У х в а л а

23 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 554/8855/17

провадження № 61-42172ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лесько А. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 подану представником - адвокатом ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 23 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у

м. Полтаві ради про відшкодування шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що їй були призначені щомісячні грошові виплати з 01 червня 2016 року до 30 листопада 2016 року в розмірі 769,70 грн, як соціальна допомога малозабезпеченій сім'ї. Після декількох місяців отримання соціальної допомоги, позивач виявила, що на її картковий рахунок почала надходити менша сума, ніж повинна була.

ОСОБА_1 вважає, що діями відповідача, які виразилися у систематичному порушенні її прав щодо отримання соціальної допомоги в сумі, меншій ніж обов'язкова, їй завдано матеріальної шкоди, яка станом на 01 грудня 2016 року становить 923,64 грн.

У зв'язку з викладеним просила стягнути з Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради на її користь матеріальну шкоду в розмірі 923,64 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 18 квітня 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Полтавської області від

23 липня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради про відшкодування шкоди відмовлено.

У серпні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1, подана представником - адвокатом ОСОБА_2, на зазначені судові рішення, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, позивач просила оскаржувані судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі та постановити окрему ухвалу щодо допущених порушень норм матеріального і процесуального права судами першої та апеляційної інстанцій.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 року становив 1 762,00 грн.

Предметом позову в цій справі є стягнення матеріальної шкоди в розмірі

923,64 грн, що станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1762*100=176 200).

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до вищенаведених приписів ЦПК України.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу ОСОБА_1, подану представником - адвокатом ОСОБА_2, подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом

1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 подану представником - адвокатом ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 23 липня

2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у

м. Полтаві ради про відшкодування шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. О. Лесько