. В 2015 році приїхала донька позивача ОСОБА_14 і у спірній квартирі між відповідачем, його дівчиною ОСОБА_16 та ОСОБА_14 стався скандал, про це їй відомо зі слів позивача та ОСОБА_14 Свідку відомо, що в 2013 році свої речі відповідач перевіз до підсобного приміщення квартири АДРЕСА_6, де проживала ОСОБА_8 Адреса, де проживав відповідач після 2013 року, свідку невідома, він проживав у своєї дівчини ОСОБА_16

Допитана в судовому засіданні свідок позивача ОСОБА_17, яка є невісткою покійного чоловіка позивача, пояснила, що відповідач з 1997 року проживав ІНФОРМАЦІЯ_10, після цього він проживав на ІНФОРМАЦІЯ_11, а з серпня 2009 року почав проживати у своєї дівчини ОСОБА_16 В 2012 році відповідач попросив позивача пожити у квартирі АДРЕСА_4 і вона йому дозволила пожити, у них були постійні конфлікти і в травні 2013 року, позивач переїхала проживати на ІНФОРМАЦІЯ_12, а восени 2013 року відповідач зїхав з цієї квартири. Також свідок пояснила, що відповідач за вказаною адресою проживав з 2012 року по осінь 2013 року, а в подальшому жив у своєї дівчини по вул. Скісній. Все це їй відомо зі слів позивачки.

Свідок відповідача ОСОБА_8, яка є його рідною сестрою, пояснила, що відповідач до лютого 2015 року проживав у ІНФОРМАЦІЯ_13, а коли 06.02.2015 року в цю квартиру приїхала донька позивача ОСОБА_14 (дівоче прізвище ОСОБА_6) Я.П. стався скандал, була викликана міліція і вони домовилися, що відповідач тимчасово поживе у квартирі АДРЕСА_6, де в той час вже проживала свідок разом з дитиною. В зазначеній квартирі відповідач проживав до вересня 2015 року, а коли у свідка народилася ще одна дитина, відповідач переїхав на АДРЕСА_9. До народження другої дитини свідка відповідач намагався вселитися у спірну квартиру, однак не зміг, оскільки були поміняні замки у дверях. Свідок пояснила, що відповідач в 2009 році деякий час не проживав у ІНФОРМАЦІЯ_13. Також свідок пояснила, що у позивача з відповідачем почалися конфлікти в 2013-2014 роках із-за його дівчини ОСОБА_16, коли відповідач та його дівчина ОСОБА_16 переїхали у спірну квартиру. Свідку відомо, що позивач просила відповідача зїхати із вказаної квартири, вона буде давати кошти для сплати йому іншого житла, поки в цій кватирі буде жити ОСОБА_14 Також свідок пояснила, що позивач пообіцяла прописати її на вул. Туристську, 7, якщо вона буде знята з реєстрації у квартирі АДРЕСА_4, однак своєї обіцянки не дотрималася і свідок в листопаді 2015 року була змушена зареєструватися за адресою: м. Одеса, вул. Л.Толстого,7.

Допитана в судовому засіданні свідок відповідача ОСОБА_16 вказувала на те, що з 2009 року вона почала проживати з відповідачем і так як її квартира згоріла, позивач дозволила їм проживати у ІНФОРМАЦІЯ_7 і з 2012 року вони там проживали до 2015 року, поки не приїхала ОСОБА_14 донька позивача. Після скандалу, який стався в лютому 2015 року, позивач та відповідач домовилися, що вона та відповідач переїдуть у квартиру АДРЕСА_10 і вони погодилися. До жовтня 2015 року вони проживали у зазначеній квартирі разом з ОСОБА_8, після чого переїхали проживати у квартиру свідка за адресою: АДРЕСА_11. Свідку відомо, що позивач влітку 2015 року зверталася до енергопостачальної компанії з проханням про відключення світла у квартирі АДРЕСА_10. Також свідок пояснила, що позивачка хотіла здавати квартиру АДРЕСА_12 та квартиру АДРЕСА_10 та отримувати за це кошти. Зазначений свідок підтвердила, що позивачка дійсно писала розписку про те, що вона три місяці буде сплачувати відповідачу по 1000 грн. за те, що він буде винаймати інше житло, однак вказані кошти надані не були.

Матеріалах справи є роздруківки з Інтернету, з яких вбачається, що спірна квартира з січня 2016 року була виставлена на продаж. (т.1 а.с.67-69)

Відповідачем надані копії квитанцій, які залучені до матеріалів справи, які свідчать про сплату комунальних послуг за квартиру АДРЕСА_10 та за квартиру АДРЕСА_13 за 2014 рік (т.1 а.с.63-64).

Також в матеріалах справи є лист Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП України в Одеській області від 11.05.2016 року 8/вх. 2436, в якому зазначено, що 24.08.2015 року ОСОБА_4 звернувся до Малиновського РВ (ЄО №25994 від 24.08.2015 року ЄРДР №0005302 від 25.08.2015 року із заявою про те, що невстановленою особою в період часу з 10.00 23.08.2015 року по 12.00 таємно шляхом вільного доступу викрала із загальної кухні, що розташована в будинку №13 по вул. Степовій, 56 мобільний телефон «Леново». (т.1 а.с.173-174).

Вказане свідчить, що в серпні 2015 року відповідач проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_14, що також підтверджується показами допитаних свідків відповідача.

Згідно до вимог ст. ст.71-72 Житлового кодексу України наймач або члени його сімї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зокрема за умови, що вони не проживають у ньому без поважних причин понад шість місяців.

Відповідно до ч.2 ст.107 Житлового кодексу України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

На даний час відповідач винаймає житло у ОСОБА_16, що підтверджується довором оренди від 01.04.2016 року, копія якого є в матеріалах справи (т.2 а.с.42-45)

Таким чином, аналізуючи всі вищеперелічені докази, пояснення сторін та допитаних в судовому засіданні свідків, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що у відповідача на законних підставах виникло право користування квартирою, яке не припинилося у зв'язку з неприязненими відносинами з позивачем, позивач з 2013 року постійно за адресою спірної квартири не проживала, відповідач проживав у спірній квартирі а також у підсобному приміщенні квартири АДРЕСА_10, яке приєднано до спірної квартири та не заперечується сторонами, сплачував комунальні послуги, а відтак не втратив інтересу щодо проживання в вищезазначеній квартирі. Позивачем не надано переконливих доказів щодо не проживання відповідача понад двох років у спірній квартирі, її показання суттєво відрізняються від показань допитаних свідків, в тому числі і нею заявлених, спростовуються матеріалами справи, а відтак її позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежної оцінки доказів спростовуються тим, що відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України (у редакції, яка діяла на момент розгляду справи) суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують зазначені вище висновки суду першої інстанції і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобовязує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обовязку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обовязок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: А.І. Дрішлюк

ОСОБА_18

Повне судове рішення складено 24.09.2018 року.

Суддя Р.Д. Громік