АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

25 вересня 2018 року

ОСОБА_1

справа № 636/2871/18

провадження № 22-ц/790/4644/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Пилипчук Н.П.,

суддів: Кругової С.С., Маміної О.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_2,

відповідач: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Маяк» в особі директора ОСОБА_3

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Маяк» в особі директора ОСОБА_3 про розірвання договору оренди земельної ділянки, з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області, постановлене 21 червня 2018 року, під головуванням судді Ковригіна О.С., в залі суду в місті Чугуїв,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до СТОВ «Маяк» в особі директора ОСОБА_3, в якому просила суд розірвати договір оренди земельної ділянки б/н укладеного 19.05.14 року між нею та відповідачем, загальною площею № :02:000:0196, площею 3,6793 гектарів, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Коробочкинської сільської ради Чугуївського району Харківської області.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що її не влаштовує розмір орендної плати у 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, визначений спірним договором оренди. Зазначила, що вважає, що розмір орендної плати за спірним договором повинен становити не менш ніж 11 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Також зазначила, що відповідачем не розроблений та не наданий позивачеві проект землеустрою щодо еколого-економічного обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 21 червня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до СТОВ «Маяк» в особі директора ОСОБА_3 про розірвання договору оренди земельної ділянки відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що істотних порушень умов спірного договору не встановлено, використання відповідачем земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам не доведено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права. Зазначає, що орендна плата, яку виплачує відповідач, незрівнянно мала по відношенню до прибутку, який він отримує від здійснення підприємницької діяльності за рахунок орендованої в позивача земельної ділянки. Вказує, що плата за оренду позивачу земельної ділянки це єдиний додатковий дохід, на який розраховує за для забезпечення належного рівня життя. Звертає увагу суду на те, що орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Наполягає на тому, що договором оренди закріплено обовязок орендаря щорічно переглядати розмір орендної плати, зокрема внаслідок інфляції. Також розмір орендної плати обовязково переглядається за умови зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, а також зміни нормативної грошової оцінки землі. Крім того зазначає, що на даний час відповідач отримує від користування належною позивачу земельною ділянкою немалий прибуток, який приховує, однак не погоджується на збільшення розміру орендної плати, яка б влаштовувала і позивача, а саме не збільшує орендну плату до 11% від нормативної грошової оцінки землі. Також вказує на те, що відповідач не надав проект землеустрою щодо забезпечення еколого-економічного обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, як того вимагає чинне законодавство, а тому суд дійшов передчасного висновку про відсутність порушень прав позивача стосовно того, що земельна ділянка позивача використовується за цільовим призначення та удобрюється згідно екологічних норм.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує щодо змісту апеляційної скарги ОСОБА_2 Зазначає, що твердження апелянта про те, що відповідач отримує від користування земельною ділянкою немалий прибуток, однак не погоджується на збільшення розміру орендної плати до такого розміру, який би влаштовував позивача не ґрунтуються на Законі, оскільки орендна плата це не дивіденди і розмір орендної плати не залежить від отриманих орендарем прибутків та результатів господарської діяльності орендаря. Також вказує на те, що при розрахунку орендної плати відповідачем щорічно індексується її розмір на підставах даних та інформації Управляння Держгеокадастру у Чугуївському районі Харківської області.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка кадастровий № :02:000:0196, площею 3,6793 гектарів, розташована на території Коробочкинської сільської ради Чугуївського району Харківської області, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ІУ-ХР № 095551 виданим 26.12.2002 року Чугуївською райдержадміністрацією Харківської області, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 258 (а.с. 19).

Згідно до Договору оренди земельної ділянки б/н, укладеного 19.05.2014 року між позивачем та СТОВ «Маяк» в особі ОСОБА_3, зареєстрованого в ДРРП 20.05.2014 року за № 5715614, свою земельну ділянку позивач передала відповідачеві в оренду строком на 10 років з щорічною виплатою орендної плати в розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки землі, що визначено п.8 спірного договору.

