Ухвала

27 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 361/3585/17

провадження № 61-44270ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, яка підписана представником ОСОБА_2, на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Київської області від 14 серпня 2018 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за придбаний товар, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про розірвання договору, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

АналізЄдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у червні 2017 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, у якому просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти за придбаний товар у розмірі 46 529,00 грн.

Позовна заява мотивована тим, що позивач є фізичною особою-підприємцем і здійснює господарську діяльність у сфері виготовлення, торгівлі та доставки м'яких меблів. 10 серпня 2016 року у магазині у торговому центрі «Ваш Дім», де позивач здійснює свою діяльність, відповідач замовила комплект м'яких меблів «ВЕГАС» - два дивани і один пуф, вартістю 66 771,00 грн. У той же день відповідач сплатила аванс 32 773,00 грн. 22 листопада 2016 року товар їй був доставлений за адресою її місця проживання, був проведений остаточний розрахунок, претензій до товару не було. 09 січня 2017 року відповідач повідомила, що виявила недоліки товару та подала рекламацію. Працівниками позивача товар було забрано для усунення недоліків, а відповідачу було повернуто 70% вартості товару - 46 529,00 грн.

У подальшому заявлені покупцем недоліки товару були усунуті, складено акт від 31 січня 2017 року. 22 лютого 2017 року товар був доставлений покупцю за тією ж самою адресою і відповідач товар прийняла, висловила невдоволення якістю товару та відмовилась сплатити решту коштів, що становить 46 529,00 грн (70% вартості). Позивач, посилаючись на статті 655, 526, 527, 612, 614 ЦК України, просив указану суму коштів стягнути з відповідачки як плату за придбаний товар.

Відповідач ОСОБА_3 звернулась із зустрічним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, у якому просила розірвати договір, укладений з позивачем, стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 кошти у розмірі 20 242,00 грн (30% сплачених нею за товар неналежної якості), які вона сплатила продавцю до повернення товару для усунення недоліків, і які не були їй повернуті продавцем та стягнути моральну шкоду у розмірі 20 031,90 грн, завдану їй продажем неякісного товару, втратою коштів, неможливістю використати куплений товар за призначенням, необхідністю витратити час і кошти на захист своїх прав у суді. Позовна заява мотивована тим, щоїй був проданий товар неналежної якості, зі значними дефектами, товар повертався для усунення недоліків, але був їй повернутий з тими самими недоліками, і від купівлі такого товару вона відмовляється.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 березня 2018 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Київської області від 14 серпня 2018 року, у задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 20 242,00 грн, сплачених за товар неналежної якості. У задоволенні вимог ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

13 вересня 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 через засоби поштового зв'язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, яка підписана представником ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Київської області від 14 серпня 2018 року, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні його позову та задоволення зустрічного позову, а в частині щодо відмови у задоволенні зустрічного позову про відшкодування моральної шкоди рішення залишити без змін.

Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а також тим, що суди не перевірили фактично заявлені відповідачем вимоги щодо якості товару, наведені у акті повернення (рекламації) від 09 січня 2017 року та факт усунення всіх її претензій виробником, що підтверджено актом виконаних робіт від 31 січня 2017 року. До цього часу меблі знаходяться у володінні ОСОБА_3, які вона не дозволяє забрати та не надає можливості оглянути, щоб зафіксувати наявність або відсутність пошкоджень. Без проведення експертизи неможливо встановити достовірні дані у справі та вважати вину ОСОБА_1 доведеною, тому стягнення грошових коштів з нього є передчасним.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення ухвалені у справі про стягнення суми за придбаний товар у розмірі 46 529,00 грн, розірвання договору купівлі-продажу комплекту м'яких меблів «ВЕГАС» (два дивани і один пуф), стягнення коштів за товар неналежної якості у розмірі 20 242,00 грн, компенсації моральної шкоди у розмірі 20 031,90 грн.

Отже, справа № 361/3585/17 не є справою з ціною позову, що перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Справа № 361/3585/17 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржені рішення ухвалені у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Київської області від 14 серпня 2018 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за придбаний товар, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про розірвання договору, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат