Справа № 697/777/18
Провадження № 2/697/423/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2018 року

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Льон О.М.

за участю секретаря Дрянової Н.В.

позивачів ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Каневі справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа: Канівська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_5 звернулися в Канівський міськрайонний суд Черкаської області з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Канівська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно. У позові зазначили, що 16.11.1998 померла ОСОБА_6, згідно з матеріалами спадкової справи, спадкоємцем за законом після її смерті була дочка - ОСОБА_7, яка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай). Згодом 13.08.2005 померла ОСОБА_7, після смерті якої відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, майновий пай і грошові вклади.

Згідно з матеріалами спадкової справи, спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_7 є її дочка відповідач ОСОБА_3, яка отримала свідоцтво про право на спадщину.

До Канівської державної нотаріальної контори за правом на спадщину також зверталися позивачі: ОСОБА_1, як син померлої - ОСОБА_7 та ОСОБА_5, як дочка померлої ОСОБА_6, але Канівською державною нотаріальною конторою їм обом було відмовлено у праві на спадщину, так як не був встановлений родинний зв'язок між позивачами та спадкодавцями. Вони звернулись до Канівського міськрайонного суду з заявами про встановлення факту родинних відносин. Рішеннями суду №697/2649/17 та № 697/2648/17 від 12.01.2018 встановлено факт родинних відносин позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_5 по відношенню до померлих ОСОБА_7 та ОСОБА_6

Після чого вони звернулися до Канівської державної нотаріальної контори з вимогою про видачу свідоцтв про право на спадщину, але їм було знову відмовлено, у звязку з пропущеним строком для прийняття спадщини та усно повідомлено, що спадщина вже отримана. Саме тому позивачі змушені звернутися до суду з відповідними позовами. Вважають, що строк для прийняття спадщини ними пропущено з поважних причини, у звязку з встановленням факту родинних відносин. Просили суд визнати поважною причиною пропуску строку звернення до нотаріальної контори, визначити їм додатковий строк тривалістю два місяці для подання до Канівської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_7 та смерті ОСОБА_6. Визнати право власності за ОСОБА_1 на 1/4 земельної ділянки, 1/2 майнового паю і 1/2 грошових вкладів. Визнати право власності за ОСОБА_5 на 1/2 земельної ділянки.

Ухвалою суду від 17.08.2018 позовну вимогу ОСОБА_1, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа: Канівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно залишено без розгляду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю, просить позов задовольнити, пояснив, що не прийняв вчасно спадщину, оскільки не знав вимоги законодавства щодо оформлення спадщини, змушений був звертатися до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин із спадкодавцем, а також періодично хворів, про що свідчать надані медичні документи. У відповідача не зясовував про оформлення права власності на спадкове майно, про те, що ОСОБА_3 зверталася до нотаріальної контори для оформлення спадщини він не знав. Вважає, що строк ним пропущено з поважних причин.

У судове засідання позивач ОСОБА_5 не зявилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Відповідно до наданих суду її представником письмових пояснень та у попередніх судових засіданнях суду остання суду пояснила, що строк на прийняття спадщини пропустила з поважних причин, оскільки часто хворіла, змушена була звернутися до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин з померлою ОСОБА_6, а також буда не обізнана з чинним законодавством щодо порядку прийняття спадщини.

Представник відповідачів адвокат ОСОБА_2, який діє на підставі ордерів серії ЧК №69399 та ЧК№69400 від 30.04.2018 (а.с.80,81) у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просить суд позов задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просить у задоволенні позову відмовити, пояснила, що вона прийняла та оформила спадщину після смерті матері ОСОБА_7 З братом - позивачем ОСОБА_1 періодично не спілкувалися через неприязні відносини. Як тільки оформила спадщину, то повідомляла про це брату, на що він промовчав, претензія щодо спадщини від нього була лише в 2017 році. Будь-яких домовленостей з братом щодо спадщини не було.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_4, який діє на підставі ордеру серії ЧК №006347 (а.с.68) у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував щодо їх задоволення, мотивуючи тим, що позивачі не надали доказів наявності поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини після смерті спадкодавців. Позивачем ОСОБА_1 не вчинялося дій, які б свідчили про фактичне прийняття спадщини після смерті його матері: постійно зі спадкодавцем не проживав, після смерті протягом шести місяців на лікарняному не перебував. Вважає, що позивач ОСОБА_5 безпідставно звернулася до суду з вимогою про поновлення строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, оскільки остання померла ще в 1998 році. Просить суд до позовних вимог застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи Канівської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявилася, до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника за наявними матеріалами в справі (а.с.33,83).

