Постанова

Іменем України

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 712/4501/17

провадження № 61-31262св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Державне підприємство «Центр Державного земельного кадастру»,

третя особа - Державне підприємство «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторінкасаційну скаргу Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 12 червня 2017 року у складі судді Пересунька Я. В. та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 25 вересня 2017 рокуу складі колегії суддів: Бондаренка С. І., Храпка В. Д., Новікової О. М.,

ВСТАНОВИВ :

У квітня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом доДержавного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» (далі - ДП «Центр ДЗК»), третя особа - Державне підприємство «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» (далі - ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою»), про відшкодування компенсації за невикористані щорічні відпустки.

Позов мотивовано тим, що з 01 вересня 2004 року по 30 червня 2016 року вона працювала у Черкаській регіональній філії ДП «Центр ДЗК» на посаді провідного інженера відділу технічного адміністрування телекомунікаційного та програмного забезпечення та звільнена з роботи наказом від 30 червня 2016 року № 211 -к на підставі пункту 5 статті 36 КЗпП України, у зв'язку з переведенням до іншого підприємства. На день звільнення, відповідач нарахував, але не виплатив їй компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток, в загальній кількості 72 календарних дні.

На підставі викладеного, позивач просила суд стягнути на її користь нараховану, але не виплачену компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток в сумі 8 972,25 грн.

Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 12 червня

2017 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ДП «Центр ДЗК» на користь ОСОБА_1 нараховану, але невиплачену компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток у розмірі 8 972,25 грн.

Стягнуто з ДП «Центр ДЗК» в дохід держави судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачу не була виплачена нарахована компенсація за невикористані дні відпустки, враховуючи довідку про заборгованість відповідача компенсації за невикористану відпустку в сумі 8 972,25 грн та довідку про доходи.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 25 вересня 2017 року апеляційну скаргу ДП «Центр ДЗК» відхилено.

Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 12 червня 2017 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

13 жовтня 2017 року ДП «Центр ДЗК» через засоби поштового зв'язку подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, з урахуванням уточнень, просить скасувати рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 12 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 25 вересня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що в судових рішеннях не наведено жодних розрахунків суми компенсації за невикористані дні щорічних відпусток. Крім того, стягуючи грошові кошти з ДП «Центр ДЗК», суди не звернули увагу, що Черкаська регіональна філія «Центру ДЗК» не є юридичною особою.

Відзив на касаційну скаргу до суду не надано.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, ЦПК України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

28 грудня 2017 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом установлено, що з 01 вересня 2004 року ОСОБА_1 прийнято на посаду реєстратора філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах» з оплатою згідно штатного розпису (наказ від 01 вересня 2004 року № 151).

30 червня 2016 року ОСОБА_1 звільнено з роботи у порядку переведення до ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» відповідно до пункту 5 статті 36 КЗпП України (наказ № 211-к).

З 01 липня 2016 року ОСОБА_1 прийнято на посаду головного фахівця з програмного забезпечення науково-технічного відділу ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», в порядку переведення з Черкаської регіональної філії «Центру ДЗК», з посадовим окладом згідно штатного розпису (наказ від 30 червня 2016 року № 82-к)

ОСОБА_1 працювала в Черкаській регіональній філії «Центру ДЗК» та станом на 30 червня 2016 року кількість невикористаних днів відпустки становить 72 календарних дня (довідка № 05-046/668 від 15 листопада 2016 року).

Згідно з частиною першою статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника, йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.

Аналогічні положення містяться у статтях 75, 83 КЗпП України.

Розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі статтею 83 КЗпП України вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей, тільки в разі звільнення його з роботи (пункт 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»).

Відповідно до підпункту «а» пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках нарахування надання працівникам щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або виплати їм компенсації за невикористані відпустки.

Згідно із пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Для оплати часу щорічної відпустки працівникові, який пропрацював на підприємстві менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати (пункт 5 Порядку).

Відповідно до пункту 7 Порядку нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (пункт 8 Порядку).

Колегія суддів касаційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції, з яким також погодився апеляційний суд, визначаючи розмір компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, обґрунтовано виходив з того, що відповідачем не виплачені кошти за невикористану відпустку в кількості 72 календарних дні в сумі 8 972,25 грн.

Доводи касаційної скарги вказаних висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

При вирішенні справи суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначили характер правовідносин між сторонами, правильно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Передбачених частиною третьою статті 400 ЦПК України підстав для виходу за межі доводів та вимог касаційної скарги Верховним Судом не встановлено.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права. Колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційної цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 12 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 25 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
СуддіВ. І. Журавель В. М. Коротун В. І. Крат
В. П. Курило