Справа № 544/832/18
№ пров. 2/544/369/2018
Номер рядка звіту 45
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
27 вересня 2018 року м. Пирятин
Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді Ощинської Ю. О.
за участі секретаря судового засідання Чеботарьової Л.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи на стороні позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом ,
ОСОБА_1 у липні 2018 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, в обґрунтування якого вказав, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20 грудня 2000 року він є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1. У вказаній квартирі також зареєстрована його дружина ОСОБА_3, донька ОСОБА_5, онук ОСОБА_6, онука ОСОБА_7, онук ОСОБА_8 та колишній зять ОСОБА_2. Останній з 2010 року у даній квартирі не проживає, фактичне місце його проживання невідоме. Через реєстрацію відповідача в квартирі позивача, в останнього виникають проблеми зі сплатою комунальних послуг, тому він просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житлом, а саме квартирою АДРЕСА_1
Позивач у судове засідання не з'явився, просить справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримує, про що надав суду відповідну заяву.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про час та місце його проведення повідомлений належним чином через оголошення опубліковане на веб-сайті Судової влади України.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
27 вересня 2018 року згідно зі ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Суд, вивчивши позов, дослідивши матеріали справи, пояснення свідка ОСОБА_9, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження та підлягають до задоволення з огляду на наступне.
Статтями 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини:
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20 грудня 2000 року ОСОБА_1 є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 ( а.с. 9).
У вказаній квартирі також зареєстрована його дружина ОСОБА_3, донька ОСОБА_5, онук ОСОБА_6, онука ОСОБА_7, онук ОСОБА_8 та колишній зять ОСОБА_2. Останній з 2010 року у даній квартирі не проживає, фактичне місце його проживання невідоме ( а.с. 9).
Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника (інших осіб, які отримали право користування житлом з його згоди) у випадку зміни власника.
Виникнення права членів сім'ї власника квартири (інших осіб) на користування квартирою та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на цю квартиру, а отже, припинення права власності на квартиру припиняє право членів його сім'ї на користування цією квартирою.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України, сервітут (право користування чужим майном) припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.
Таким чином, оскільки відповідач понад два років не проживає у квартирі, що належить позивачу, а його реєстрація у ній заважає позивачу у повній мірі володіти та користуватися її житлом, позовні вимоги щодо визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування жилим приміщення, є обґрунтованими та підлягають до задоволення.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна заява про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням підлягає задоволенню, оскільки його реєстрація в належній ОСОБА_1 квартирі порушує його право на користування та розпорядження власністю.
Керуючись ст.ст. 6-13, 76-81, 259, 263-265, 352 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи на стороні позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом- задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку учасниками справи до Апеляційного суду Полтавської області протягом 30-ти днів з дня його проголошення у порядку, передбаченому ст.ст. 351, 352, 354, 355, п.п.п. 15.5 п.п. 15 п. 1 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 цього Кодексу, рішення суду, що набрало законної сили, є обов'язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу.

Суддя Ю.О.Ощинська