Провадж. 2/202/328/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 вересня 2018 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Бєльченко Л.А.

при секретарі Федорченко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 громади в особі Дніпровської міської ради, третя особа - Шоста дніпровська державна нотаріальна контора про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з цим позовом до відповідачів та, уточнивши позовні вимоги, зазначила, що раніше земельна ділянка при домоволодінні АДРЕСА_2 була надана її батьку ОСОБА_5, що підтверджується актом відводу земельної ділянки.

Її батьки - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у шлюбі з 05 вересня 1948 року і розірвали шлюб 26 серпня 1970 року. На підставі рішення народного суду АНД району м. Дніпропетровська від 05 серпня 1970 року за її матір'ю ОСОБА_6 було визнано право власності на 1/2 частину домоволодіння, яке розташоване на земельній ділянці по АДРЕСА_1 і виділено їй на праві особистої власності в будинку А-1 кухню, сіни а-1, погріб під А-1; вбиральню, мощення залишені у спільному користуванні, що складає 27/50 частин від усього домоволодіння. Цим рішенням також було виділено ОСОБА_5 на праві особистої власності в будинку А-1 жилу кімнату №2-1, сарай Б; вбиральню, мощення залишити у спільному користуванні, що складає 23/50 частин домоволодіння. Право власності на 27/50 частин домоволодіння АДРЕСА_2 ОСОБА_17 зареєструвала в КП ДМБТІ, що підтверджується відповіддю КП ДМБТІ за № 8735 від 08.08.2014 року. Батько, ОСОБА_5 за життя своє право власності в КП ДМБТІ не зареєстрував, але відповідно до діючого на той час законодавства право власності на нерухоме майно виникало з моменту вступу в законну силу рішення суду, а не з моменту його реєстрації в КП ДМБТІ.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Заповіту від її імені складено не було. Спадкоємцями за законом після її смерті були її діти: вона, позивач, ОСОБА_1, дошлюбне прізвище ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_9. Ніхто із спадкоємців до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у шестимісячний строк після смерті матері не звертався, але відповідно до ст. 548, ч. 1 ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року усі діти прийняли спадщину шляхом фактичного вступу в її управління та розпорядження. Так, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були зареєстровані у домоволодінні АДРЕСА_2 разом із матір'ю. Вона, позивач, також фактично прийняла спадщину, оскільки ще за життя матері вона постійно мешкала разом із нею та зі своєю сім'єю, що підтверджується, актом квартального комітету. Таким чином, кожному з трьох спадкоємців повинно належати по 27/150 частин домоволодіння АДРЕСА_2 (27/50:3=27/150).

Постановою Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 15 серпня 2014 року їй, позивачеві, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, у зв'язку з тим, що в КП ДМБТІ була проведена реєстрація права власності тільки на 27/50 частин домоволодіння АДРЕСА_3, а на 23/50 - реєстрація права власності не була проведена.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер. Спадкоємцями першої черги за законом відповідно до ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року є вона, позивач, ОСОБА_9 та ОСОБА_8. Відповідно до ст. 548, 549 ЦК України в редакції 1963 року вони прийняли спадщину.

Вона, позивач, звернулася до Новомосковської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4. Постановою Новомосковської державної нотаріальної контори від 10.09.2014 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину будинку АДРЕСА_4 у зв'язку з тим, що ОСОБА_5 на день смерті зареєстрованим на території Дніпропетровської області не значиться та зареєстрованого майна не має.

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер її, позивача, брат, ОСОБА_9. Заповіту від його імені складено не було. Оскільки він був не одружений і не мав дітей, то спадкоємців першої черги, які б прийняли спадщину після його смерті, немає. ОСОБА_18, спадщину після смерті ОСОБА_9 не прийняв, оскільки заяву про прийняття спадщини після смерті сина, ОСОБА_9 до нотаріальної контори не подавав та не вступив в фактичне управління спадковим майном і був виписаний із спірного домоволодіння у 1972 році, що підтверджується домовою книгою. Фактично, на день смерті ОСОБА_9 повинно належати 27/150+23/150=50/150+1/3 частина домоволодіння АДРЕСА_2.

