АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/2282/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1335/18Головуючий у 1-й інстанції Гудков С.В. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 вересня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Обідіної О.І., Абрамова П.С., при секретарі: Діхтяр Т.В., -
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 05 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И Л А :
Улипні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (далі - ПАТ «Укртрансгаз») про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що позивач з листопада 1984 року працював у виробничому ремонтно-технічному підприємстві «Укргазенергоремонт» (далі - ВРТП «Укргазенергоремонт») на посаді слюсаря, з 16 червня по 05 вересня 1986 року був призваний на військові збори з метою ліквідації аварії на Чорнобильській атомній електростанції (далі - ЧАЕС) через військкомат. Має ІІ групу інвалідності, захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації аварії на ЧАЕС, отримує пенсію за Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». При нарахуванні ОСОБА_1 підприємством заробітної плати за час виконання робіт по ліквідації аварії на ЧАЕС не були враховані нормативно-правові акти 1986 року, у зв`язку із чим він звернувся з вищевказаним позовом до суду.

На підставі викладеного позивач просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі не донарахованої заробітної плати в сумі 19642,80 грн.; відшкодувати моральну шкоду в розмірі 3000 грн.; зобов`язати відповідача видати ОСОБА_1 довідку про заробітну плату встановленого зразка з урахуванням нормативно-правових документів 1986 року.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 05 жовтня 2016 року (у складі судді Гудкова С. В.) у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оплата праці ОСОБА_1 за період його перебування в зоні ЧАЕС з метою ліквідації наслідків аварії відповідачем була здійснена правильно, згідно діючого на той час законодавства, в повному обсязі, а позовна вимога щодо стягнення моральної шкоди є необґрунтованою, непідтвердженою та безпідставною.

Зданим рішенням суду не погодився ОСОБА_1 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохав рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 05 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Апелянт вважає, що дане рішення суду є незаконним, необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Оскаржуване судове рішення вже переглядалося судами апеляційної та касаційної інстанцій.
Так, рішенням колегії суддів апеляційного суду Полтавської області від 21 листопада 2016 року рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 05 жовтня 2016 року в частині відмови у стягненні премії за липень та серпень 1986 року і зобов`язання видати довідку про заробітну плату з урахуванням премій за липень та серпень 1986 року скасовано.

Зобов`язано ПАТ «Укртрансгаз» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 премію за липень та серпень 1986 року відповідно до постанови Ради Міністрів Української РСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7 та наказів від 28 серпня 1986 року № 382 та від 02 жовтня 1986 року № 440.

Зобов`язано ПАТ «Укртрансгаз» видати ОСОБА_1 довідку відповідного зразка про заробітну плату з урахуванням премій.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 квітня 2018 року рішення апеляційного суду Полтавської області від 21 листопада 2016 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. На момент розгляду справи сторони будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не зявилися.
Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України,суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції,що ОСОБА_1 працював на посаді слюсаря по ремонту контрольно-вимірювальних приладів і автоматики, а з листопада 1984 року працював у ВРТП «Укргазенергоремонт». В період із 16 червня 1986 року по 05 вересня 1986 року він був призваний на військові збори військовозобов`язаним, брав участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та працював у зоні відчуження виконуючим особливо важливі та небезпечні для життя роботи у І-й та ІІ-й особо небезпечних зонах з ліквідації наслідків аварії ЧАЕС. Після виконання робіт на ЧАЕС повернувся на попереднє місце роботи до ВРТП «Укргазенергоремонт».

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є ліквідатором аварії на ЧАЕС першої категорії, з 18 грудня 2009 року отримав ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, безстроково, отримує пенсію відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Згідно з архівною довідкою позивач з 16 червня 1986 року по 05 вересня 1986 року, згідно з наказами підприємства №12 та №91, значився у відповідності до письмового розпорядження командира в/ч № 06407від 25 липня 1986 року військовослужбовцем військової частини №03304 виконуючим особливо важливі та небезпечні для життя роботи у нульовій, І-й, ІІ-й та особливо небезпечних зонах з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Вказана служба проходила: у червні місяці 1986 року у ІІ зоні - 3 дні та у ІІІ зоні - 12 днів; у липні 1986 року у ІІ зоні - 30 днів, у ІІІ-й зоні 1 день; у серпні 1986 року у І зоні - 15 днів, у 0 зоні - 16 днів.