Сторонами укладено правочин, за яким позивач передала у платне користування відповідачеві належну їй на праві приватної власності земельну ділянку на умовах, визначених сторонами спірним договором.

В листопаді 2017 року позивач звернулася до відповідача з письмовою вимогою про збільшення розміру орендної плати з 3% на 11%, шляхом оформлення додаткової угоди про внесення змін в п.8 спірного Договору оренди земельної ділянки б/н, на яку отримала відповідь у вигляді листа за № 143 від 29.11.2017 року, яким позивачеві було відмовлено у збільшенні розміру орендної плати за спірним договором.

Доводи ОСОБА_2 про наявність підстав для розірвання договору оренди через небажання відповідача підвищувати орендну плату не ґрунтуються на законі.

Так, згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом статтею 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди.

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з пунктами 3, 4 статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Матеріалами справи підтверджено, що орендна плата СТОВ «Маяк» сплачена позивачу відповідно до умов договору. Зазначене вбачається із розрахунку орендної плати від 29.03.2018 р. № 108, листа Управління Держгеокадастру у Чугуївському районі Харківської області від 14.02.2017 р. № 27-20.07-0.1-560/2-17, Довідки СТОВ «Маяк» від 29.03.2018 р. № 118, прибуткового касового ордеру № 130 за 08.09.2017 р., видаткового касового ордеру від 08.09.2017 року, відомості про виплату грошей за вересень 2017 року (орендна плата за земельний пай), прибуткового касового ордеру № 152 від 11.10.2017 року, видаткового касового ордеру від 11.10.2017 року, відомістю на виплату грошей за жовтень 2017 року (орендна плата за земельний пай 2017 р).

Факту систематичної несплати орендарем орендної плати у справі не встановлено.

Частиною 2 ст. 23 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Указом Президента України від 02 лютого 2002 року № 92/2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» (у редакції Указу від 19 серпня 2008 року № 725/2008) забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення визнано одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки, зокрема, шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря.

Дійсно, позивач зверталася до відповідача з пропозицією про підвищення розміру орендної плати і їй було відмовлено. Між тим, позовних вимог про зміну умов договору щодо розміру орендної плати ОСОБА_2 не заявляла. Доказів щодо наявності або відсутності підстав для такого підвищення сторони не надавали. Відмова СТОВ «Маяк» у підвищенні орендної плати сама по собі не є підставою для розірвання договору.

Статтею 5 Земельного Кодексу України визначені основні принципи земельного законодавства, серед яких зазначено принцип раціонального використання та охорони земель.

Згідно зі статтею 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження родючості ґрунтів» від 4 червня 2009 року статтю 22 Земельного кодексу України було доповнено частиною четвертою з наступним змістом: «Земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва використовуються відповідно до розроблених та затверджених в установленому порядку проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи з охорони земель».

Між тим, згідно п. 18 Перехідних положень Земельного Кодексу України вимоги частини четвертої статті 22 цього Кодексу поширювалися лише на тих власників та користувачів, які використовують земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею більш як 100 гектарів.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)» від 12 лютого 2015 року № 191-VIII частину четверту статті 22 Земельного Кодексу України виключено.

Отже, ненадання проекту землеустрою, що забезпечує еколого - економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь не є самостійною підставою для розірвання договору. Доказів про те, що відповідач використовує земельну ділянку способами, які суперечать екологічним вимогам, що він допускає погіршення екологічного стану та родючості земельної ділянки позивачкою не надано.

Застосування сівозміни та внесення мінеральних добрив підтверджено відповідною довідкою СТОВ "Маяк".

Оспорюваний договір недійсним не визнаний, зареєстрований у встановленому законом порядку.

Апеляційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні обставин справи судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 21 червня 2018 року без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.П.Пилипчук

Судді С.С. Кругова

ОСОБА_4