Спадкоємцями другої черги за законом відповідно до ст. 530 ЦК України в редакції 1963 року є вона , позивач, та ОСОБА_8. Відповідно до ст. 548, 549 ЦК України в редакції 1963 року вони прийняли спадщину: вона, оскільки постійно мешкала у спірному домоволодінні, обробляла сад та город, проводила ремонтні роботи, а ОСОБА_8 був зареєстрований у спірному домоволодінні.

Кожному із спадкоємців після смерті ОСОБА_9 повинно належати по 1/6 (27/150+23/150= 50/150=1/3; 1/3:2=1/6) частин домоволодіння АДРЕСА_2.

Вона, позивач, звернулася до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 року. Постановою Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 12.09.2014 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_9 у зв'язку з тим, що у спадкоємця відсутній факт прийняття спадщини, а також у зв'язку з розбіжностями у прізвищах ОСОБА_9 та ОСОБА_6 неможливо встановити факт родинних відносин.

Вважає, що розбіжностей у прізвищах матері - ОСОБА_6 та ОСОБА_9 та ОСОБА_5 не має. Так, у свідоцтві про смерть прізвище батька та брата зазначено «ОСОБА_6», а в свідоцтві про смерть матері її прізвище записано не українською, а російською мовою «ОСОБА_19».

ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_8 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є його діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_11. Спадкова маса після смерті ОСОБА_8 складається з 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_2 (27/150+23/150+50/300= 150/300=1/2).

Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК України в редакції 1963 року ОСОБА_3 та ОСОБА_11 вважаються такими, що прийняли спадщину, оскільки в їх інтересах їхня мати звернулася до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину за законом нікому не видавалося.

На теперішній час ОСОБА_3 повнолітній і не претендує на спадщину після смерті батька ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 і не бажає її отримувати, не заперечує, щоб вона, позивач, оформила спадщину тільки на своє ім'я.

ОСОБА_11 помер. Одружений він не був, тому спадкоємцем після його смерті є тільки його мати - ОСОБА_2, яка на теперішній час відмовляється від оформлення спадщини після його смерті і не заперечує, щоб спадщина на домоволодіння АДРЕСА_2 була оформлена тільки на позивача.

Постановою Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 15 серпня 2014 року їй, позивачеві, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті брата, ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_8

Відповідачі по справі, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не заперечують проти прийняття нею спадщини після смерті матері, ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, батька, ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, брата, ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5, брата ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_7.

У зв'язку з викладеним, позивач просила суд встановити факт прийняття нею спадщини після смерті матері, ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, батька ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, брата, ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5, брата, ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_7; визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, батька, ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, брата, ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5, брата, ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_7, право власності на домоволодіння АДРЕСА_2, яке складається з житлового будинку А-1 з прибудовами, який в свою чергу складається з приміщень: №1-1 - коридору, площею 5,3 кв.м; №1-2 - житлової кімнати, площею11,3 кв.м; №1-3 -житлової кімнати, площею 11,0 кв.м; №1-4 - житлової кімнати, площею 15,3 кв.м; №1-5 - коридору, площею 4,3 кв.м; №1-6 - санвузлу, площею 6,7 кв.м; №1-7 - кухні, площею 11,7 кв.м та будівель: погребу під «А'-І», ґанку, козирка «а», літньої кухні «Б», ґанку «б», вбиральні «Г», сараю «Д», літнього душу «Ж», гаражу «З», навісу «И», споруд 1-8,1.

В судовому засіданні представник позивача, ОСОБА_12 підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Судові витрати у справі просила покласти на позивача.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, надали на адресу суду заяви, в котрих позовні вимоги ОСОБА_1 визнали та не заперечували проти їх задоволення. Просили справу розглянути за їх відсутності (а.с. 81, 82 т. 2).

