Апеляційний суд Житомирської області
Справа №283/806/18 Головуючий у 1-й інст. Ярмоленко В. В.
Категорія 30 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Микитюк О.Ю., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

виділені матеріали цивільної справи №283/806/18 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на ухвалу Малинського районного суду Житомирської області від 05 травня 2018 року, яка постановлена під головуванням судді Ярмоленка В.В. у м. Малині,

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із заявою про забезпечення їх позову до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином, на загальну суму 2 073 518,46 грн. Просили до розгляду справи по суті заборонити відчуження наступного майна: земельної ділянки площею 0,1 га з кадастровим номером :01:002:0163 за адресою: Малинський район, с. Малинівка; 1/2 частки житлового будинку №28-а за адресою: м. Малин, пров. Чехова; 1/5 частки квартири №44 за адресою: м. Малин, вул. Барміна, 25. Заяву обґрунтовували тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Малинського районного суду Житомирської області від 05 травня 2018 року заява про забезпечення позову задоволена у повному обсязі. Заборонено ОСОБА_3 відчужувати належні йому на праві власності: земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером :01:002:0163 за адресою: Малинський район, с. Малинівка; 1/2 частку житлового будинку №28-а за адресою: м. Малин, пров. Чехова; 1/5 частку квартири №44 за адресою: м. Малин, вул. Барміна, 25.

У частині кватири ОСОБА_4 оспорила ухвалу суду першої інстанції в апеляційному порядку. Просить ухвалу суду в частині заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 скасувати та постановити нову, якою скасувати заходи забезпечення позову щодо цього нерухомого майна. Зазначає, що не є учасником справи, але в порядку забезпечення позову суд наклав заборону відчуження на її майно, чим порушив право власності. Квартира належить їй на праві особистої приватної власності, оскільки 16 березня 2012 року ОСОБА_3 разом з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 подарували їй свої набуті внаслідок приватизації частки у цій квартирі. Суд передчасно дійшов висновку про задоволення заяви про заборону відповідачу відчужувати 1/5 частку квартири, оскільки не врахував укладений у 2012 році договір дарування та не дослідив інформацію, що міститься з цього приводу у Державному реєстрі правочинів.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали відзив на апеляційну скаргу, в якому просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу про забезпечення їхнього позову без змін. Зазначають, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 1/5 частка спірної квартири належить ОСОБА_3, а право власності за ОСОБА_4 в реєстрі не зареєстровано.

Оскільки апеляційна скарга подана на ухвалу суду першої інстанції лише щодо заборони відповідачу відчужувати 1/5 частку квартири, то суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не робить висновків щодо заборони відчуження земельної ділянки та 1/2 частки житлового будинку.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в оскарженій частині у межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, апеляційний суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути не задоволена з огляду на наступне.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 відчужувати 1/5 частку квартири, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно така частка квартири належить на праві власності відповідачу.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до положень частин першої та другої ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до змісту частини першої ст.150 ЦПК України, позов може забезпечуватися, зокрема, шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; або іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини статті.

Як убачається із виділених матеріалів цивільної справи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином. Просять стягнути з відповідача майнову шкоду в сумі 73 518,46 грн. та у відшкодування моральної шкоди по 1 000 000 грн. кожному.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

При зверненні до суду із заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надали відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідно до яких ОСОБА_3 на праві приватної власності начебто належить 1/5 частка квартири АДРЕСА_2 (а.с.44). Дата формування довідки 06 вересня 2016 року (а.с.44 зворот).

Проте, відповідно до посвідченого у нотаріальному порядку 16 березня 2012 року договору дарування чотирьох пятих частин двокімнатної квартири ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 передали у власність ОСОБА_8 в рівних частках від кожного, належні їм же, по одній пятій частині кожному квартири АДРЕСА_2 (а.с. 57-61).

У пункті пятому договору зазначено, що право власності на вказане житло виникає у обдаровуваної з моменту державної реєстрації цього правочину та передачі їй вказаного нерухомого майна. Передача нерухомого майна відбулася у день нотаріального посвідчення угоди шляхом передачі ключів від вказаного житла ОСОБА_4

Згідно з частиною першою статті 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом, такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Договір дарування від 16 березня 2012 року був зареєстрований у Державному реєстрі правочинів приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу ОСОБА_9 - 16 березня 2012 року (а.с.62).

За таких обставин право власності на кватиру, у тому числі на її 1/5 частку, яка раніше належала на праві власності відповідачу, виникло у ОСОБА_4 з моменту передачі їй ключів від житла та держаної реєстрації договору дарування чотирьох пятих частин двокімнатної квартири у Держаному реєстрі правочинів, тобто з 16 березня 2012 року, оскільки до набрання чинності з 01 січня 2013 року новою редакцією Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності у Малинському районному комунальному підприємстві технічної інвентаризації була лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою для його виникнення.

Наразі, як убачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 28 серпня 2018 року, за ОСОБА_4 21 серпня 2018 року зареєстровано право власності на спірну квартиру (а.с.79).

При вирішенні питання забезпечення позову суд першої інстанції не врахував вищевикладених обставин та всупереч вимог закону безпідставно обтяжив частину квартири, яка відповідачу на праві власності не належить.

ОСОБА_4 у даній справі не є відповідачем та й до участі не залучена, а відтак не повинна у примусовому порядку власним майном відповідати за деліктними зобовязаннями інших осіб, тобто відповідача. Право власності набуте ОСОБА_4 на підставах, що не заборонені законом, зокрема з договору. Вважається, що остання набула право власності на кватиру правомірно, оскільки інше прямо не випливає із закону та й у матеріалах справи відсутні докази того, що незаконність набуття права власності встановлена судом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Оскільки ухвала постановлена за неповним зясуванням обставин, які мають значення для розгляду питання про забезпечення позову, висновок суду першої інстанції щодо належності 1/5 частки квартири на праві власності відповідачу не відповідає обставинам справи та забезпечення позову в оскарженій частині відбулося з порушенням норм процесуального права, то апеляційний суд відповідно до положень ст.376 ЦПК України скасовує ухвалу суду першої інстанції в частині заборони відповідачу відчужувати 1/5 частку квартири. У інший спосіб захисти порушене право ОСОБА_4 можливим не видається.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Малинського районного суду Житомирської області від 05 травня 2018 року в частині заборони ОСОБА_3 відчужувати 1/5 частку квартири №44, яка знаходиться у будинку №25 по вул. Барміна у м. Малині, скасувати.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 24 вересня 2018 року.