П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2018 року

м. Харків

Справа № 2-10125/11

Провадження № 22ц/790/28/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів:

головуючого - Бровченко І.О.

суддів - Кіся П.В., Кругової С.С.,

за участю секретаря - Прокопчук І.В.,

імена (найменування) сторін:

позивач -ОСОБА_1

відповідачі -ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

інші учасники справи:

третя особа - ОСОБА_5, СГІРФО Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 на рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2012 року в складі судді Руднєвої О.О. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа -ОСОБА_5, СГІРФО Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області про звернення стягнення на предмет іпотеки, усунення перешкод в здійсненні цього права, зняття з реєстраційного обліку та стягнення судових витрат, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2011 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 21 жовтня 2008 року він уклав з ОСОБА_5 договір поруки, згідно з яким поручився перед ОСОБА_5 погасити борг за договором позики, який був укладений між ОСОБА_5 з одного боку та відповідачами по справі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з іншого боку 21 жовтня 2008 року. Також між ОСОБА_5 з одного боку та відповідачами по справі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з іншого боку 21 жовтня 2008 року було укладено договір іпотеки.

Позивач в повному обсязі виконав взяті на себе зобов'язання та 10 червня 2009 року передав ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 420906,64 грн., а тому став іпотекодержателем та просить звернути стягнення предмет іпотеки - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2012 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_12 3-осіб: ОСОБА_5, СГІРФО Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання іпотекодержателю права на продаж предмету іпотеки у вигляді трикімнатної квартири №125 будинку №60 по проспекту перемоги в м. Харкові, усунення перешкод у здійсненні цього права, зняття з реєстраційного обліку та стягнення судових витрат.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1

Апеляційна скарга мотивована тим, що 10 червня 2009 року позивачем були виконані зобов'язання відповідачів в сумі 420906, 64 грн. про що складено акт приймання - передачі грошових коштів; ОСОБА_1 виконав зобов'язання відповідачів перед третьою особою ОСОБА_5, належних та допустимих доказів зворотнього не надано; вказує на те, що рішення від 29 жовтня 2012 року по справі № 2-10125/11 не набрало законної сили і не може бути належним та допустимим доказом у справі, відсутні докази належного виконання боржниками своїх зобов'язань за договором позики.

Також зазначає, що предметом цього договору не була недійсність чи недійсність договору комісії, тому посилання на рішення суду по справі № 2-619/11 є помилковим; обізнаність представника третьої особи ОСОБА_5 про наявність договору позики не передбачає його обізнаність фактом виконання поручителем зобов'язання боржників перед первісним кредитором; ОСОБА_1 уклав з відповідачами договір комісії, який судом був визнаний недійсним, однак це не спростовує факт виконання ним умов договору поруки, він є дійсним і обов'язковим до виконання.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 11 січня 2013 року поновлено представнику позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 строк на подачу апеляційної скарги на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2012 року.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5 СГІРФО Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області про звернення стягнення на предмет іпотеки, усунення перешкод в здійсненні цього права, зняття з реєстраційного обліку та стягнення судових витрат.

Рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 13 березня 2013 року зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_12 3-особа: ОСОБА_5, СГІРФО Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області - про звернення стягнення на предмет іпотеки до закінчення розгляду апеляційним судом Харківської області справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, 3 - особа: СГІРФО Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок задоволення грошових вимог за договором позики, виселення та зняття з реєстраційного обліку.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 11 січня 2018 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_12 3-особа: ОСОБА_5, СГІРФО Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, про звернення стягнення на предмет іпотеки, зняття з реєстраційного обліку - прийнято до свого провадження.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 15 січня 2018 року поновлено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_12 3-особа: ОСОБА_5, СГІРФО Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, про звернення стягнення на предмет іпотеки, зняття з реєстраційного обліку.

Призначено справу до розгляду апеляційним судом в судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Харківської області на 10-00 год. 13 лютого 2018 року.

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та недоведеними, у зв'язку з чим не підлягають задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 21 жовтня 2008 року ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 уклали договір позики з ОСОБА_5, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.А. та внесено в реєстр посвідчення нотаріальних дій за № 3527, на підставі якого ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 отримали в ОСОБА_5 в борг 26400,00 доларів США з зобов'язанням повернути 700,00 доларів США не пізніше 20 листопада 2008 року, а 25700,00 доларів США не пізніше 20 грудня 2008 року.

В той же день, 21 жовтня 2008 року ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 уклали договір іпотеки з ОСОБА_5, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.А. та внесено в реєстр посвідчення нотаріальних дій за № 3530, на підставі якого ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, які отримали в ОСОБА_5 в борг 26400,00 доларів США як засіб забезпечення зобов'язання за договором позики від 21 жовтня 2008 року передали ОСОБА_5 в іпотеку, як іпотекодержателю трикімнатну ізольовану квартиру № 125 кв.м, загальною площею 65,9 кв.м, житловою площею 44,5 кв.м.

Крім того, 21 жовтня 2008 року ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 уклали договір комісії з ОСОБА_1, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.А. та внесено в реєстр посвідчення нотаріальних дій за № 3532, на підставі якого ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 надали ОСОБА_1 як комісіонеру права на його власний розсуд вчиняти право чини та укласти договори, зокрема договір купівлі - продажу, договір задоволення вимог іпотекодержателя, договори про зміни, новацію або розірвання договору позики, договору іпотеки, укладених між комітентами та ОСОБА_5 21 жовтня 2008 року, та всіх без винятків додаткових договорів, надалі «договір позики», «договір іпотеки» та договір управлінням майном.

За цим договором комісіонер ОСОБА_1 зобов'язався діяти від імені комітентів - ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 (до шлюбу ОСОБА_2), вчиняючи правочини в інтересах комітентів та за їх рахунок, але від свого імені, створюючи для комітентів юридичні наслідки (виникнення, зміну або припинення прав та обов'язків).

Вищевказаний договір комісії від 21 жовтня 2008 року був визнаний недійсним на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2011 року №2-619/11, яке набуло чинності на підставі ухвали Апеляційного суду Харківської області від 15 лютого 2012 року.

В матеріалах, оглянутої судом першої інстанції цивільної справи №2-619/11, містяться розписки ОСОБА_5, якими підтверджено, що ОСОБА_4 сплатила йому частину боргу 700 доларів США 19 листопада 2008 року; 200 доларів США 05 лютого 2009 року; 700 доларів США 26 грудня 2008 року; 200 доларів США 04 лютого 2009 року; 200 доларів США 11 лютого 2009 року, в загалі сплативши у рахунок погашення заборгованості 2000,00 доларів США.

Ці обставини не заперечував ні сам ОСОБА_5, будучи опитаним в судовому засіданні 07 червня 2011 року, 30 червня 2011 року, ні його представник за дорученням ОСОБА_8 в судових засіданнях від 24 травня 2011 року, 31 травня 2011 року, 18 жовтня 2011 року по цивільній справі № 2-619/11.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 надали суду першої інстанції відповідні докази про сплату частини боргу ОСОБА_5, що підтверджується відповідними розписками (том справи №2-619/11 №1 арк. справи 50-51), що свідчить, насамперед, про їх спрямованість на сплату боргу, також опитаний в судовому засіданні 30 червня 2011 року ОСОБА_5 не заперечував проти тих обставин, що отримував в рахунок погашення боргу кошти від ОСОБА_4 та не завжди підтверджував цей факт відповідними письмовими підтвердженнями.

Цей же факт знайшов своє підтвердження в позовній заяві ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа СГІРФО Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання іпотекодержателю права на продаж предмету іпотеки трикімнатної квартири АДРЕСА_2, усунення перешкод в здійсненні цього права від 23 грудня 2011 року і в уточненій позовній заяві від 16 січня 2012 року в матеріалах справи Дзержинського районного суду м. Харкова № 2- 10177/11, 2/2011/2248/2012 від 12 жовтня 2012 року, в яких вказано, що сума заборгованості відповідачів перед ОСОБА_5 становить на час звернення до суду і відповідно на час уточнення позовних вимог саме 24400,00 доларів США.

По вищевказаній справі постановлено судове рішення 12 жовтня 2012 року, позовні вимоги задоволені в повному обсязі, від позовних вимог про зняття з реєстраційного обліку відповідачів та про їх виселення ОСОБА_5 відмовився.

Таким чином, станом на час розгляду справи № 2-10177/11, 2/2011/2248/2012 від 12 жовтня 2012 року ОСОБА_5 засвідчив через свого представника суду, що саме він є іпотекодержателем та має право на звернення стягнення на предмет іпотеки, спірної трикімнатної квартири АДРЕСА_2.

Суд враховував, що про наявність договору поруки між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 ОСОБА_8, представляючи інтереси ОСОБА_5 при розгляді цивільної справи № 2-619/11 від 21 листопада 2011 року був достеменно обізнаний, бо представником ОСОБА_1 за дорученням ОСОБА_6 цей договір було залучено до справи в судовому засіданні 16 листопада 2011 року, в якому ОСОБА_8 був присутнім.

Заочним рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2012 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок задоволення грошових вимог за договором позики та виселення задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, посвідченим 21 жовтня 2008 року ПН ХМНО Широковою В.А. за реєстровим № 3530, трикімнатну квартиру загальною площею 65,9 кв. м., житловою площею 44,5 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та належить ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, реєстраційний НОМЕР_1, зареєстрованого 01 вересня 1998 року в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за реєстраційним № П-1-28549 в книзі 1.

Задоволено за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки вимоги позивача ОСОБА_5 до відповідачів за Договором позики, посвідченим 21 жовтня 2008 року ПН ХМНО Широковою В.А. за реєстровим № 3527, в розмірі 194953 грн. 56 коп. основної суми боргу як гривневого еквіваленту неповернутої суми позики, в розмірі 52718 грн. 90 коп. процентів за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ, в розмірі 17033 грн. 07 коп. трьох процентів річних від простроченої поверненням суми боргу, в розмірі 1 063 000 грн. 00 коп. передбачених договором штрафів, а всього на суму 1327705 грн. 53 коп.