Представник відповідача ОСОБА_4 громади в особі Дніпровської міської ради, ОСОБА_13 в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином (а.с. 105 т. 2).

Представник третьої особи Шостої дніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 100 т. 1).

Суд, вислухавши представника позивача, свідків, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням АНД райвиконкому від 30 листопада 1950 року за № 2383 ОСОБА_5 була відведена земельна ділянка по АДРЕСА_5, що підтверджується Довідкою про землекористування, виданою управлінням головного архітектора м. Дніпропетровська та актом відводу земельної ділянки від 21 грудня 1950 року (а. с. 55, 63, 65 т. 1). ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 вересня 1948 року і розірвали шлюб 26 серпня 1970 року.

Судом встановлено, що рішенням народного суду АНД району м. Дніпропетровська від 05 серпня 1970 року за ОСОБА_6 було визнано право власності на 1/2 частину домоволодіння, яке розташоване на земельній ділянці по АДРЕСА_1 і виділено їй на праві особистої власності в будинку А-1 кухню, сіни а-1, погреб під А-1; вбиральню, мощення залишені у спільному користуванні, що складає 27/50 частин від усього домоволодіння та виділено ОСОБА_5 на праві особистої власності в будинку А-1 жилу кімнату №2-1, сарай Б; вбиральню, мощення залишені у спільному користуванні, що складає 23/50 частин домоволодіння (а. с. 57 т. 1)

Право власності на 27/50 частин домоволодіння АДРЕСА_2 ОСОБА_17 зареєструвала в КП ДМБТІ, що підтверджується відповіддю КП ДМБТІ за №8735 від 08.08.2014 року, реєстрація права власності на 23/50 частини домоволодіння не проводилась (а. с. 54 т. 1).

Відповідно до Рішення виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради від 11.03.1983 року за № 102.2 про затвердження акту прийомки індивідуального жилого будинку АДРЕСА_3 в м. Дніпропетровську затверджено Акт прийомки індивідуального жилого будинку АДРЕСА_6, який складається із 5-ти жилих кімнат загальною житловою площею 53,6 кв. м.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. (а. с. 29 т. 1). Заповіту від її імені складено не було. Спадкоємцями за законом після її смерті відповідно до ст.529 ЦК України в редакції 1963 року були її діти: ОСОБА_1, дошлюбне прізвище ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвами про народження.

В судовому засіданні встановлено, що ніхто із спадкоємців до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у шестимісячний строк після смерті матері не звертався, але відповідно до ст. 548, ч. 1 ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були зареєстровані у домоволодінні АДРЕСА_6 у м. Дніпропетровську разом із матір'ю, що підтверджується домовою книгою (а. с. 39-52 т. 1).

Судом встановлено, що позивач також прийняла фактично спадщину, оскільки ще за життя матері постійно мешкала разом з нею та зі своєю сім'єю, що підтверджується, актом квартального комітету та показами свідків, допитаних у судовому засіданні (а.с. 32 т. 1).

Постановою державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Драпатої О.М. від 15 серпня 2014 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, у зв'язку з тим, що у спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно (а. с. 12 т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер брат позивача ОСОБА_9 (а. с. 28 т. 1). Заповіту від його імені складено не було. Оскільки він був не одружений і не мав дітей, то спадкоємцем першої черги, який би прийняв спадщину після його смерті, був батько ОСОБА_16. Останній, як встановлено судом, заяву про прийняття спадщини після смерті сина, ОСОБА_9, до нотаріальної контори не подавав та не вступив в фактичне управління спадковим майном і був виписаний із спірного домоволодіння у 1972 році, що підтверджується домовою книгою.

Постановою державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Драпатої О.М. від 12 вересня 2014 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 року, у зв'язку із розбіжностями у прізвищах ОСОБА_9 та ОСОБА_17 неможливо встановити факт родинних відносин (а. с. 13 т. 1).

Рішенням Індустріального районного суму м. Дніпропетровська від 13.07.2015 року встановлений той факт, що ОСОБА_8, померлий ІНФОРМАЦІЯ_9 був рідним братом ОСОБА_1 ( а.с. 156-162 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а. с. 27 т. 1).

Спадкоємцями першої черги за законом відповідно до ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року є ОСОБА_1 та ОСОБА_8. Однак до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини останні не подавали. ОСОБА_5 на день смерті зареєстрованим на території Дніпропетровської області не значився та зареєстрованого за ним майна не має.

ОСОБА_1 звернулася до Новомосковської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4.

Постановою державного нотаріуса Новомосковської державної нотаріальної контори Носенко А.Г. від 10.09.2014 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину будинку АДРЕСА_4 у зв'язку із тим, що ОСОБА_5 на день смерті зареєстрованим на території Дніпропетровської області не значиться та зареєстрованого майна не має (а. с. 15 т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_8 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. (а. с. 25 т. 1).

Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є його діти: ОСОБА_3, відповідач у справі, та ОСОБА_11.

Відповідно до ст. 548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року ОСОБА_3 та ОСОБА_11 вважаються такими, що прийняли спадщину, оскільки в їх інтересах їхня мати звернулася до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину за законом нікому не видавалося.

Відповідно до ст. 553 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємець за законом або заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, коло оперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається.

На теперішній час ОСОБА_3 повнолітній. Відповідно до заяви від 27 серпня 2014 року останній мне заперечує проти задоволення позовних вимог позивача (а. с. 21 т. 1).

ОСОБА_11 помер 15 травня 2012 року (а. с. 24 т. 1). Одружений він не був, спадкоємцем після його смерті є його мати - ОСОБА_2, яка на теперішній час відмовляється від оформлення спадщини після його смерті і не заперечує, щоб спадщина на домоволодіння АДРЕСА_2 була оформлена тільки на ОСОБА_1 (а. с. 20 т. 1).

Постановою державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Драпатої О.М. від 15 серпня 2014 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті брата, ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_9 у зв'язку з наявністю спадкоємців попередньої черги спадкування (а. с. 14 т. 1).

Відповідно до розділу VII «Спадкове право» Цивільного кодексу УРСР, прийнятого у 1963 році (зі змінами та доповненнями), який був чинний на час відкриття спадщини, спадкування визначалось як перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснювалось за заповітом або за законом. Спадкування за законом здійснювалось у разі відсутності заповіту, повного або часткового визнання заповіту недійсним, неприйняття спадини спадкоємцем за заповітом чи відмови від неї, усунення спадкоємця за заповітом від права на спадкування, охоплення заповітом лише частини спадщини (ч. ч. 1,2 ст. 524 ЦК УРСР 1963 року).

Статтею 548 ч. 1 ЦК УРСР в редакції 1963 року передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Відповідно до ст.. 549 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

В судовому засіданні встановлено, що позивач фактично прийняла спадщину після смерті її матері ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2; після смерті батька ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4; після смерті брата ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 року; після смерті брата ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_9 тому даний факт може бути встановлений судом, оскільки має для ОСОБА_1 юридичне значення, бо дозволяє оформити спадкові права.

З урахуванням зазначеного, суд вважає можливим визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на домоволодіння АДРЕСА_7 з господарчими будівлями та спорудами.

Судовий збір за заявою позивача суд не стягує з відповідачів.

Керуючись ст.ст.4,5,13,81,259,263-265 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті її матері ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2; після смерті її батька ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4; після смерті її брата ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 року; після смерті її брата ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_8

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2; після смерті її батька ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4; після смерті її брата ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 року; після смерті її брата ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_10 на домоволодіння АДРЕСА_7 з господарчими будівлями та спорудами.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу подано не було.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Бєльченко Л.А.