Справа № 202/1990/18
Провадження № 2/202/1409/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 серпня 2018 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Зосименко С.Г.

при секретарі Гулієв М.Д.,

за участю представника позивачки - ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті ради про визначення місця проживання дитини, визначення способу участі батька у вихованні дитини, стягнення аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом визначення місця проживання дитини, визначення способу участі батька у вихованні дитини, стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. 20.06.2017 року рішенням суду шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач проживає окремо. Просила визначити місце проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом із матірўю ОСОБА_3 за місцем проживання: АДРЕСА_1; визначити спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, шляхом систематичних побачень в першу та третю суботу місяця із 10 до 19 години з відвідуванням дитиною місця проживання батька, зобов'язавши ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, не порушувати визначений судом спосіб його участі у вихованні сина; стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь позивачки аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня звернення до суду з позовом до досягнення сином повноліття, допустивши рішення суду до негайного виконання в частині оплати аліментів за один місяць; стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати.

Представник позивачки у судовому засідання позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Відповідач у судове засідання з'явився, позовні вимоги визнав частково. Не заперечує проти визначення місця проживання дитини разом із матірўю. Щодо способу участі у вихованні дитини, вважає, що запропонований позивачкою час побачень із сином є недостатнім. Хоче, щоб дитина проживала 2 тижні із матірўю та 2 тижні із батьком. Щодо стягнення з нього аліментів на утримання сина, вважає, що аліменти можуть бути стягнуті тільки у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явилася В матеріалах справи заява третьої особи, з якої вбачається, що Орган опіки та піклування просить розглядати справу без участі представника третьої особи та винести рішення в інтересах дитини.

Суд, заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували в шлюбі, який був офіційно зареєстрований Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровської області згідно актового запису № 102 від 15 березня 2011 року.

Від спільного життя маєють малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, батьками якого є сторони у справі, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3, виданим 15 червня 2011 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області на підставі відповідного актового запису № 583.

В лютому 2017 року спільне проживання та шлюбно-сімейні відносини між нами було припинено. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2017 року шлюб між нами було розірвано із-за постійних сварок через поведінку відповідача. Рішення набрало чинності.

Позивач зареєстрована та проживає разом із сином в трикімнатній квартирі АДРЕСА_1, яка належить на праві власності їй та членам її сім'ї згідно Свідоцтва про право власності на житло від 22 лютого 2017 року, виданого Департаментом житлового господарства Дніпропетровської міської Ради.

Відповідач проживає та зареєстрований в АДРЕСА_3, яка належить на праві власності йому та членам його сім'ї.

У вказаній квартирі зареєстрований, але не проживає малолітній син сторін ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, спір про визначення місця проживання якого вирішується у даній справі.

Малолітній син є дитиною-інвалідом з народження, облікований в медичних установах. Згідно медичного висновку № 78 від 14.10.2013 року в нього встановлено дитячий церебральний параліч, лівосторонній геміпарез зі стійкими руховими порушеннями, затримка психомоторного розвитку. Він потребує постійного медичного контролю та лікування, мати дитини періодично перебуває із сином в лікарні для проходження чергового курсу стаціонарного курсу лікування, організовує та матеріально забезпечує лікування та профілоктичні заходи для сина. Відповідач коштів на утримання та лікування сина не надає, оскільки в березні 2017 року звільнений з останнього місця роботи та більше року не має постійної роботи та стабільного доходу.

Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішуються батьками спільно.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

В силу статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом, при цьому при вирішенні спору суд виходить з інтересів дітей і умов їх нормального розвитку та виховання.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 24 постанови від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, стан здоров'я дитини та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом досліджувалися зазначені обставини. В ході розгляду справи було встановлено, що батьки до виконання своїх батьківських обов'язків по участі у вихованні дитини відносяться добре, мають належні умови для проживання з ними дитини, що підтверджується актами обстеження умов проживання сім'ї відповідача від 06.06.2018 року та сім'ї позивача від 08.06.2018 року. Як видно із довідки № ОЛ000000001 від 12.02.2018 року та характеристики з місця роботи від 05.03.2018 року мати ОСОБА_3 з 2015 року працює у ТОВ «ЕКСПОХІМ-ОЛТИН ГРУП» на посаді менеджера з продаж, за 2017 рік має дохід 37 806, 20 грн., добре характеризується як працелюбна, відповідальна співробітниця, уважна до людей, тактовна, витримана, миролюбива, сторониться конфліктних ситуацій, має сина, якого самостійно виховує та забезпечує, без шкідливих звичок, у вихованні та утриманні сина їй надає допомогу мати - бабуся ОСОБА_5, вони щиро прив'язані один до одного, між ними склалися добросердечні відносини. Позивач добилася того, що син відвідує спеціалізований ортопедичний дитячий садок, постійно слідкує за станом його здоров'я, його розвитком, влаштовує йому додаткові в художній студії. В той же час відповідач більше року ніде не працює, не має постійного доходу, не приймає ніякої участі у матеріальному утриманні сина, в організації його лікування та оздоровчих заходах, має схильність до вживання алкогольних напоїв до організації конфліктних ситуацій.

В той же час відповідач не заперечує проти того, щоб місце проживання сина було визначено з матір?ю.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами,першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини суд в першу чергу виходить виключно з інтересів дитини та рівності прав та обов?язків батьків щодо дитини.

