Справа № 638/2497/18
Провадження № 2/638/2646/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

24.09.2018 Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Штих Т.В.

секретаря Вакула І.В., за відсутності позивача ОСОБА_1, за відсутності представника позивача за довіреністю ОСОБА_2, який зазначив про розгляд справи за їх відсутності, за відсутності відповідача ОСОБА_3, повідомленої про день та час розгляду справи, розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся 23.02.2018 року з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 01.08.2014 року в розмірі 1211757,25 грн., яка складається з: суми боргу в розмірі 6500,00 дол.США, що за офіційним курсом НБУ станом на 15.02.2018 року становить 176998,25 грн., та пені в розмірі 38000,00 дол.США, що за офіційним курсом НБУ станом на 15.02.2018 року становить 1034759,00 грн. Також просить стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_1 зазначає, що 01.08.2014 року між ним, з однієї сторони, та ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, з іншої сторони, було укладено договір позики зі строком остаточного повернення грошових коштів до 01.08.2015 року.

08.01.2016 року позичальник ОСОБА_4 помер.

Під час укладання договору позики позичальник ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3

ОСОБА_1 вважає, що відповідач ОСОБА_3 разом з її померлим чоловіком ОСОБА_4 були солідарними боржниками за договором позики від 01.08.2014 року в межах частини грошових коштів, отриманих особисто ОСОБА_4, тобто еквівалента 6500,00 дол.США.

Позичальники своїх зобовязань за договором позики не виконали, позичені кошти не повернули, тому ОСОБА_1 змушений був звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Позивач в судове засідання не зявився.

Від представника позивача ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності №1437 від 20.09.2016 року, надійшла заява, в якій він просить справу розглянути за відсутності позивача та його представника, а проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання не зявилась, причину неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

У відповідності до ст.ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Щодо письмової форми правочину, то згідно статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Так, 01.08.2014 року між позивачем ОСОБА_1, з однієї сторони, та ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, з іншої сторони, було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_7 за реєстровим №1401.

Згідно п. 1 вказаного договору позики позикодавець передає у власність позичальникам у рівних частинах кожному, а позичальники кожний особисто, прийняли в рівних частинах грошові кошти у вигляді в натурі на суму 234000,00 грн., що на момент укладення договору позики були еквівалентні 19500,00 дол.США, зі строком остаточного повернення грошових коштів до 01.08.2015 року.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Враховуючи положення наданого договору позики кожен позичальник особисто одержав суму позики у розмірі еквівалентному 6500,00 дол.США, й відповідно кожен окремо був зобовязаний повернути вказану суму в строк.

Під час укладення договору позики позичальник ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3

08.01.2016 року позичальник ОСОБА_4 помер.

Позивач дізнався, що ОСОБА_4 помер 14.03.2017 року.

Частиною 3 статті 61 СК України встановлено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

З огляду на вказане, майно, набуте подружжям, у тому числі позичені кошти згідно з укладеними договорами позики, є спільною сумісною власністю таких осіб, а тому зобовязання у звязку з таким майном є неділимими та солідарними.

Оскільки за договором позики від 01.08.2014 року позикодавець передав позичальникові ОСОБА_4 грошові кошти у власність, то такі кошти згідно з вимогами ст. 60 СК України стають обєктом спільної сумісної власності подружжя, а на спірні правовідносини поширюється правило про солідарну відповідальність подружжя.

Крім того, у постанові від 27.04.2016 року в справі №6-486цс16 Верховний Суд України дійшов висновку про те, що частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

Згідно правової позиції ВСУ по справі №6-55ц13 від 19.06.2013 року договір, укладений одним із подружжя, створює обовязки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сімї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сімї.

Договір, укладений одним із подружжя, за яким майно використане не на задоволення потреб сімї, а на інші потреби, не створює обовязків для іншого з подружжя.

В матеріалах справи наявна довідка ТОВ «Компанія «НЕВО» №246/12-17 від 07.12.2017 року щодо проведення в період з 13.08.2014 року по 25.09.2014 року ремонтних робіт в квартирі АДРЕСА_1, в якій подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проживало спільно та яка була придбана ними під час шлюбу, на замовлення ОСОБА_4

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.02.2017 р. у справі №638/5545/16-ц (яке набрало законної сили) встановлено, що 1/2 частина квартири АДРЕСА_2 належить відповідачу ОСОБА_3 в порядку набуття спільного майна подружжя, а 1/6 частина в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4

Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_3 разом з її померлим чоловіком ОСОБА_4 були солідарними боржниками за договором позики від 01.08.2014 року в межах частини грошових коштів, отриманих особисто ОСОБА_4, а саме еквівалента 6500,00 дол.США.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Всупереч прийнятим на себе зобовязанням позичальники умови договору не виконували та позичені кошти не повертали.

Після тривалих перемовин із позичальниками, одним із них ОСОБА_5 у період з 04.12.2015 року по 10.02.2016 року було повернуто позивачу грошову суму в загальному розмірі 6800,00 дол.США. Жодних із прийнятих на себе зобовязань іншими позичальниками виконано не було.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_3 підлягає стягненню сума заборгованості за договором позики від 01.08.2014 року в розмірі 6500,00 дол.США, що за офіційним курсом НБУ станом на 15.02.2018 року становить 176998,25 грн.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та сплата неустойки (пені).

Пунктом 7 договору позики від 01.08.2014 року сторони визначили, що за прострочення виконання своїх зобовязань позичальники повинні сплатити на користь позикодавця штраф (пеню) в розмірі 3% (три процента) з усієї суми позики за кожен день прострочення починаючи з третього дня.

Розмір штрафу (пені) за один день прострочення виконання зобовязання згідно умов договору складає 585,00 дол.США.

За період з 03.08.2015 року по 07.12.2017 року пеня становить 501345,00 дол.США.

Позивач вважає суму пені занадто великою та вважає можливим зменшити її до еквіваленту 38000,00 дол.США, що за офіційним курсом НБУ станом на 15.02.2018 року становить 1034759,00 грн.

Враховуючи все вищевикладене, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

За ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Одночасно з відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 8810,00 грн.

На підставі ст.ст. 11, 202, 207, 526, 610-612, 625, 629, 1046, 1047, 1048 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 65 СК України, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81, 141, 259, 263 - 265, 280 - 282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_3) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_4) заборгованість за договором позики від 01.08.2014 року в розмірі 1211757,25 грн. (один мільйон двісті одинадцять тисяч сімсот пятдесят сім грн. 25 коп.), яка складається з: суми боргу в розмірі 6500,00 дол.США, що за офіційним курсом НБУ станом на 15.02.2018 року становить 176998,25 грн., та пені в розмірі 38000,00 дол.США, що за офіційним курсом НБУ станом на 15.02.2018 року становить 1034759,00 грн.

Стягнути з (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_3) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_4) судові витрати у сумі 8810,00 грн.

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка повинна бути подана до Дзержинського районного суду м. Харкова, протягом 30-ти днів з дня проголошення рішення суду.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення або виклику учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду Харківської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Штих Т.В.