АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3140/18 Справа № 2-342/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Ткаченко І.Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2018 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів: Каратаєвої Л.О., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Кравцової Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

03 серпня 2009 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2011 року вказаний позов було задоволено в повному обсязі, вирішено стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 638/1 від 27 липня 2007 року в розмірі 308 165,38 грн., та судові витрати у справі (а.с.61).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2016 року, було задоволено заяву відповідачки ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду, заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2016 року у цивільній справі № 2-342/11 за позовом ВАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором було скасоване, справу призначено до судового розгляду (а.с.146-147).

04 жовтня 2017 року позивачем було подано уточнену позовну заяву, яку було прийнято судом в судовому засіданні (а.с.201). В уточненій позовній заяві позивач зазначив, що між позивачем та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір за умовами якого ОСОБА_2 отримала кредит в розмірі 39 500,00 доларів США для здійснення оплати за автомобіль, взявши на себе зобовязання не пізніше 26 липня 2014 року повністю погасити кредит. В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором з ОСОБА_3 був укладений договір поруки, за умовами якого ОСОБА_4 прийняла на себе зобовязання солідарно відповідати перед позивачем за виконання ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором, також в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором був укладений договір застави майна. ОСОБА_2 своїх зобовязань за договором не виконувала внаслідок чого в неї утворилась заборгованість. В рахунок погашення заборгованості було здійснено реалізацію заставного майна. Проте станом на 05 вересня 2017 року заборгованість ОСОБА_2 перед банком становить 35 495,10 доларів США, яка складається з 25 716,24 доларів США заборгованість за кредитом, 9 778,43 доларів США прострочена заборгованість за нарахованими процентами. Відповідачі в добровільному порядку заборгованість не погашають, тому позивач просить в судовому порядку стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в розмірі 35 495,10 доларів США. (а.с.186-190)

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2018 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенні.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором № 683/1 від 27.07.2007 року в сумі 35 495,10 доларів США, що складається з: простроченої заборгованості за кредитом 25 716,24 доларів США, простроченої заборгованості за нарахованими процентами 9 778,43 доларів США.

Також вирішено питання щодо судових витрат (а.с.213-216).

Не погодившись з рішенням ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі (а.с.220-222,231-233) .

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом 1 інстанції встановлено, що 27 липня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та між ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 683/1 (а.с.6-9).

За умовами кредитного договору банк зобовязався надати позичальнику на умовах цього договору кредит в сумі 39 500,00 дол. США, а позичальник зобовязався прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 39 500 доларів США, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12% річних. Кредит надається на 84 місяці з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 26 липня 2014 року. Кредит надається готівкою в доларах США з подальшим обміном в гривневий еквівалент та перерахування коштів в національні валюті в рахунок продавця на підставі платіжного доручення позичальника, для здійснення оплати за автомобіль марки «Toyota Prado», 2007 року випуску (а.с.6).

27 липня 2007 року ОСОБА_2 звернулась до позивача із дорученням в якому просила надати їй кредит у сумі 39 500 доларів США на строк 84 місяці зі сплатою 12 відсотків річних для здійснення проплати за автомобіль марки «Toyota Prado» під заставу автомобіля. Кредит надати готівкою з подальшим обміном в гривневий еквівалент та перерахуванням коштів в національній валюті на рахунок продавця в сумі 199 475, грн. (а.с.196).

Відповідачці був наданий кредит шляхом перерахування на відповідний рахунок кредитних коштів, вказане підтверджується розпорядженням позивача від 27 липня 2007 року в якому ОСОБА_2 було надано кредит готівкою за рахунку № 1240/840 в доларах США в сумі 39 500,00 доларів США з подальшим обміном в гривневий еквівалент та перерахування коштів в національній валюті на рахунок продавця на підставі платіжного доручення позичальника.(а.с. а.с. 195, 197-198).

27 липня 2007 року між ОСОБА_3, ОСОБА_2 та Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» був укладений договір поруки № 683/1б (а.с.12-13).

За умовами договору поруки ОСОБА_3 зобовязалась перед банком відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобовязань за кредитним договором № 683/1 від 27 липня 2007 року, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. (а.с.12 на зв.).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 683/1 від 27 липня 2007 року вбачається, що у ОСОБА_2 станом на 27 вересня 2017 року заборгованість за договором становить 35 495,10 доларів США еквівалент 936 472,25 грн., яка складається з 25 716,24 доларів США прострочена заборгованість за кредитом еквівалент 678 483,42 грн., 9 778,43 доларів США еквівалент 257 988,83 грн. (а.с.190-194).