Після встановлення групи інвалідності в 2009 році, для обрахування пенсії ОСОБА_1 звернувся до підприємства за отриманням довідки встановленого зразка про заробітну плату за роботу в 30 кілометровій зоні ЧАЕС у 1986 році. Після отримання вказаної довідки останньому стало відомо про неврахування підзаконних актів 1986 року при нарахуванні заробітної плати за період його роботи на підприємстві.

ВРТП «Укргазенергосервіс» видало довідку про заробітну плату позивачу, відповідно до первинних документів про період участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що містяться в особовому рахунку та у відповідності нормативно-правових документів, які регулювали вказані правовідносини. Зокрема, у 1986 році за: Постановою ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради міністрів СРСР та Всесоюзної Центральної Ради професійних спілок № 524-156 від 07 травня 1986 року (далі - Постанова № 524-156); Розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 року № 964-рс (далі - Розпорядження № 964-рс); Розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23 травня1986 року № 1031-рс (далі - Розпорядження № 1031); постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195 (далі - Постанова № 665-195); постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7 (далі - Постанова № 207-7).

За роботу в зоні відчуження ОСОБА_1 була нарахована заробітна плата з урахуванням коефіцієнтів кратності 3, 4 в липні 1986 року, та 2,1 в серпні 1986 року, а також нарахована оплата за роботу в надурочний час, вихідні та святкові, що підтверджується довідкою від 13 червня 2016 року, виданою ПАТ «Укртрансгаз» в особі філії «ВРТП «Укргазенергосервіс».

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210 затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок).
Цей Порядок визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків (п. 1 Порядку).

Пунктом 7 вказаного Порядку передбачено, що призваним на військові збори військовозобов`язаним, які брали участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та працювали у зоні відчуження в 1986-1990 роках, пенсії призначаються виходячи із заробітної плати, яку вони одержували за основним місцем роботи, з урахуванням фактично відпрацьованого часу у зоні відчуження, характеру виконуваної роботи, місця і тривалості робочого дня (незалежно від періоду проведення розрахунку оплати праці за умови, якщо такий розрахунок проведено на підставі первинних документів про місце роботи і тривалість робочого дня згідно із сумарною кратністю оплати праці, встановленою у відповідні періоди за зонами небезпеки: у III зоні - 5, II - 4, І - 3).

Отже, призначення пенсії та її розмір ставиться у залежність від заробітної плати, яка фактично отримана працівником у період роботи у зоні відчуження.

Так, звернувшись до суду з позовними вимогами ОСОБА_1 вказував, що при нарахуванні підприємством заробітної плати у період липень-серпень 1986 року, за час виконання робіт щодо ліквідації аварії на ЧАЕС не були враховані нормативно-правові акти 1986 року.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того,що нараховування заробітної плати ОСОБА_1 за підвищеними до 100 % (тобто вдвічі) тарифними ставками і посадовими окладами не мало місця і премія у розмірі 60 % тарифної ставки (окладу) за час виконання робіт в зоні ЧАЕС відповідачем не нараховувалася і в матеріалах справи немає доказів того, що на підприємстві відповідача на момент відрядження позивача діяла система підвищення тарифних ставок та преміювання.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.
Відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон) пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством.
Порядок обчислення пенсій зазначеним категоріям осіб визначається Кабінетом Міністрів України. З 01.01.2012 діє Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011р. №1210 (далі - Порядок).
Постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 153/10-43 для працівників, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії в зоні радіоактивного випромінення, був встановлений 6-годинний робочий день та 6-ти денна робоча неділя, розрахункову часову тарифну ставку у зоні відчуження обчислювали відповідно до роз`яснення Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 16.01.1969р. № 1/2. Робітникам, яким годинні тарифні ставки у зоні відчуження визначались при 7(8) - годинному робочому дні, перерахунок тарифних ставок проводиться таким чином: відповідна годинна тарифна ставка при 7(8) - годинному робочому дні множиться на середню тривалість робочого часу в годинах (при 7(8) - годинному робочому дні) за місяць (173,1 год.), де одержаний результат ділиться на середню тривалість робочого часу за місяць при 6-годинному робочому дні (152,5 год.). Годинна тарифна ставка працівників, праця яких оплачується за місячними тарифними ставками (посадовими окладами), обчислюється шляхом поділу місячної тарифної ставки (посадового окладу) на норму робочих днів по календарю у даному місяці при 6-ти годинному робочому дні (Роз`яснення Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 27 грудня 1972 року №383/35).

