Справа № 522/5938/17
Провадження № 2/522/3971/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Чернявської Л.М.

При секретарі судового засідання Ткаченко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся 28 березня 2017 року до суду з вказаним позовом та просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 грошову суми в розмірі 4000 доларів США та заборгованість за відсотками в розмірі 5 760 доларів США, що в еквіваленті за курсом Національного банку України складає 263 520гривень, з відповідачки ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 5 000 гривень, стягнути з відповідачів судові витрати.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач ОСОБА_4 28 січня 2014 року отримав позику від позивача в сумі еквівалентній 4000 доларів США з кінцевою датою повернення боргу 28 березня 2014 року. У назначений термін відповідач кошти не повернув. Відповідачка ОСОБА_2 на підставі договору поруки від 28.01.2014 року відповідає за зобовязанням ОСОБА_3 у обсязі 5000 гривень.

Відповідно до Закону України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII Цивільний - процесуальний Кодекс викладено у новій редакції, який набрав чинності з 15.12.2017 року.

Згідно п. 9 ч.1 Перехідних Положень (розділ ХІІІ) справи, провадження яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідачі у судове засідання не зявились, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представили.

Згідно ст. 281 ЦПК України суд, враховуючи відсутність відомостей про причину неявки відповідачів, повідомлених належним чином про дату судового засідання, вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів в заочному порядку.

Суд, дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінал розписки та договору поруки, заслухавши пояснення представника позивача, дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення коштів підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 січня 2014 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_1 позичив ОСОБА_4 грошову суму в розмірі 4000 доларів США зі сплатою відсотків чотири процента в місяць. На підтвердження змісту та умов договору, а також на підтвердження факту передачі грошових коштів відповідачу останнім складено 28 січня 2014 року письмову розписку.

Відповідно до змісту зазначеної розписки за умовами зазначеного договору, відповідач зобовязався повернути позивачу позичені грошові кошти у строк до 28 березня 2014 року.

Суд доходить висновку, що між сторонами виникло зобовязання із договору позики, за яким боржник (відповідач) зобовязався повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики), яка ним отримана від позивача. Зазначений договір оформлений письмовою розпискою, складеною відповідачем, яку було передано позивачу, та яка є борговим документом.

За правилом ч. ч. 2 та 3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Таким чином наявність боргового документа у кредитора без відповідної помітки про виконання зобовязання свідчить про невиконання останнього.

Отже, це грошове зобовязання виконано відповідачем не було, чим порушено вимоги ст. 1049 ЦК України, за якою позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику в строки й у порядку, установлений договором. При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

28 січня 2014 року між відповідачкою ОСОБА_2 на ОСОБА_1 був укладений договір поруки, згідно умов якого відповідачка ОСОБА_2 поручилась за виконання ОСОБА_3 своїх зобовязань за договором позики від 28.01.2014 року в розмірі 5 000 (пять тисяч) гривен.

Частиною 1 ст. 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Частиною 2 ст. 553 ЦК України встановлено, що порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

У відповідності зі ст. 526 ЦК України зобовязання повинне виконуватися належним чином згідно умов договору й вимог ЦК України.

Згідно із ст. ч.1 ст. 527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту.

За правилом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Крім того, відповідно до ст. 524 ЦК України валютою зобовязання є національна валюта України. Згідно з правилом частини 2 статті 533 ЦК України, якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, до теперішнього часу відповідач не повернув позикодавцю суму боргу, яка підтверджуються розпискою від 29.01.2014 року, в розмірі 4000 доларів США та заборгованість за відсотками 5760 доларів США (4000*4%* 36 місяців), в розмірі 9760 (дев?ять тисяч сімсот шістдесят) доларів США, що є еквівалентом за офіційним курсом НБУ станом на 01.03.2017 року (27,16 гривень за один долар США) 263520 (двісті шістдесят три тисячі п?ятсот двадцять) гривень.

Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, тому суд вважає за необхідне задовольнити позов про стягнення суми боргу за договором позики та стягнути на користь позивача з відповідача ОСОБА_3 суму в розмірі 263 520 гривень, що еквівалентом 9760 доларів США за курсом Національного банку України, а з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача стягнути заборгованість в розмірі 5 000 гривень.

Керуючись ст.ст. 16, 525, 526, 533, 553, 1049 ЦК України, ст. 263-265, 282-283 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 28.01.2014 року в розмірі 5000 (п?ять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 20 січня 2014 року в розмірі 263520 (двісті шістдесят три тисячі п?ятсот двадцять) гривень, що є еквівалентом 9760 (дев?ять тисяч сімсот шістдесят) доларів США за офіційним курсом НБУ станом на 01.03.2017 року (27,16 гривень за один долар США).

Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 23 червня 2018 року.

Суддя Л.М. Чернявська

21.06.2018