Ухвала

29 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 2-243/11

провадження № 61-42303 ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Штелик С.П., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Львівської області від 02 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, треті особи: Виконавчий комітет Стрийської міської ради, ОСББ &q?, ;Калина&qu;К;, департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції Львівської області, про усунення перешкод у користуванні спільним майном, знесення цегляної перегородки та приведення приміщення до попереднього стану,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні спільним майном, знесення цегляної перегородки та приведення приміщення до попереднього стану.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 02 липня 2018 року рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 червня 2017 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Зобов'язано ОСОБА_1 та ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні приміщеннями загального користування, а саме: коридором загального користування, горищем та спільним підвалом у будинку АДРЕСА_1 шляхом знесення цегляної перегородки та приведення приміщення коридору загального користування до попереднього стану. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на зазначене судове рішення, в якій,посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд зробив висновок про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки скаргу подано на судове рішення, ухвалене у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

У статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя. Таким чином, спори про стягнення грошових коштів за договором позики, визнання його недійсним можуть бути розглянуті в порядку спрощеного провадження.

Предметом спору в цій справі є усунення перешкод у користуванні спільним майном, знесення цегляної перегородки та приведення приміщення до попереднього стану.

Зазначена справа не становить значної складності для вирішення судами та не належить до винятків із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд визнає за можливе, користуючись власними повноваженнями, визнати цю справу малозначною.

У касаційній скарзі не містяться посилання на випадки, передбачені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та з'ясовано, що зазначені обставин відсутні.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справі: «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Львівської області від 02 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, треті особи: Виконавчий комітет Стрийської міської ради, ОСББ &q? ;Калина&q? м;, департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції Львівської області, про усунення перешкод у користуванні спільним майном, знесення цегляної перегородки та приведення приміщення до попереднього стану відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя С. П. Штелик