Так, з наданих матеріалів справи вбачається, що часова тарифна ставка Новікова Ю.А. складала 0,66 кар. при 8-ми годинному робочому дні. (Згідно особового рахунку: січень 1986р. 118,22 крб.: 179 год. = 0,66 крб.; лютий 1986р. 108,08 крб. : 164 год. = 0,66 крб.; березень 1986р. 112,82 крб. : 171 год. = 0,66 крб.; квітень 1986р. 117,57 крб. : 178 год. = 0,66 крб.; 107,42 крб. : 163 год. = 0,66 крб.; червень 1986р. 54,04 крб. : 82 год. = 0,66 крб.). (Копія особового рахунку додається).
Часова тарифна ставка Новікова Ю. А. для оплати праці за дні роботи в зоні при 6-ти годинному робочому дні:0,66 крб. х 173,1 : 152,5 = 0,75 крб.
Відповідно до архівної довідки № 63067 від 02.02.2012 ОСОБА_1 приймав участь у ліквідації аварії на ЧАЕС з 16.06.1986 по 05.09.1986 в тому числі: в липні: 30 днів - з 01.07.1986 по 30.07.1986 - в зоні небезпеки № 2, з кратністю 3 (три),1 день - 31.07.1986 - в зоні небезпеки № 3, з кратністю 4 (чотири), з них 4 вихідних днів; в серпні:15 днів- з 01.08.1986 по 15.08.1986, в зоні небезпеки №1, з кратністю 2 (два); 16днів - з 16.08.1986 по 31.08.1986 в зоні небезпеки №0, з кратністю 1 з них 5 вихідних дні.
Згідно особового рахунку по заробітній платі робітників підприємства ПАТ «Укртрансгаз» філії «Виробниче ремонтно-технічне підприємство «УКРГАЗЕНЕРГОСЕРВІС» за липень - серпень 1986року в період виконування в 2-й та 3-й зонах робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС ОСОБА_1 отримав заробітну плату виходячи з архівної довідки в підвищеному розмірі: за липень 1986 року - 680,98 крб., за серпень 1986 року - 461,80 крб.
Оплата праці за дні роботи в зоні небезпеки виходить із годинної тарифної ставки працівника, коефіцієнта кратності та кількості відпрацьованих у зоні відчуження днів (годин) (із розрахунку 6-годинного робочого дня).
Питання пов`язані з обчисленням збереженого середньомісячного заробітку при службових відрядженнях, вирішувалися у відповідності з постановою НКП СРСР від 02.04.193 0 року «Про середній заробіток і оплату за неповний місяць» і «Основних положень по обліку праці та заробітної плати у промисловості», затверджених Держкомпраці СРСР, Мінфіну СРСР і ЦСУ СРСР 27.04.1973 року. Розраховуючи збережену зарплату, до уваги беруть оплату праці за два попередні місяці роботи, що передували місяцю, в якому особу відряджали для виконання робіт у зону відчуження.
За роботу у вихідні дні (для зони відчуження - неділя) і святкові дні середньомісячний заробіток не зберігався (роботу у ці дні оплачували за фактично відпрацьований час у подвійному розмірі відповідно до ст. 107 КЗпП УРСР, а також проводилась оплата кратності залежно від зони небезпеки).
Доводи апелянта про те, що за роботу в зоні відчуження, відповідно до Постанови №524-156, оплата праці проводиться з дня аварії на ЧАЕС по підвищеним до 100 % тарифних ставках є необґрунтованими, виходячи з наступного
Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 р. № 964 були встановлені зони небезпеки, де оплата праці працівників підприємств, установ і організацій, розташованих в межах 30-кілометрової зони ЧАЕС, розділенної на III, II, І зону небезпеки, провадились відповідно у 5, 4, 3 - кратному розмірі тарифних ставок (посадових окладів).
Відповідно до підпункту 1 пункту 1 постанови Ради Міністрів У РСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7 оплата праці працівників підприємств, установ і організацій, відряджених у зону відчуження, провадилась у III, II, І зонах небезпеки у 4-, 3-, 2-кратному розмірах тарифної ставки понад середньомісячну заробітну плату, яка відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи.
Перелік населених пунктів і виробничих об`єктів, де оплата праці провадилась 26.08.86р. №124), від 18.09.86р. №173 (лист Держкомпраці УРСР від 24.09.86р. №140), від 05.01.87 №339 (лист Держкомпраці УРСР від 09.01.87р. №1).
На решті території, яка не була віднесена до таких зон (зона особливого контролю), оплата праці проводилася з дня аварії виходячи з підвищених до 100% тарифних ставок згідно Постанови № 524-156.
Отже, Позивачем безпідставно одночасно застосовувались при розрахунку заробітної плати за час роботи на ЧАЕС підвищена па 100 % тарифна ставка та кратність.
До того, ж ОСОБА_1 не надано будь-яких документальних відомостей (наказів або особових рахунків) з яких би вбачалося, що йому за період роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС призначалась і виплачувалась зарплата з підвищенням на 100% тарифних ставок (розцінок) у зв`язку із складністю чи терміновістю робіт, як передбачено постановою № 524-156.
Так, в постанові № 524-156 зазначено, що керівникам підприємств надавалося право проводити оплату праці працівникам, що приймали участь у ліквідації наслідків аварії на
ЧАЕС в 30-ти кілометровій зоні по підвищеним до 100% тарифним ставкам. Проте, Позивач не надав докази запровадження на підприємстві ВРТП «Укргазенергосервіс» оплати праці працівникам, що приймали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 30-ти кілометровій зоні по підвищеним до 100% тарифним ставкам.
З наданих матеріалів справи вбачається, що позивач працював у зоні відчуження виконуючим роботи у 1-й та ІІ-й зонах з ліквідації наслідків аварії ЧАЕС, тобто не в зоні особливого контролю, а тому посилання Позивача на положення постанови №524-156 є безпідставним та необґрунтованим.
Крім того, ця норма втратила чинність на підставі постанови Ради Міністрів СРСР від 21.04.1988 року №491 «Про зміну та визнання такими, що втратили чинність, рішень уряду СРСР з питань умов праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, які зайняті на роботах, що пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища», оскільки були прийняті нові умови оплати праці та пільги для працівників, що зайняті на експлуатації Чорнобильській АЕС та ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження.
Таким чином, оплата праці ОСОБА_1 відповідно до нормативних актів №964, №1031, 665-195, 207-7 проводиться у визначеному кратному розмірі тарифної ставки за основним місцем роботи без її підвищення на 100%.

Доводи апелянта про те, що йому не було нараховано при розрахунку заробітної плати премію в максимальному розмірі 60% тарифної ставки (окладу) в місяць, а також взагалі не нарахована премія за липень та серпень 1986 року, яка виплачувалась на підприємстві, спростовується наступним.
Відповідно до постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07.05.1986 року №153/10-43, премія за роботу в зоні ЧАЕС виплачувалась у відповідності з діючими на підприємстві системами преміювання. Таким чином, якщо після поїздки працівника в зону відчуження проводилось нарахування премії за період виконаних робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, розмір премії повинен був визначатись на підставі положення, що діяло на підприємстві на момент відрядження.
Як передбачено ст. 101 КЗпП (в редакції від 27.06.1986 року, чинною на момент нарахування заробітної плати в липні, серпні 1986 року), встановлена почасова або відрядна системи оплати праці, а також зазначено, що затвердження положень про преміювання робітників і службовців провадяться адміністрацією підприємства, організації за погодженням з профспілковим комітетом.
В 1986 році на підприємстві діяло «Положення про преміювання працівників «Виробничого ремонтно-технічного підприємства «Укргазенергоремонт», розроблене на підставі Постановления Госкомтруда СССР, Президиума ВЦСПС от 04.02.1967 N 84/П-5 «Об утверждении Типового положення о премировании работников промышленных предприятий, переводимых на новую систему планирования и зкономического стимулирования производства» (далі - Постанова N 84/П-5) (Додаток №1). Однак, відповідно до «Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів» (затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 № 578/5, із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства юстиції від 07.03.2013 № 400/5) дане положення було ліквідовано та в архіві підприємства не збереглось.
В п. 7 Постанови №84/П-5, зазначено, що премія нараховується на заробіток працівника по зробленим розцінкам або тарифним ставкам (окладах) за фактично відпрацьований час.
Питання пов`язані з оплатою праці робітникам і службовцям призваних на військові збори для ліквідації наслідків ЧАЕС проводилась відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05.06.1986 року № 655-195 та постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10.06.1986 року № 207-7, в яких вказано, що за такими особами зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата. Середньомісячна заробітна плата обчислювалась у відповідності з постановою НКП СРСР від 02.04.1930 року «Про середній заробіток і оплату за неповний місяць» і «Основних положень по обліку праці та заробітної плати у промисловості», затверджених Держкомпраці СРСР, Мінфіну СРСР і ЦСУ СРСР 27.04.1973 року. Розраховуючи збережену зарплату, до уваги беруть оплату праці за два попередні місяці роботи, що передували місяцю, в якому особу відряджали/призивали на військові збори для виконання робіт у зону відчуження, тобто середньомісячна заробітна плата.
В розрахунку ж премії бралась до уваги часова тарифна ставка помножена на відпрацьовані години, тобто середньомісячна заробітна плата не враховується в розрахунку. Отже, не передбачене нарахування премії на виплати, обчислені виходячи з розміру середньої заробітної плати, то за час перебування працівника в службовому відрядженні/військових зборах премія йому нараховуватися не буде (оскільки за цей час заробітна плата нараховується виходячи з розміру середньої).
Враховуючи вищевикладене, у зв`язку з перебуванням Позивача у відрядженні в липні-серпні 1986 року (що підтверджується архівною довідкою Міністерства оборони України від 02.02.2012 №63067) премія у розмірі 60% відповідно до вимог законодавства та Положення про преміювання на підприємстві не нараховувалась.
Таким чином, оскільки премія ОСОБА_1 не нараховувалась, а положення про преміювання, що діяло на підприємстві у 1986 році ліквідоване та в архіві на підприємстві не збереглось, а тому відповідач АТ «Укртрансгаз» не може надати розрахунок та розмір суми премії ОСОБА_1 .
Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.
Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18липня 2006року).
Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.
За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 05 жовтня 2016 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови виготовлено 24 вересня 2018 року.

Головуючий суддя : /підпис/ Г.Л. Карпушин
Судді: /підпис/ О.І. Обідіна /підпис/ П.С. Абрамов

Суддя Апеляційного суду
Полтавської області Г.Л. Карпушин
З оригіналом згідно: