Провадження № 22-ц/779/1199/2018
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_2,

суддів: Матківського Р.Й., Максюти І.О.,

секретаря Капущак С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Івано-Франківської міської ради про визнання протиправними та скасування рішень Івано-Франківської міської ради, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 21 серпня 2018 року у складі судді Пастернак І.А., постановлену у м. Івано-Франківську, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Івано-Франківської міської ради про визнання протиправними та скасування рішень Івано-Франківської міської ради.

Разом з позовною заявою ОСОБА_3 подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони Івано-Франківській міській раді та Департаменту комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради передавати земельну ділянку по вул. Коновальця, 16 у м. Івано-Франківську, площею 0,0086 га ОСОБА_4 в оренду чи у власність для влаштування входу до власного нежитлового приміщення, укладати договір оренди та здійснювати державну реєстрацію договору оренди вказаної земельної ділянки до вирішення спору по суті.

Заява мотивована тим, що Івано-Франківською міською радою розробляється проект договору оренди земельної ділянки, щодо якої прийнято Івано-Франківською міською радою оскаржувані рішення, а тому укладення, підписання та реєстрація такого договору оренди істотно утруднить виконання рішення суду та не забезпечить ефективного захисту його порушених прав та інтересів у випадку задоволення позову.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 21 серпня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на дану ухвалу ОСОБА_3 посилається на порушення судом норм процесуального права.

Зазначає, що підставою для звернення до суду із даним позовом стало те, що з графічних матеріалів, які були долучені ОСОБА_4 для розгляду її заяви щодо надання дозволу на складення проекту землеустрою та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зі схеми розташування земельної ділянки на яких зазначено місце розташування та розмір земельної ділянки чітко вбачається, що земельна ділянка площею 0,0086 га в місці, яку відведено ОСОБА_4 повністю унеможливлює заїзд і прохід до земельної ділянки, яка належить йому на праві приватної власності і належала ще до придбання ОСОБА_4 підвалу, вхід до якого остання хоче влаштувати за рахунок землі комунальної власності.

Крім того, частина земельної ділянки, яку на разі відведено ОСОБА_4, знаходиться під будинковолодінням №16 по вул. Коновальця, в якому також знаходиться приміщення у його власності, зокрема, на першому поверсі вказаного будинку, а частина земельної ділянки знаходиться в червоних лініях магістральної вулиці, яка передбачена виключно для обслуговування існуючих будівель без права будівництва капітальних споруд.

Зважаючи на те, що наслідком та завершальним етапом прийняття оскаржуваних рішень Івано-Франківської міської ради є передача земельної ділянки в користування, укладення та державна реєстрація договору оренди земельної ділянки, просив суд через забезпечення позову не допустити перерахованих дій, оскільки виконання рішення суду у вказаній справі, у випадку задоволення позову, не забезпечить реального захисту порушених прав та інтересів позивача, а отже суд помилково вважав, що заходи про які він просив є неспівмірними з вимогами позовної заяви.

Також вважає, що суд першої інстанції помилково застосував ч. 10 ст. 150 ЦПК України, за якою не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті, оскільки тимчасове припинення дій, про які він просив у заяві про забезпечення позову і які є наслідком дії оскаржуваних рішень, не можна вважати тотожними із вимогами позовної заяви, якими він просить визнати рішення відповідача незаконними і скасувати.

У звязку з наведеним, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою заяву про забезпечення позову задоволити.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу та вказав, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки позивачем не наведено підстав за яких, у випадку невжиття заходів забезпечення позову, буде істотно ускладнено чи унеможливлено виконання рішення суду, а також умов за яких буде неможливим ефективний захист чи поновлення порушених прав та інтересів. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відповідно до п. 8 розд. XII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції від 03 жовтня 2017 року, яка набрала чинності 15 грудня 2017 року) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_3 ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримала з вищенаведених підстав.

Представник Івано-Франківської міської ради ОСОБА_6 апеляційну скаргу заперечив, посилаючись на її безпідставність.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що заходи забезпечення позову не є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Колегія суддів погоджується з таким висновок суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною другою ст. 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання можливого рішення суду у разі його задоволення.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_3 просить визнати протиправним та скасувати рішення Івано-Франківської міської ради від 20 січня 2017 року №365-9 в частині п. 9 додатку №1, яким надано дозвіл ОСОБА_4 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: м.Івано-Франківськ, вул. Коновальця, 16 площею 0,0086 га., для влаштування входу до власного нежитлового приміщення та визнати протиправним та скасувати рішення Івано-Франківської міської ради від 21 червня 2018 року №171-20 в частині п. 5 додатку №3, яким ОСОБА_4 затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачу в оренду земельної ділянки за адресою: м.Івано-Франківськ, вул. Коновальця, 16 площею 0,0086 га., для влаштування входу до власного нежитлового приміщення.

Забезпечити позов просить шляхом заборони Івано-Франківській міській раді та Департаменту комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради передавати земельну ділянку по вул. Коновальця, 16 у м. Івано-Франківську, площею 0,0086 га ОСОБА_4 в оренду чи у власність для влаштування входу до власного нежитлового приміщення, укладати договір оренди та здійснювати державну реєстрацію договору оренди вказаної земельної ділянки до вирішення спору по суті.

Тобто вимоги про забезпечення позову неспівмірні із заявленими вимогами, про що правильний висновок зробив суд першої інстанції. Крім того, слід звернути увагу, що оскаржуваними рішеннями міська рада реалізувала свої повноваження щодо погодження надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та затвердження проекту землеустрою, що само по собі не передбачає передачі в оренду чи у власність. Такі дії можуть бути вчиненні міською радою, однак як реалізація свого права, яку не можна заборонити реалізувати в спосіб забезпечення позову, оскільки не тягне за собою юридичних наслідків для позивача, тим паче, на майбутнє.

Доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують і висновків суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи, що при постановлені ухвали про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, судом першої інстанції не допущено порушень норм процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухали суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 21 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 28 вересня 2018 року.

ОСОБА_1 ОСОБА_2

Судді: Р.Й. Матківський

ОСОБА_7