Між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 також був укладений договір застави майна № 683/1а за умовами якого ОСОБА_2 з метою забезпечення належного виконання зобовязань, що випливає з кредитного договору передала в заставу транспортний засіб марки «Toyota Prado» (а.с.10-11).

Вказане заставне майно було продано з аукціону за суму 130 400 грн., що підтверджується копією протоколу № 08/106/13/З-03т-8 проведення аукціону (а.с. 199).

Задовольняючи позовні вимоги суд 1 інстанції виходив з того, що відповідачами умови договорів в повному обсязі не виконуються, що призвело до заборгованості, яка й підлягає стягненню.

Вказані висновки суду відповідають нормам матеріального та процесуального права й ґрунтуються на вимогах закону та змісту договорів.

Так, згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 546 ЦК України закріплено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

Відповідно ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки, (ст. 554 Цивільного кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що 27 липня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та між ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 683/1.

За умовами кредитного договору банк зобовязався надати позичальнику на умовах цього договору кредит в сумі 39 500,00 дол. США, а позичальник зобовязався прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 39 500 дол. США, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12% річних. Кредит надається на 84 місяці з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 26 липня 2014 року. Кредит надається готівкою в доларах США з подальшим обміном в гривневий еквівалент та перерахування коштів в національні валюті в рахунок продавця на підставі платіжного доручення позичальника, для здійснення оплати за автомобіль марки «Toyota Prado», 2007 року випуску (а.с.6-9).

27 липня 2007 року між ОСОБА_3, ОСОБА_2 та Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» був укладений договір поруки № 683/1б (а.с.12-13).

Відповідно до п.1.1 договору поруки ОСОБА_3 зобовязалась перед банком відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобовязань за кредитним договором № 683/1 від 27 липня 2007 року, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.

Договором поруки передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і позичальник (п.3.1). Солідарні позичальники залишаються зобовязаними перед кредитором до тих пір поки всі зобовязання за кредитним договором не будуть виконанні повністю (п.3.2).

У разі порушення позичальником виконання зобовязання кредитор має право вимагати від поручителя виконання зобовязання позичальника перед кредитором згідно з умовами кредитного договору в порядку передбаченому цим договором (п.2.1. договору поруки).

Відповідно до п. 4.1 порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання за кредитним договором.

Пунктом 4.2 передбачено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобовязання за кредитним договором № 683/1 від 27 липня 2007 року не предявить вимогу до поручителя (а.с.12 на зворот).

Виходячи зі змісту договорів та встановлених по справі обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог банку.

При цьому, враховуючи строк дії кредитного договору та його умови щодо терміну остаточного погашення кредиту, а саме не пізніше 26 липня 2014 року, зміст та умови договору поруки, час звернення з позовом до суду, колегія суддів вважає, що підстави для припинення поруки відсутні.

Колегія судді не приймає до уваги доводи апелянта щодо того, що порука припинена відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки відповідно до п. 4.1 договору, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання за кредитним договором, а пунктом 4.2 передбачено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобовязання за кредитним договором № 683/1 від 27 липня 2007 року не предявить вимогу до поручителя. Відповідно до кредитного договору, кредит надається на 84 місяці з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 26 липня 2014 року, з позовом до суду позивач звернувся 03.08.2009 року, який згодом уточнив, а тому підстави для припинення поруки відсутні.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про те, що суд 1 інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги, оскільки відповідачкою ОСОБА_2 сплачувались кошти на погашення заборгованості, а в наданому позивачем розрахунку заборгованості внесенні платежі не зазначені, оскільки апелянтом не надано належним доказів зазначеного та контррозрахунку заборгованості.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що банком вже було реалізовано заставний автомобіль на який було видано кредит, а в наданому розрахунку заборгованості відсутні відомості щодо зарахування суми від проданого автомобіля в рахунок заборгованості, колегія не приймає до уваги, оскільки такі доводи спростовуються матеріалами справи, а саме з розрахунку який надав позивач вбачається, що сума за яку було реалізовано заставний автомобіль була врахована при розрахунку суми заборгованості за кредитним договором при уточненні позовних вимог.

Крім того, ні договором ні чинним законодавством не передбачено, що у разі реалізації заставного майна зобовязання за кредитним договором вважаються припиненими, незалежно від того, що грошове зобовязання значно перевищує ціну заставного майна.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої заперечення проти позову та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі зясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: