Ухвала

28 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 459/584/17

провадження № 61-39225ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Львівської області від 12 червня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2, третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_1, третьої особи на стороні позивача ОСОБА_3 до Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_4, треті особи на стороні відповідача: Червоноградський відділ державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, Державна казначейська служба України, про визнання недійсними електронних торгів та визнання недійсним протоколу проведення електронних торгів та його скасування,

ВСТАНОВИВ:

11 липня 2018 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв'язку касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Львівської області від 12 червня 2018 року у вищевказаній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 26 липня 2018 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, касаційну скаргу залишено без руху для усунення недоліків, а саме - заявнику слід було надати квитанцію (платіжне доручення) про сплату судового збору, та встановлено для виправлення вказаних недоліків строк десть днів з дня вручення цієї ухвали, і роз'яснено заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, за ідентифікатором поштового відділення 534, заявник отримала вказану ухвалу 02 серпня 2018 року.

На виконання вимог ухвали ОСОБА_1 повторно звернулася з клопотанням про звільнення від сплати судового збору у зв'язку із скрутним матеріальним становищем та відсутністю доходів. При цьому послалася на прецедентну практику Європейського суду з прав людини та зазначила, що сплата судового збору не повинна перешкоджати доступу до суду, а також на те, що аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у своїй постанові від 04 липня 2018 року у справі № 686/114/16-ц.

На підтвердження доводів заявником надано докази, а саме: довідка Червоноградської міської філії Львівського обласного центру зайнятості від 09 липня 2018 року № 546 про те, що ОСОБА_1 на даний час дійсно не перебуває на обліку в центрі зайнятості; довідка Управління праці та соціального захисту населення від 10 липня 2018 року № 1453/1-6 про те, що ОСОБА_1 як одержувач допомоги та компенсацій на обліку станом на 10 липня 2018 року не перебуває; довідка Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 09 серпня 2018 року № 2953 про те, що ОСОБА_1 не перебуває на обліку в цьому Головному управлінні і пенсії не отримує.

У задоволенні клопотання слід відмовити з таких підстав.

Згідно з частинами першою та третьою статті 136 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Статтею 129 Конституції України визначено, що однією із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов'язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59). Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред'явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (Рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; Рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 04 липня 2018 року в справі № 686/114/16-ц, на яку посилається ОСОБА_1, зазначив, що положення статей ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не містять визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.

Отже, наведені у клопотанні доводи та надані на їх підтвердження довідки не можна визнати такими, що унеможливлюють чи утруднюють сплату ОСОБА_1 судового збору за подання касаційної скарги у встановленому законом розмірі, оскільки вищезазначені довідки не є беззаперечними доказами на підтвердження факту відсутності у неї можливості сплатити судовий збір.

Крім цього, заявником не зазначені умови, які відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» можуть бути підставою для звільнення від сплати судового збору, а безпідставне звільнення від такої сплати є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливих судових процедур і рівності учасників судового процесу перед законом.

Доводи заявника про звільнення її від сплати судового збору та докази, які надані ОСОБА_1, є аналогічними тим, які були додані нею до заяви від 11 липня 2018 року про звільнення від сплати судового збору, в задоволенні якої ухвалою від 26 липня 2018 року було відмовлено. Жодної нової обґрунтованої підстави для звільнення від сплати судового збору та доказів свого скрутного майнового стану ОСОБА_1 не надано.

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.

Оскільки заявником у відведений судом строк та станом на 28 вересня 2018 року вимоги ухвали Верховного Суду від 26 липня 2018 року щодо сплати судового збору за подання касаційної скарги не виконано, що перешкоджає суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття касаційного, то касаційна скарга підлягає визнанню неподаною та поверненню.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтею 8 Закону України «Про судовий збір», статтями 185, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Львівської області від 12 червня 2018 року вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук