Справа № 471/500/18-ц
Провадження №2-з/471/6/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2018 р. смт. Братське

Братський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Скарницької І.Б.,

за участю секретаря Данілової Л.В.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду с-ща Братське заяву про забезпечення позову у справі за позовом Першого заступника прокурора Миколаївської області до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача: приватний нотаріус Вознесенського районного нотаріального округу ОСОБА_6, ФГ "Едем", про визнання недійсними договорів міни земельних ділянок,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до суду із позовом про визнання недійсними договорі міни земельних ділянок.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що підставою для пред'явлення позову є порушення вимог законодавства щодо встановленого мораторію на відчуження земельних часток (паїв). Зокрема, у результаті укладання договорів міни № 542 від 23.06.2016 року № 715 від 04.12.2015 року, земельних ділянок які ОСОБА_2, ОСОБА_5 отримали у власність як земельну частку (пай), на ділянку, яка не є пайовою, фактично відбулося відчуження земельної ділянки, що є порушенням п. 15 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України. В силу об'єктивних, явних та документально підтверджених даних, відповідачі усвідомлювали або, проявивши розумну обачність, могли усвідомлювати те, що порушили встановлений мораторій на відчуження земель. Після укладання договору міни набувачі земельних ділянок ОСОБА_4, ОСОБА_1 з метою приховування незаконного обміну пайових земель обміняли ці ділянки між собою. Отже існує ймовірність подальшого незаконного відчуження земель. З метою уникнення відчуження земель прокурор просить суд вжити наступні заходи забезпечення позову: накласти арешт на спірні земельні ділянки та заборонити органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо спірних земельних ділянок, у тому числі внаслідок її поділу чи об'єднання з іншими земельними ділянками; заборонити відповідачам вчиняти дії спрямовані на зміну цільового призначення спірних земельних ділянок, укладати договору, вчиняти інші правочини щодо них.

Дослідивши матеріали додані до заяви про забезпечення позову, суд встановив.

Відповідно до ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК - України), здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні і суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходи забезпечення позову.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до роз'яснень пп. 4, 6 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Крім того, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Абзацом 1 частини 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 5, 6 статті 81 ЦПК України також встановлено, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жодних доказів на підтвердження обставин, викладених у заяві позивачем до заяви про забезпечення позову не додає.

Вимога щодо заборони вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки не співвідноситься з позовними вимогами, та фактично позбавляє відповідачів права володіти та користуватися своїм майном, що є неприпустимим в розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Лише припущення, викладені у заяві про забезпечення позову, про можливі дії відповідачів щодо відчуження земельних ділянок, передачу їх в оренду під час судового розгляду справи, не є достатньою підставою для прийняття рішення щодо забезпечення позову.

За таких обставин, суд вважає, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 151-153ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволені заяви про забезпечення позову у справі за позовом Першого заступника прокурора Миколаївської області до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача: приватний нотаріус Вознесенського районного нотаріального округу ОСОБА_6, ФГ "Едем", про визнання недійсними договорів міни земельних ділянок - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення до Апеляційного суду Миколаївської області. Оскарження ухвали не перешкоджає подальшому розгляду справи.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

СуддяОСОБА_7