Справа № 463/3758/17 Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/783/1375/18 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2018 року Апеляційний суд Львівської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Мікуш Ю.Р.,

суддів: Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.

секретар Іванова О.О.

З участю: представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, яку забезпечує Апеляційний суд Львівської області та Деснянський районний суд м.Києва цивільну справу №463/3758/17 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4-ОСОБА_6 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 27 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

В липні 2017 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? всіх видів доходів відповідача щомісячно, починаючи з 01.01.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

В обгрунтування позову зазначає, що дитина проживає з нею та повністю перебуває на її утриманні , а відповідач не приймає жодної участі в утриманні дитини з початку 2017 року.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/6 з усіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову-25.07.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір в розмірі 640 грн.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду оскаржив представник відповідача ОСОБА_6 В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням, вважає його незаконим та необгрунтованим. Звертає увагу, що ст.ст.182,183 СК України встановлено мінімальний та максимальний розмір аліментів, однак в оскаржуваному рішенні суд встановив лише мінімальну межу розміру аліментів та не зазначив максимальний розмір аліментів, який може бути стягнутий. Стверджує, що суд дійшов необгрунтованого висновку, що аліменти на утримання ОСОБА_5 в розмірі 1/6 від всіх видів заробітку відповідатимуть фінансовим можливостям відповідача. Звертає увагу, що з врахуванням того, що із заробітної плати відповідача на утримання двох доньок та двох батьків не може бути утримано більше ніж половина його заробітної плати, частка яка припадає на утримання доньки мала б становити 1/8 частину заробітку, а не 1/6 як визначив суд. Крім цього, суд першої інстанції мав би врахувати стан здоров'я відповідача, необхідність його подальшого лікування, що зумовлює додаткові витрати та погіршує матеріальне становище платника аліментів, що підтверджується наявними в матеріалах справи медичними та фінансовими документами. Звертає увагу, що судовими рішеннями з відповідача стягнуті аліменти на утримання його батьків що в сукупності становить 5/12 частин його заробітку, однак такі не були подані до суду першої інстанції, оскільки справа розглянута судом у відсутності відповідача, а представнику відповідача про наявність вказаних рішень не було відомо. Таким чином враховуючи наявність вказаних судових рішень, а також приймаючи до уваги положення ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати відповідача за виконавчими документами не може бути утримано більше ніж 50% заробітної плати, а тому з відповідача не може бути стягнуто більш ніж 1/12 частини заробітку. Стягнення аліментів в більшому розмірі перевищить максимально допустимий розмір аліментів, що може бути утриманий із заробітної плати, що призведе до порушеня прав відповідача і вимог передбачених ст.70 Закону України «Про виконавче провадження». Просить змінити рішення суду та стягнути аліменти в розмірі 1/12 частини з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку починаючи з дня подачі позову і до дсягнення дитиною повноліття.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача на підтриманя доводів апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задововолення апеляційної скарги немає.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_4 та ОСОБА_2.(а.с.6).

Дитина проживає з матір'ю, що не заперечується стороною відповідача.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову частково та стягнення на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/6 з усіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову-25.07.2017 року і до досягнення дитиною повноліття суд виходив з того, що такий розмір аліментів буде відповідати потребам дитини та фінансовим можливостям відповідача.

Такий висновок суду відповідає вимогам матеріального права.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України (далі СК) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з положеннями ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Визначаючи розмір аліментів, суд врахував вказані положення закону та встановлені обставини.

Так, суд дав оцінку матеріальному становищу дитини, яка проживає з матір»ю, стану здоров»я і матеріальному становищу платника аліментів, який не заперечує обов'язку утримання дитини, що стверджується пропозицією оплачувати аліменти добровільно, наявності у нього ще однієї малолітньої дитини, непрацездатних батьків, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що вказаний розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Твердження представника відповідача про те, що відповідач не спроможний оплачувати аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки останній не надав суду жодних доказів, які б це підтверджували, зокрема відомостей про місце праці відповідача та про розмір його доходів.

З приводу посилання в апеляційній скарзі на вимоги Закону України «Про виконавче провадження», колегія суддів зазначає, що вимоги цього Закону є визначальними для державного виконавця під час виконання рішення, а не для суду при визначенні розміру аліментів.

Щодо наявності судових рішень про стягнення аліментів з відповідача на утримання його батьків, то відповідач не надав суду доказів про те чи пред'явлені вказані рішення до виконання та про відкриті виконавчі провадження.

Згідно з ст.ст.78-81 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.183 СК частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину(ч.5 ст.183 СК).

Враховуючи зазначене, не приймається до уваги посилання представника відповідача про те, що суд не зазначив максимальний розмір аліментів, який може бути стягнутий, оскільки така вимога передбачена лише в тому випадку, коли аліменти стягуються в наказному провадженні, однак в даному випадку позивач звернулась до суду в порядку позовного провадження, а не наказного.

Твердження про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги стан здоров'я відповідача та необхідність подальшого лікування є голослівним, оскільки суд дав оцінку медичним документам, які містяться в матеріалах справи та в сукупності з іншими доказами дійшов висновку про розмір аліментів, який становить 1/6 частину від всіх видів заробітку відповідача.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно з поданими документами, лікування відповідача було короткотривалим, а доказів про те, що на даний час він потребує подальшого лікування суду не надано.

У Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року закликано батьків забезпечити право дитини на здорове зростання та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Найкраще забезпечення інтересів дитини щодо її розвитку, освіти та навчання має бути керівним принципом для батьків.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає. Рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відповідно до ст.375 ЦПК України таке слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 27 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в порядку визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 28 вересня 2018 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: О.Ф.Павлишин

Т.І.Приколота