ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2018 року м. Суми

Справа №592/4443/17

Номер провадження 22-ц/788/154/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

у присутності :

позивача ОСОБА_1,

представника позивача - адвоката ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_1

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 листопада 2017 року, ухвалене під головуванням судді Костенка В.Г. у м.Суми

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, поданим в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Коваль Наталія Миколаївна, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Ковпаківському районі м. Суми Сумського міського управління юстиції

про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності в порядку спадкування, зміну черговості на спадкування та перерозподіл спадщини, -

в с т а н о в и в :

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який уточнила в ході судового розгляду справи і остаточно свої вимоги мотивувала тим, що починаючи з 1997 року вона проживала однією сім'єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу із ОСОБА_7 по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1. До цього вона перебувала в шлюбі із ОСОБА_8, шлюб з яким було розірвано в 2003 році. ОСОБА_7 на той час перебував у шлюбі із ОСОБА_9, який був розірваний в 1999 році. Відповідач ОСОБА_4 є сином ОСОБА_7 від першого шлюбу. Вона із ОСОБА_7 проживала в кв. АДРЕСА_4 та його матір'ю ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 і своєю дочкою ОСОБА_11 без реєстрації за місцем проживання. Зазначена квартира перебувала у спільній частковій власності ОСОБА_7 та ОСОБА_12 в рівних частках, тобто по 1/2 частині квартирі кожному. Після смерті матері ОСОБА_7 залишився проживати в цій квартирі, а тому фактично прийняв спадщину. Під час її проживання із ОСОБА_7 однією сім'єю без реєстрації шлюбу вони вели спільне господарство, мали єдиний сімейний бюджет, разом сплачували за комунальні платежі, разом придбавали меблі, телевізор, холодильник та іншу побутову техніку, предмети вжитку та інше, яке знаходиться в їхній квартирі та на які маються відповідні чеки. Під час спільного проживання разом із ОСОБА_7 він набув право власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру АДРЕСА_1. Після смерті ОСОБА_7 вона здійснила його поховання, здійснює догляд за його могилою, розпоряджається їхнім спільним майном. Вважає, що зазначені обставини є підставою для встановлення факту проживання із ОСОБА_7 однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Встановлення даного факту необхідно для визнання її спадкоємцем та для отримання спадщини після померлого чоловіка. Вважає, що маються підстави для зміни черговості відповідно до ст. 1259 ЦК України, так як вона із ОСОБА_7 проживали разом тривалий час. Він мав незадовільний стан здоров'я, у зв'язку із чим неодноразово проходив курс стаціонарного лікування в різних медичних установах. У 1998 році він отримав травму ноги, довгий час перебував на лікарняному. Після цього він переніс операцію з приводу виразки шлунку, проходив курс після операційного лікування та йому була встановлена група інвалідності. Весь цей час вона піклувалась та доглядала за ним. У 2003 році на ОСОБА_7 був здійснений напад грабіжників, у зв'язку із чим він отримав черепно-мозкову травму і потрапив до лікарні, де проходив курс лікування. Вона надавала йому необхідну фізичну і матеріальну допомогу, піклувалась за нього під час перебування в лікарні. У 2012 році ОСОБА_7 отримав травму тазостегнового суглоба і з цього часу він був прикутий до ліжка. Стан його здоров'я погіршувався, перебіг хвороби був тяжким. ОСОБА_7 потребував постійного медичного та побутового догляду. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер від туберкульозу. Весь цей час вона матеріально утримувала свого чоловіка, доглядала за ним, здійснювала побутовий догляд, піклувалась за нього, викликала лікарів, прибирала, готувала їжу, прала і таке інше. Під час спільного проживання із ОСОБА_7 вона народила дочку ОСОБА_5, яку ОСОБА_7 визнавав своєю дочкою. Незважаючи на те, що ОСОБА_7 визнавав дочку своєю дитиною, запис про його батьківство у свідоцтві про народження не було здійснено, так як вона бажала отримувати на дитину державну допомогу як одинока матір. ОСОБА_7 визнавав дитину своєю, піклувався за нею, утримував матеріально, проводив із дитиною весь вільний час. Встановлення факту батьківства необхідно для внесення змін до актового запису про народження дитини у відділі РАЦС та для визнання за дочкою ОСОБА_5 права на спадкування після смерті її батька ОСОБА_7 Вважає, що позивачам у справі належить право на отримання 2/3 частин спадщини, яка залишилась після смерті ОСОБА_7 Тому просила встановити факт проживання однією сім'єю з ОСОБА_7 з 1998 року по ІНФОРМАЦІЯ_1; встановити факт батьківства ОСОБА_7 щодо дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2; визнати за ОСОБА_5 право на спадщину за законом як спадкоємця першої черги в розмірі 1/3 частини спадщини після смерті ОСОБА_7; визнати за нею, ОСОБА_1 право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, змінивши черговість одержання права на спадкування та визнати за нею право на спадкування за законом як спадкоємця першої черги в розмірі 1/3 частини спадщини нарівні із його дітьми ОСОБА_5 і ОСОБА_4; здійснити перерозподіл спадщини між ОСОБА_4, ОСОБА_1 і ОСОБА_5 та визнати за нею та її малолітньою донькою право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_1, вартістю 200 000 грн. Стягнути із ОСОБА_4 грошову компенсацію 2/3 частин спадщини у розмірі 66 000 грн.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 листопада 2017 року позов ОСОБА_1, ОСОБА_5 задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 із ОСОБА_7 без реєстрації шлюбу з 14 жовтня 2003 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 по день смерті ОСОБА_7

Встановлено факт, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, є батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 компенсацію у сумі 66 377 грн. 33 коп.

Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_5 у іншій частині за необґрунтованістю.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 січня 2018 року виправлена описка у рішенні суду від 27 листопада 2017 року, в якому вважати вірно продану квартиру - «двокімнатну квартиру АДРЕСА_4».

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

У доводах апеляційної скарги зазначає, що судом не було перевірено за якою саме адресою позивач проживала разом із померлим ОСОБА_10, оскільки у квартирі АДРЕСА_4 були зареєстровані з 04.02.2004 року і по день їх смерті лише ОСОБА_7 та його матір ОСОБА_10 Інших осіб у квартирі не було зареєстровано. Суд встановив факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_7 лише на підставі свідчень свідків та фото із сімейного альбому, що не можна вважати повним, всебічним та об'єктивним дослідженням доказів у справі. Вважає, що встановлений судом факт спільного проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_7 з 14.10.2003 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 в квартирі АДРЕСА_4 не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_10 та ОСОБА_7 до 12.12.2003 року проживали в іншій квартирі. Також відповідач не погоджується з рішенням суду в частині встановлення факту батьківства ОСОБА_7 відносно ОСОБА_5 Вважає, що не працюючи та не маючи будь-яких доходів, ОСОБА_7 не міг надавати матеріальну допомогу ОСОБА_1 та утримувати її малолітню ОСОБА_5

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, на неправильне застосування норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо визнання за нею права на зміну черговості у спадкуванні і в частині перерозподілу спадщини, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У доводах апеляційної скарги зазначає, що судом невірно визначений склад спадщини, яка залишилась після смерті ОСОБА_7, а саме не враховано те, що до складу спадщини належать дві квартири №3 і АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_4 самостійно, без її згоди, здійснив продаж кв. №3, тому вважає, що існують усі підстави для задоволення її позовних вимог щодо перерозподілу спадщини між спадкоємцями. Вважає, що вона з дочкою має переважне право на виділ їм квартири №5, так як тривалий час користувались цією квартирою, а на даний час проживає її донька від першого шлюбу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку позивача та її представника, які підтримали доводи своєї апеляційної скарги і заперечують проти апеляційної скарги відповідача ОСОБА_4, думку представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_3, який підтримав доводи апеляційної скарги відповідача у справі і заперечив проти задоволення апеляційної скарги позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_8, який розірвано 14 жовтня 2003 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с.10).

ОСОБА_7 також перебував у шлюбі з ОСОБА_13 і шлюб розірвано 02 березня 1994 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с.11).

Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 є сином ОСОБА_7 від попереднього шлюбу.

Позивач ІНФОРМАЦІЯ_2 народила доньку ОСОБА_5 і в свідоцтві про її народження вона записана матір'ю дитини, а відомості про батька дитини записані зі слів матері, як ОСОБА_14 і дана обставина підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а.с.9, 22).

Відповідно до довідки Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради №2626 від 06.06.2017 року, ОСОБА_1 одержує допомогу на дітей одиноким матерям на ОСОБА_5, 2008 року народження в розмірі 356,91 грн. (а.с.55).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 (а.с.8). З матеріалів справи вбачається, що похованням ОСОБА_7 займалася позивачка ОСОБА_1 (а.с.62-64).

Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме: двокімнатна квартира АДРЕСА_4 та однокімнатна квартира № 5, яка також розташована за цією ж адресою.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 квітня 2016 року визнано за ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_7 право власності на квартиру АДРЕСА_4 та на квартиру № 5 за цією ж адресою (а.с. 12-13, 18-19).

