Ухвала

Іменем України

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 380/186/18

провадження № 61-41576ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І.М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С.,

Пророка В. В.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 28 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Київської області від 04 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дібрівка-Агросервіс», відділу з надання адміністративних послуг у сфері державної реєстрації Тетіївської районної державної адміністрації Київської області про визнання недійсним договору оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дібрівка-Агросервіс» (далі - СТОВ «Дібрівка-Агросервіс»), відділу з надання адміністративних послуг у сфері державної реєстрації Тетіївської районної державної адміністрації Київської області про визнання недійсним договору оренди землі.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 2,8297 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Височанської сільської ради Тетіївського району Київської області.

03 вересня 2012 року між ОСОБА_4 та СТОВ «Дібрівка-Агросервіс» укладений договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 10 років.

Позивач вважала, що вказаний договір оренди земельної ділянки не відповідає вимогам статті 15 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правоідносин), зокрема, у договорі не зазначено рік укладення, відсутні умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, що є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також визнання договору недійсним.

Посилаючись на те, що СТОВ «Дібрівка-Агросервіс» відмовляється розірвати даний договір, ОСОБА_4 просила суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 03 вересня 2012 року.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 28 березня

2018 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Постановою апеляційного суду Київської області від 04 липня 2018 року рішення Тетіївського районного суду Київської області від 28 березня

2018 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що позивач не довела належним та допустимими доказами, чи дійсно порушено її право відсутністю у договорі оренди земельної ділянки таких умов, як передача у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, їх істотність. Крім того, на час укладення договору волевиявлення ОСОБА_4 було спрямоване на укладання вказаного договору, оскільки, як в момент підписання договору, так і надалі, позивач не пред'являла претензій щодо відсутності у неї волевиявлення на його укладання, в тому числі не зверталася за захистом своїх прав до суду.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до вимог пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Суди встановили, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 2,8297 га, розташованої на території Височанської сільської ради Тетіївського району Київської області на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку.

03 вересня 2012 року між ОСОБА_4 та СТОВ «Дібрівка-Агросервіс» укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 10 років, який зареєстрований в управлінні Держкомзему у Тетіївському районі Київської області, запис від 21 вересня 2012 року № 04787.

Правові відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються ЦК України, ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею15 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Невід'ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Так, спірний договір не містить такої істотної умови договору оренди земельної ділянки як «умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки».

Разом з тим, частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Якщо відсутність у договорі однієї з істотних умов не унеможливила виконання договору, зокрема в частині проведення розрахунків, і сторони протягом певного часу виконували договір погодженим способом, то незгода позивачів з умовою виконання договору не може бути підставою для визнання їх прав порушеними в момент укладення договору та визнання його недійсним з цих підстав.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України у справі № 6-1512цс16 від 29 вересня 2016 року.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким й погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позивач не довела належними та допустимими доказами, чи дійсно порушено її право відсутністю у договорі оренди земельної ділянки таких умов, як передача у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, їх істотність, у зв'язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дібрівка-Агросервіс», відділу з надання адміністративних послуг у сфері державної реєстрації Тетіївської районної державної адміністрації Київської області про визнання недійсним договору оренди землі, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 28 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Київської області від 04 липня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

В. В. Пророк