Справа № 496/266/18
Провадження № 2/496/642/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2018 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Буран В.М.,

за участі:

секретаря - Дигуляр А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біляївка цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом -

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість в сумі 12738,93 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до заяви № б/н від 07.09.2011 року відповідачем було отримано кредит у розмірі 1500,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору та положень ЦПК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав.

04.05.2018 року від відповідача надійшли заперечення проти позову в яких просить застосувати позовну давність та в позові відмовити. Обґрунтовує свою позицію тим, що банк незаконно змінював процентну ставку, також вказує на те, що штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності та до нього необхідно застосувати строк позовної давності. (а.с. 40-42).

23.07.2018 року надійшла відповідь Позивача на заперечення, в яких представник позивача просить позов задовольнити в повному обсязі. Вважають, що заперечення відповідача, про незаконність нарахування одночасно пені та штрафу, яке ґрунтується на ст.61 Конституції України, є помилковим, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня і штраф є формами неустойки, але не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності можуть застосовуватися різний набір санкцій. Щодо строків позовної давності, зазначили, що вони Банком не пропущені, так як відповідачем були вчинені дії, що свідчать про визнання ним свого боргу перед Банком. (а.с. 45-58).

Представник позивача у судове засідання не з'явився, але надав заяву про розгляд справи без його участі та підтримав позовні вимоги в повному обсязі, та не заперечував проти постановлення заочного рішення по справі. (а.с. 31).

Відповідач, який належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, але у запереченнях просив розглянути справу за його відсутності. (а.с. 42).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до заяви № б/н від 07.09.2011 року відповідачем було отримано кредит у розмірі 1500,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. (а.с. 7).

Згідно до розрахунку заборгованості станом на 04.01.2018 року, заборгованість складає 12738,93 грн., яка складається з наступного:

тіло кредиту - 900,03 грн.,

заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 905,58 грн.,

заборгованість за пенею - 9850,51 грн.,

штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) - 582,81 грн. (а.с. 5-6).

Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач взяті на себе зобов'язання за вказаним договором щодо забезпеченості, строковості та платності отриманого кредиту належним чином не виконав, останній платіж здійснив 17.02.2016 року у розмірі 1464,44 грн. (розрахунок заборгованості за договором б/н від 07.09.2011 року станом на 04.01.2018 р.), що призвело до виникнення заборгованості за користування кредитними коштами.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Як передбачено ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором.

Вимогами ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми боргу за тілом кредиту та відсотків за користування кредитом такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача пеню за порушення строків повернення кредиту у розмірі 9850,51 грн. та штрафи у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 582,81 грн. (процентна складова).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з ст. ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

При цьому, відповідачем в запереченнях заявлено про застосування строку позовної давності до заборгованості за пенею.

Строк, протягом якого особа може звернутись до суду за захистом свого порушеного права, встановлюється ЦК України.

Поняття позовної давності міститься в ст. 256 ЦК України, відповідно до якої позовна давність це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) передбачено спеціальну позовну давність в один рік.

Позивач звернувся з даним позовом до суду 29.01.2018 року. Так як останній платіж було здійснено відповідачем 17.02.2016 року, строк в межах якого можна було звернутися до суду з вимогою про стягнення пені не витримано.

Тобто, вимога позивача щодо пені, заявлена до стягнення з пропуском строку позовної давності, тому стягнення суми розрахованої пені не підлягають стягненню.

Суд звертає увагу, що відповідач в своїх запереченнях за змістом посилався на пропуск позивачем строку спеціальної позовної давності в один рік. Але по факту, в прохальної частині просив з цього приводу відмовити у всьому позові, ігноруючи факт сплати ним платежу 17.02.2016 року у розмірі 1464,44 грн., що перервало строк позовної давності щодо основного зобов'язання , а тому вимога про відмову у позові повністю безпідставна.

Що стосується стягнення штрафів, то суд вважає потрібним відмовити у задоволені вимог в цій частині, виходячи з наступного.

В постанові Верховного суду України від 11.10.2017 року встановлено, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Пунктами 1.1.5.21, 1.1.5.25 Умов та правил надання банківських послуг, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час, згідно з пунктами 1.1.5.20, 2.1.1.12.7.4, 2.1.1.12.8.1 Умов та правил надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування.

З огляду на викладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, на підставі викладеного, враховуючи заяву відповідача про застосування строку позовної давності до заборгованості за пенею, суд вважає потрібним позовні вимоги задовольнити частково.

Крім того, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 881,00 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 211, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2) на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (яке знаходиться за адресою: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, , р/р № 3111, МФО № 305299) заборгованість за кредитним договором у розмірі 1805,61 грн., яка складається з наступного:

заборгованість за кредитом - 900,03 грн.,

заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 905,58 грн.,

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2) на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (яке знаходиться за адресою: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, , р/р № 3111, МФО № 305299) судові витрати за сплачений судовий збір у розмірі 881,00 гривень.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Суддя Буран В.М.

19 вересня 2018 року