27 березня 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_15, ОСОБА_16 укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Хоменко В.В., відповідно до якого ОСОБА_4 продав ОСОБА_15, ОСОБА_16 квартиру АДРЕСА_4. Продаж квартири здійснено за 199132 грн. (а.с.121).

На підтвердження своїх позовних вимог про встановлення факту спільного проживання позивачки з померлим ОСОБА_7 та встановлення факту його батьківства відносно малолітньої доньки позивачки нею були надані фото з домашнього альбому ОСОБА_1 на яких є спільні світлини її разом із ОСОБА_7, а також з її донькою від першого шлюбу. Також маються світлини, що підтверджують ту обставину, що померлий ОСОБА_7 забирав позивачку разом з новонародженою дитиною з пологового будинку до себе додому. Маються також світлини самого ОСОБА_7 з новонародженою дитиною на руках. Знімки зроблені у домашніх умовах, на святах та під час спільного відпочинку (а.с.82-95).

Також судом першої інстанції за показаннями свідків ОСОБА_11, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21 встановлено, що з початку 2000 років позивач ОСОБА_1 почала проживати однією сім'єю з ОСОБА_7 у кв. АДРЕСА_4. 20.01.2008 року позивачка ОСОБА_1 народила дочку ОСОБА_5, відомості про батька записані за вказівкою матері відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Через матеріальні проблеми батьки дитини вирішили не записувати ОСОБА_7 її батьком. За час спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_7 мали спільний бюджет, разом придбавали продукти харчування, а також були придбані меблі, телевізор. За життя ОСОБА_7 набув у власність ще одну квартиру внаслідок догляду за сусідом, який проживав в кв. АДРЕСА_1.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду щодо обґрунтованості вимог позивача в частині встановлення факту проживання її з померлим ОСОБА_7

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Статтею 74 СК України передбачено, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 256 ЦПК України (в редакції, чинній на час подачі позову) суд може розглянути справу про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Колегія суддів вважає, що позивачем надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження факту її проживання з померлим ОСОБА_7, оскільки вони проживали разом у квартирі належній на праві власності померлому та його матері, були пов'язані спільним побутом, мали спільний бюджет, придбавали речі домашнього вжитку, померлий піклувався про доньку позивачки від першого шлюбу, позивач під час хвороби ОСОБА_7 піклувалась про нього та здійснювала догляд за ним, а після його смерті здійснила його поховання. Дані обставини підтверджуються як показами свідків так і письмовими доказами у справі.

В той же час, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо помилковості визначення періоду встановлення такого факту, оскільки судом не було враховано, що згідно з п.1 розділу УІІ Прикінцевих положень Сімейного кодексу України цей кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, тобто з 01.01.2004 року.

Пленум Верховного Суду України у постанові № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснив, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно -правових актів у часі (ч.1 ст.58 Конституції України), норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року, а тому встановлення місцевим судом факту проживання позивача разом з померлим ОСОБА_4, починаючи з 14.10.2003 року по день смерті останнього є помилковим і рішення в цій частині підлягає зміні.

Погоджується колегія суддів з висновками місцевого суду щодо обґрунтованості вимог позивача в частині встановлення факту батьківства померлого ОСОБА_7 відносно її малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки дана обставина підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_11, ОСОБА_18, ОСОБА_19 ОСОБА_20, ОСОБА_21, які підтвердили факт визнання самим померлим свого батьківства відносно дитини, оскільки він забрав позивачку разом з новонародженою дитиною до себе додому, піклувався про них, називав дитину дочкою.

Виходячи з вищезазначеного колегія суддів вважає, що місцевий суд, виходячи з вимог передбачених ст.ст.125, 126 СК України прийшов до обґрунтованого висновку щодо підтвердження факту батьківства померлого ОСОБА_7 відносно доньки позивачки ОСОБА_1

Колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_4 про те, що факт батьківства може бути підтверджений лише судово-генетичної експертизи, оскільки питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це і висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст.212 ЦПК України (в редакції, що діяла на час ухвалення оскаржуваного рішення), згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності.

Не явка позивачки разом з малолітньою донькою для відбору порівняльних зразків до Київського НДЕКЦ МВС України, якому ухвалою апеляційного суду було доручено проведення посмертної судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, не може свідчити про її ухилення від проведення такої експертизи, оскільки дана експертиза не була проведена, перш за все, з вини Сумської міської ради та експертів Сумського обласного бюро СМЕ, які за дорученням суду не провели ексгумацію трупа померлого і не відібрали біологічні зразки та не надали їх до експертної установи, що зробило неможливим її проведення.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач належним чином була повідомлена про день та час явки разом з малолітньою донькою до експертної установи для відбору порівняльних зразків.

Також колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що відповідач та його представник на спростування доводів позивачки про встановлення факту батьківства померлого відносно її малолітньої доньки будь-яких обґрунтованих заперечень не надали.

В той же час колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивачки щодо наявності підстав для задоволення її вимог в частині зміни черговості спадкування, перерозподілу спадщини на її користь, визнання права власності у порядку спадкування та стягнення компенсації є безпідставними і задоволенню не підлягають.

При цьому колегія суддів виходить з того, що відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Отже, зі змісту зазначених положень закону вбачається, що підставами для задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування, щодо зміни черговості спадкування, є сукупність таких юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Для задоволення позову необхідна наявність одночасно всіх пяти вищезазначених обставин.

Таким чином, законом передбачений вичерпний перелік обставин, за наявності яких можлива зміна черговості, що не потребує розширеного тлумачення. Відсутність хоча б однієї із таких обставин зумовлює застосування загального порядку черговості спадкування, визначеного у ст. 1258 ЦК України.

При цьому, сам по собі факт проживання із спадкодавцем протягом певного часу і відповідна взаємна турбота осіб, які проживають разом, не є підставою для зміни черговості спадкування.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як убачається з матеріалів справи, померлий ОСОБА_7 дійсно мав поганий стан здоров'я і періодично хворів або отримував травми, у зв'язку із чим проходив лікування.

Так, з 24.03.12 року по 09.04.12 року ОСОБА_7 дійсно знаходився на стаціонарному лікуванні в ортопедо-травматологічному відділенні №1 КУ «Сумська міська клінічна лікарня №1» з діагнозом: закритий перелом лівого стегна зі зміщенням з різким порушенням функцій статики та ходи. Операція 30.03.17р. МОС с/3 лівого стегна. Після проведеного лікування хворий з поліпшенням виписаний на амбулаторне лікування. Функція суглобу статики та ходи значно обмежена (а.с.111). В той же час відсутні підстави стверджувати, що він перебував у безпорадному стані і потребував постійної сторонньої допомоги і цю допомогу надавала йому саме позивач у справі. В матеріалах справи є відомості про те, що ОСОБА_7 дійсно був визнаний інвалідом другої групи, але строк дії довідки МСЕК закінчився 02.03.2001 року і більше переосвідоцтвування він не проходив і інвалідність йому не встановлювалась.

Отже, за недоведеністю ОСОБА_5 усіх передбачених ч. 2 ст. 1259 ЦК України юридичних фактів, апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для зміни черговості спадкування майна померлого ОСОБА_7 та визнання за нею права на спадкування його майна разом із спадкоємцями першої черги спадкування за законом.

Крім того, незважаючи на те що внаслідок встановлення факту батьківства померлого ОСОБА_7 відносно малолітньої доньки позивачки остання є спадкоємцем померлого першої черги і її частка та частка відповідача у спадковому майні є рівними, в той же час, місцевий суд вірно при ухваленні рішення і визнанні за малолітньою донькою позивачки права власності на спадкове майно у розмірі 1/3 частини діяв в межах заявлених позовних вимог і не мав можливості визначити її частку у розмірі передбаченому законом.

Визначаючи розмір компенсації за 1/3 частину квартири АДРЕСА_4 у розмірі 66377 грн.33 коп., яку відповідач самостійно продав, місцевий суд вірно виходив з її вартості визначеної у договорі купівлі-продажу квартири, оскільки доказів на підтвердження того, що вартість даної квартири була значно більша позивачем надано не було. Крім того, як повідомив представник відповідача і проти цього не заперечувала і сама позивач, при відчудженні квартири, відповідач змушений був попередньо сплатити заборгованість з комунальних послуг у сумі близько 30000 грн. 00 коп., яка утворилась з утримання цієї квартири.

Таким чином колегія суддів вважає, що інші доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування постановленого рішення, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно відхилити, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково і змінити рішення місцевого суду в частини визначення періоду встановлення факту проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_7

Оскільки ухвалою суду було задоволено заяву ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору і її апеляційну скаргу залишено без задоволення, тому колегія суддів вважає за необхідне стягнути з неї на користь держави судовий збір за перегляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 7139 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 368, п.4ч.1 ст.376,381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 листопада 2017 року у даній справі змінити в частини визначення періоду встановлення факту проживання однією сім'єю, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення в такій редакції:

Встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 із ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.

В іншій частині рішення місцевого суду залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 7139 грн. 00 коп. за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

С. Г. Хвостик