В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:

Ухвалою судді від 29.05.2018 позов прийнято до розгляду та провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 06.06.2018, а також відстрочено позивачам сплату судового збору за позовну вимогу про визнання права власності на спадкове майно до винесення рішення по суті.

29.05.2018 ухвалою Канівського міськрайонного суду витребувано докази по справі.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду від 20.06.2018 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 02.07.2018.

17.08.2018 ухвалою Канівського міськрайонного суду позовну вимогу позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно залишено без розгляду.

Суд, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ОК №397498 від 05.05.2017 (а.с.13) ОСОБА_6 померла 16.11.1998 в м. Бровари Київської області.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-СР №305432 від 17.05.2017 (а.с.13 на звороті) вбачається, що ОСОБА_7 померла 13.08.2005 в м. Каневі Черкаської області.

Відповідно до постанови Канівської державної нотаріальної контори про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.03.2018 (а.с.9) ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з тим, що останній спадщину після смерті ОСОБА_7 не прийняв у встановлений законом термін.

Згідно постанови Канівської державної нотаріальної контори про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.03.2018 (а.с.10) ОСОБА_5 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з тим, що згідно з матеріалами спадкової справи вона не подала в державну нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 та не надала документів необхідних для встановлення факту прийняття спадщини.

Рішенням Канівського міськрайонного суду №697/2659/17 від 12.01.2018 (а.с.11) встановлено факт родинних відносин, про те, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 16.11.1998 є матірю ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2

Рішенням Канівського міськрайонного суду №697/2648/17 від 12.01.2018 (а.с.12) встановлено факт родинних відносин, про те, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 є сином ОСОБА_7, померлої 13.08.2005.

З повідомлення Канівської державної нотаріальної контори №980 від 07.06.2018 (а.с.34-60), що після смерті ОСОБА_7, яка померла 13.08.2005, спадщину за законом прийняла ОСОБА_3, що мешкає та зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_4. Після смерті ОСОБА_6, яка померла 16.11.1998, спадщину за законом прийняла ОСОБА_7, що мешкає та зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_4.

З свідоцтва про одруження серії І-СР №088408 від 19.03.2004 (а.с.45) вбачається, що дошлюбне прізвище відповідача ОСОБА_3 було «Диренко».

З свідоцтва про народження серії І-СР №016619 від 30.01.2006 (а.с.44) вбачається, що батьками відповідача ОСОБА_3 були мати: ОСОБА_8 та батько: ОСОБА_9.

З свідоцтва про укладення шлюбу серії І-СР №292548 від 04.11.1975 (а.с.43) вбачається, що ОСОБА_8 після укладення шлюбу з ОСОБА_10 присвоєно прізвище «Івахно».

З Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-СР №010382 від 16.10.2002 (а.с.46) вбачається, що ОСОБА_7 на підставі рішення Степанецької сільської ради від 02.08.2002 №2/4 передано у приватну власність земельну ділянку площею 7,31 га, що розташована на території Степанецької сільської ради, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

З свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.02.2006, зареєстрованого в реєстрі №1-670 (а.с.50) вбачається, що спадкоємцем майна ОСОБА_7 є її дочка ОСОБА_3. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається із: земельної ділянки, площею 7,31 га, яка розташована на території Степанецької сільської ради Канівського р-ну Черкаської області.

З свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.02.2006, зареєстрованого в реєстрі №1-672 (а.с.51) вбачається, що спадкове майно, на яке видано свідоцтво після смерті ОСОБА_7 складається із: майнового паю в розмірі 1131,00 грн. або 0,05 відсотків, який знаходиться в СТОВ «Україна» с. Степанці Канівського р-ну Черкаської області та грошових вкладів з відсотками і компенсаціями, що знаходиться у філії ВАТ «Державний Ощадний банк Україна» №-3284/03 с. Степанці Канівського р-ну Черкаської області на рахунках №-5131, №-, №-.

З свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.06.1999, зареєстрованого в реєстрі за №1-891 (а.с.58) вбачається, що спадкоємцем майна ОСОБА_6, померлої 16.11.1998 є її дочка ОСОБА_7, що мешкає в с. Степанці Канівського р-ну Черкаської області. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається із: права на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП «Україна» с. Степанці Канівського р-ну Черкаської області, розміром 3,57 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки (паю) в натурі (на місцевості).

Щодо позовних вимог позивача ОСОБА_5 про визначення додаткового строку тривалістю два місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, яка померла 16.11.1998, суд зазначає наступне.

За положенням частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини.

Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Отже, за змістом указаних норм відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року.

Статтею 549 ЦК УРСР 1963 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Доказів, які б свідчили про фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном, позивачем ОСОБА_5 суду не надано.