Встановлено спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону, з початковою ціною предмета іпотеки для його подальшої реалізації в 1327705 грн. 53 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 13 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено.

Заочне рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 12 жовтня 2012 року скасовано.

Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 серпня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилено. Рішення Апеляційного суду Харківської області від 13 вересня 2016 року залишено без змін. Ухвала набрала законної сили.

Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року.

Згідно з пунктом 11 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанції розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для суду.

Відповідно до положень частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому судовим розглядом по цивільній справі № 2-10177/11 було встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2014 року ОСОБА_5 та ОСОБА_1 визнано винними у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України та ч. 2 ст. 355 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 18 квітня 2016 року цей вирок скасовано в частині засудження ОСОБА_5 за шахрайство відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «Валтар-Агро» та змінено в частині призначення ОСОБА_5 покарання. В іншій частині цей вирок залишено без змін.

Вироком ОСОБА_5 та ОСОБА_1 визнано винними у заволодінні об'єктами власності, що мали значну значність (серед яких квартира АДРЕСА_4, що є предметом іпотеки), шляхом обману та зловживання довірою.

За змістом вироку ОСОБА_5 та ОСОБА_1 розробили злочинну схему, згідно якої підшукувалися особи, які мали об'єкти власності великої вартості та бажали отримати готівку в позику.

Після цього, ОСОБА_5 за допомогою своїх довірених осіб, заздалегідь маючи намір на заволодіння об'єктами власності, переконував громадян у вигідності отримання позики під заставу об'єктів власності саме у нього, а коли останні , не здогадуючись про злочинні наміри ОСОБА_5, погоджувалися на його пропозицію, пропонував майбутнім оформити їх правовідносини шляхом укладення договору позики, а так само договору іпотеки, при цьому, насправді, маючи намір шляхом приховування кількості і змісту підписуваних документів, в момент їх нотаріального оформлення отримати документ, який би надавав йому можливість розпоряджатися об'єктом іпотеки без необхідності отримання згоди іпотекодателя.

Про наявність єдиного плану на скоєння злочину, узгодженого між собою співучасниками, свідчить єдина схема дій ОСОБА_5 і ОСОБА_9 по заволодінню квартирами потерпілих із використанням договору комісії. При цьому, у всіх випадках підготовка до відчуження квартири потерпілих проходила від останніх в таємниці, що зайвий раз говорить про відсутність вільного волевиявлення потерпілих на продаж їх квартир. Відсутність вільного волевиявлення потерпілих виявляється в тому, що договори комісії були ними укладені із раніше не знайомими людьми, такими як ОСОБА_1 або ОСОБА_10, які також, в таємниці від останніх, були їх поручителями по договорам позики із ОСОБА_11 Фактично підсудні своїми діями досягли злочинної мети шахрайським шляхом та об'єкти нерухомості, які належали потерпілим, перейшли у власність родини підсудного ОСОБА_11 та безпосередньо підсудного ОСОБА_1 Суб'єктами складу злочинів є фізичні особи ОСОБА_11 та ОСОБА_1

Таким чином, створювалися умови, які дозволяли ОСОБА_5 розпоряджатися об'єктами іпотеки, вартість яких значно перевищувала розмір позики, в будь-який зручний для нього момент, незалежно від дотримання або не дотримання позичальником своїх зобов'язань перед ним.

Вироком встановлено факт заволодіння ОСОБА_5 спірною квартирою відповідачів, шляхом реалізації розробленої співучасниками злочинної схеми.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 визнані потерпілими по кримінальній справі.

Вироком також встановлено, що ОСОБА_4, не здогадуючись про злочинний намір ОСОБА_5 заволодіти квартирою, виконуючи умови договору позики від 21 жовтня 2008 року, з листопада 2008 року почала сплачувати останньому гроші в рахунок погашення заборгованості, виплативши до листопада 2009 року гроші на загальну суму 24500 доларів США.

Таким чином, вироком суду встановлено факт сплати ОСОБА_4 грошових коштів в розмірі 24500 доларів США за договором позики від 21 жовтня 2008 року, і вирок суду в цій частині має преюдиційне значення для вирішення даного цивільного спору.

За таких обставин, судова колегія вважає правильним висновок суду першої інстанції, що позов ОСОБА_1 є небгрунтованим, не доведеним та не підлягає задоволенню.

Рішення суду законне і обґрунтоване, постановлено з дотриманням вимог матеріального в процесуального права і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції про відмову у задоволені позову не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовано обставини справи, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України надана правильна правова оцінка доказам по справі, рішення суду відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України і доводами скарги не спростовується, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального праві, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2012 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 вересня 2018 року.

Головуючий

Судді