Справа № 510/864/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.08.2018 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Тєрєщенко С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа - Ренійська міська рада Одеської області) про позбавлення права користування житлом та зняття з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не явився, згідно даних на повернутому поштовому конверті виїхав у Росію.

Позивачка на задоволенні позовних вимог наполягала, просила розглянути справу у її відсутності.

Представник третьої особи - Ренійської міської ради щодо позову заперечень, додаткових заяв не надав, просив про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копії паспортів сторін із відміткою про реєстрацію за місцем мешкання; копія договору дарування від 15.05.2001р.; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами по АДРЕСА_1 оформленого на ім'я ОСОБА_1; копія домової книги на житловий будинок.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка звернулася до суду із позовом та просить визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у житловому будинку АДРЕСА_1 зазначивши, що на підставі договору дарування від 15.05.2001р. вона є власницею житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1. Право власності на нерухомість зареєстровано за позивачкою у встановленому законом порядку. Як вказує позивачка, відповідач є її братом, 26.08.1988р. відповідач був прописаний за вищевказаною адресою у будинку, який тоді належав їхнім батькам. У 2001р. батьки сторін розпорядилися належною їм нерухомістю, склали договір дарування на ім'я позивачки. З тих пір вона володіє і користується отриманим в дар будинком, як власник нерухомості. Відповідач з 2012р. за вищевказаною адресою не мешкає, оскільки виїхав з належного позивачці будинку у Росію, вивіз свої речі і за спірною адресою більше не з'являвся. В даний час відповідач постійно мешкає у РФ.

Таким чином, з 2012р. і по теперішній час відповідач на вищевказаній житлоплощі, де він був зареєстрований, не мешкає, реєстрація даної особи носить формальний характер. Вже пройшло майже 5 років з моменту виїзду відповідача, він за місцем реєстрації не з'являвся, з реєстраційного обліку не знявся. У зв'язку із реєстрацією відповідача на житлоплощі позивачка несе додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, крім того, вона, як власник житла, позбавлена можливості у вирішенні інших, передбачених чинним законодавством, питань.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців. Положеннями ст. 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності її понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до положень ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності із ст. 317, ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до абз. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003р. реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Документом, до якого вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, є у т.ч. паспорт громадянина України.

Таким чином, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування особи за певною адресою.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Слід також зазначити, що ч. 2 п. 15 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996р. вбачає, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що

наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Виходячи із вищевказаного, матеріалів справи, доводів позивачки, викладених у позові, відповідач ОСОБА_2 вже тривалий час не мешкає за спірною адресою, в даний час постійно мешкає у Російській Федерації, він не являється власником житла, у якому прописаний, за місцем реєстрації не з'являється, в добровільному порядку не знявся з реєстраційного обліку зі вказаної адреси. Згідно наданих документів, позивачка є власником житлового будинку АДРЕСА_1, на житлоплощі якого рахується прописаним відповідач. У зв'язку із тим, що відповідач не проживає у будинку вже достатньо тривалий час, яких-небудь витрат по утриманню житла він не несе, його особистих речей там також немає. Договором, законом або рішенням суду не було встановлено право відповідача на користування ним будинком з підстав ст. 401 ЦК України. У зв'язку із вищевикладеним, є правові підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 128, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст. 317, 319, 405 ЦК України, ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу України, ст. ст. 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003р., -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 - визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням у житловому будинку АДРЕСА_1 і зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя В.І. Дудник