З огляду на викладене, посилання ОСОБА_5 на медичні документи (а.с.130-181) та періодичні захворювання в період з 1998 року є безпідставними, оскільки нею надано медичну документацію з 2005 року.

Згідно ч.1 ст. 550 ЦК УРСР 1963 року строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку й без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину.

Цей строк може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо в указаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд із цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про подовження пропущеного строку.

Оскільки нормами ЦК УРСР 1963 року не було передбачено надання спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини, підстав для задоволення позову ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після померлої 16.11.1998 ОСОБА_6 немає. Вказані висновки узгоджуються зі змістом постанови Верховного Суду від 18 січня 2018 року у справі № 556/1354/15-ц (провадження № 61-1852 св 17).

Щодо позовних вимог позивача ОСОБА_1 про визначення додаткового строку тривалістю два місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7, яка померла 13.08.2005, суд зазначає наступне.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини зазначив: відсутність підтверджуючих документів про родинні відносини, відсутність свідоцтва про смерть, незадовільний стан здоровя, а також відсутність відомостей про закликання до прийняття спадщини.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Крім того, обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, хвороба спадкоємця та її період мають бути підтверджені належними доказами.

Мати позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 померла 13.08.2005 та з цього часу почався відлік шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. Із копії медичної картки ОСОБА_1 вбачається, що позивач протягом шестимісячного строку після відкриття спадщини, на стаціонарному лікуванні не перебував, хворів та перебував на лікарняному у період з 16.05.2007 по 20.05.2007, з 15.06.2007 по 17.06.2007, з 09.01.2009 по 17.01.2009 (а.с.119,120,121). Наступні медичні довідки містять відомості про те, що позивач хворів та перебував на лікарняному з 21.05.2009 по 30.05.2009, з 05.03.2012 по 09.03.2012, з 25.01.2013 по 11.02.2013, з 29.09.2014 по 25.10.2014 (а.с.122-126), перебував на стаціонарному лікуванні у період з 25.10.2014 по 10.11.2014 (а.с.127 на звороті), перебував на лікарняному з 15.11.2014 по 24.11.2014 (а.с.127), а отже, захворювання мало місце після спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини. Інших даних про знаходження позивача ОСОБА_1 у хворобливому стані матеріали справи не містять.

Поважних причин неподання заяви про прийняття спадщини у період з 13.08.2005 по 13.02.2006 та належних доказів на їх підтвердження ОСОБА_1 не надано.

Суд зазначає, що відповідно до положень статті 63 Закону України «Про нотаріат» державний нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов'язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме.

Згідно з пунктами 7, 188, 209, 212 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 № 20/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 283/8882 (чинної на момент видачі нотаріусом свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_7Г.), довідки про заповіти (про наявність заповіту, його зміст та ін.) видаються особам, щодо яких було складено заповіт, а також органам, переліченим в абзаці третьому пункту 7, та спадкоємцям за законом тільки після смерті заповідача за умови подання свідоцтва про його смерть. Нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов'язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. При підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи.

Тож, зі справи видно, що жодних повідомлень про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 13.08.2005, від ОСОБА_1 нотаріус не отримував, тому в нього не виникло обов'язку здійснювати будь-які дії щодо виклику даного спадкоємця.

Враховуючи вище викладене, суд вважає, що обставини, на які позивач ОСОБА_1 посилається як на причини пропуску строку для прийняття спадщини, не є такими, що можна визнати поважними, оскільки він мав можливість своєчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення додаткового строку тривалістю два місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини не підлягають до задоволення.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про застосування до позовних вимог позивачів строку позовної давності, яка є підставою для відмови у позові (а.с.92) оскільки вважає, що позивачі мали б звернутися до суду з позовами починаючи з 13.08.2005, з часу коли відкрилася спадщина та їм стало достовірно відомо про порушення їх прав на спадкування.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України закріплено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Пункт 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 р. "Про судове рішення у цивільній справі", містить розяснення, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Виходячи з того, що судом приймається рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи із норм матеріального права, які регулюють відносини, що виникли між сторонами, відповідно пропуск позивачами строку позовної давності як підстава для відмови у задоволенні позовних вимог судом не застосовується.

За вимогами ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для справи і на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням зібраних у справі доказів, суд дійшов висновку про те, що у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивачів, а тому у позові необхідно відмовити.

Враховуючи, що суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог, в звязку з цим відповідно до вимог ст.141 ЦПК України не підлягають стягненню на користь позивачів й понесені ними судові витрати.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 525, 549, 550 ЦК УРСР 1963 року, ст.ст. 256, 267, 1220, 1222, 1223, 1269,1270, 1272 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа: Канівська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О . М . Льон