Відповідно до частини 2 статті 161 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Суд встановив, що мати дитини має постійне місце проживання, постійне місце роботи та джерело існування, вона створила всі умови для проживання, виховання, лікування та розвитку сина, цікавиться його життям, в курсі його уподобань, улюблених занять. При цьому судом не встановлено виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини з матір'ю.

Відповідно до частини 5 статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У висновку органів опіки та піклування № 18/5-391 від 19.07.2018 року зазначено, що орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дитини разом з батьком.

Керуючись положеннями частини 6 статті 19 СК України суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування у зв'язку з його недостатньою обгрунтованістю та у зв'язку з тим, що він суперечить інтересам дитини. Про це свідчить відсутність в висновку мотивації доцільності проживання дитини з батьком та не доцільність проживання сина з матір'ю, в той час як наведені обставини щодо батька не відповідають дійсності, зокрема, не вказано, що батько більше року не має постійного місця роботи та стабільного, самостійного доходу (що ним визнано в судовому засіданні та що відповідно до положень ч. 2 ст. 161 СК України виключає для органів опіки та піклування можливість передати дитину для проживання такому батькові); на протязі року не приймає участі у матеріальному утриманні сина, відсутні будь-які документи, які б характеризували його поведінку, відсутність шкідливих звичок, стан здоров'я, безпідставно зазначено про наявність у його сім'ї щомісячного доходу в 5 000 грн., та що під час обстеження комісії син висловив бажання проживати з батьком, тоді як в акті 06.06.2018 року такі дані відсутні. Разом з тим документи, надані матір'ю (характеристика, довідка с місця роботи, довідка про її доходи, медичні документи на підтвердження організації лікування сина) залишені комісією без уваги і оцінки.

Таким чином, зважаючи на відсутність будь-яких доказів щодо несумлінного ставлення матері до своїх обов'язків із виховання дитини, приймаючи до уваги, що відповідач погоджується з визначенням місця проживання сина з матір'ю, та що при цьому батько не позбавлений права на спілкування з дитиною і має можливість виховувати сина і приймати участь у його житті так, як і робив до цього, суд доходить до висновку, що проживання малолітнього сина ОСОБА_4 разом із матір'ю відповідає потребам та інтересам дитини, відсутній негативний вплив на його розвиток з боку матері, отже немає підстав для розлучення його з матір'ю.

Відповідно до частини 2 статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Враховуючи заявлені позовні вимоги в цій частині та прохання відповідача про визначення йому побачень з можливістю ночівлі сина за місцем проживання батька, беручи до уваги вік дитини, стан його здоров'я, необхідність отримання дитиною медичних та профілактичних процедур, суд вважає доцільним встановити наступний порядок побачень батька ОСОБА_2 із сином ОСОБА_5:

-один раз на тиждень у день, визначений за попередньою згодою із матір'ю дитини, з можливістю забирати дитину за місцем її проживання, перебування або навчання з 17:00 години до 09:00 години наступного дня;

-в першу та третю суботу місяця з 10:00 години до 20:00 години в місцях та закладах приналежних до об'єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька з урахуванням стану здоров'я дитини, погодних умов, режиму дня та бажання дитини раз на тиждень побачення батьку ОСОБА_5 систематичними, один раз на два тижні побаченнями сина із відповідачем по суботам із 10 до 19 години зі спільним відвідуванням дитиною місця проживання батька.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача на утримання сина, суд вважає що вони підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, отже відповідач зобов'язаний надавати кошти на утримання сина.

Згідно положень пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства, та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

На підставі положень частини 3 статті 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) батька або в твердій грошовій сумі за вибором того із батьків, разом з яким проживає дитина.

Суд не вбачає підстав для стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача та задовольняє позовні вимоги в цій частині частково, визначаючи аліменти, що підлягають стягненню в розмірі ? частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що не позбавляє позивача при наявності додаткових витрат на утримання дитини, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) звернутися до відповідача з відповідним позовом.

На підставі статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, покладаючи на відповідача судовий збір за позовом про стягнення аліментів, який стягується з нього на користь держави, та сплачений позивачем судовий збір за позовом про визначення місця проживання дитини, який стягується з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 3 Конвенції про права дитини, принципами 6, 7 Декларації прав дитини, ст. 161 СК України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 13, 77, 78, 81, 141, 246, 264, 265, 266 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визначити місце проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, разом із матірўю - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, за адресою: АДРЕСА_2.

Визначити порядок побачень батьку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, із сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5:

- один раз на тиждень у день, визначений за попередньою згодою із матірўю дитини, з можливістю забирати дитину за місцем її проживання, перебування або навчання з 17:00 години до 09:00 години наступного дня;

- в першу та третю суботу місяця з 10:00 години до 20:00 години в місцях та закладах приналежних до об'єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька з урахуванням стану здоров'я дитини, погодних умов, режиму дня та бажання дитини.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, який проживає за адресою: АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, аліменти у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 23 квітня 2018 року і до повноліття дитини.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині сплати аліментів за один місяць.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, який проживає за адресою: АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2, судові витрати в розмірі 704,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, який проживає за адресою: АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1409,60 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.Г. Зосименко