Справа № 369/1983/15-ц
Провадження №6/369/183/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2018 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Дубас Т.В.,

при секретарі Яцевич В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві заяву позивача ОСОБА_1 про виправлення помилок у виконавчому листі та видачу дубліката виконавчого листа по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ житлового будинку в натурі та встановлення порядку користування земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В И В:

13 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про виправлення помилок у виконавчому листі та видачу дубліката виконавчого листа по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ житлового будинку в натурі та встановлення порядку користування земельною ділянкою. Свої вимоги обґрунтував тим, що ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.06.2018 року виправлено допущені у виконавчому листі помилки. Однак в ухвалі суду допущено описку, а саме помилково зазначено номер виконавчого лист «№369/8757/16-ц» замість вірного «№369/1983/15-ц». Окрім того, виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 йому на руки не повернули, тому просив видати дублікат виконавчого листа.

В судове засідання учасники судового процесу не з'явились, про час та місце розгляду заяви повідомлені належним чином.

Суд, розглянувши подану заяву, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що заява ОСОБА_1 про виправлення помилок у виконавчому листі та видачу дубліката виконавчого листа підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 432 ЦПК України, суд який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

З матеріалів справи встановлено, що ухвалою Києво-Святшинського районного суду Київської області від 27.06.2018 року задоволено заяви ОСОБА_1 та виправлено допущену помилку у виконавчому листі у цивільній справі № 369/1983/15-ц, де зазначити дату народження боржника ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 Виправлено допущену помилку у виконавчому листі у цивільній справі №369/8757/16-ц, де зазначити адресу місця проживання божника - АДРЕСА_1.

При постановленні ухвали суду від 27.06.2018 року в резолютивній її частині судом допущено описку, а сааме у абз. 5 невірно вказано номер виконавчого листа «№369/8757/16-ц» замість вірного «№369/1983/15-ц».

Відповідно до ч.1, 2 ст. 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки. Питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи, про що постановляється ухвала. За ініціативою суду питання про внесення виправлень вирішується в судовому засіданні за участю учасників справи, проте їхня неявка не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність виправлення відповідної описки із зазначенням в резолютивній частині ухвали суду від 27 червня 2018 року номер виконавчого листа «№369/1983/15-ц» замість помилкового «№369/8757/16-ц» .

Разом з тим, заява в частині видачі дублікату виконавчого листа не підлягає до задоволення з огляду на нижченаведене.

Судом встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.10.2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ житлового будинку в натурі та встановлення порядку користування земельною ділянкоюзадоволено частково позовні вимоги первісного та зустрічного позову.

На виконання даного рішення, 14.11.2017 року Києво-Святошинським районним судом Київської області було видано ОСОБА_1 2 виконавчі листи № 369/1983/15-ц.

Дані виконавчі листи ОСОБА_1 було направлено для примусового виконання до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області із заявою про відкриття виконавчого провадження.

15.03.2018 року рішенням державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області в повернуто виконавчий документ ОСОБА_1 без прийняття до провадження у зв'язку із відсутністю в ньому дати народження боржника.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилався на те, що з органу ДВС виконавчий лист не був повернутий до нього.

Стаття 431 ЦПК України визначає що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до п. 17.4. Перехідних положень ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Однак, заявником не було надано суду жодного належного та допустимого письмового доказу в підтвердження того, що відповідний виконавчий документ було втрачено.

Так, ОСОБА_1 не надав суду копію супровідного листа, згідно якого Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області надіслав заявнику повідомлення державного виконавця від 15.03.2018 р., та відповідно до якого державний виконавець мав повернути стягувачу виконавчий лист.

Крім того, ОСОБА_1 не було надано доказів того, що його працівниками ДВС складались відповідні внутрішні акти, щодо того, що державним виконавцем разом з постановою не було надіслано відповідний виконавчий лист № 369/1983/15-ц.

У пункті 9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2004 року по справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду ( пункт 43).

Між тим, прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 р. та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 р. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Зокрема, у пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гуренка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Стаття 76 ЦПК України визначає що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Стаття 81 ЦПК України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З вищенаведеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для видачі у даному випадку дубліката виконавчого листа, оскільки в силу ст. 81 ЦПК заявник не довів його втрату.

Виходячи з вищевикладеного та керуючись ст.ст. 259, 260, 433, п. 17.4. Перехідних положень ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Виправити в абз.3 резолютивної частини ухвали суду від 27 червня 2018 року описку, зазначивши номер виконавчого листа «№369/1983/15-ц» замість помилково зазначеного «№369/8757/16-ц»».

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня його проголошення, до Апеляційного суду Київської області або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т.В.Дубас