Постанова

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 488/1606/16-ц

провадження № 61-28931св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя - доповідач),

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Ідея Банк»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Корабельного районного суду

м. Миколаєва від 22 грудня 2016 року у складі судді Селіщевої Л. І. та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 15 червня 2017 року у складі колегії суддів: Шаманської Н. О., Данилової О. О., Коломієць В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» (далі - ПАТ «Ідея Банк»), у якому просила усунути перешкоди в користуванні належним їй на праві власності автомобілем «Chery Elara A 21», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, шляхом зняття обтяження у вигляді застави рухомого майна і виключення напису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 червня 2010 року звернуто стягнення на предмет застави, а саме: належний їй на праві власності автомобіль «Chery Elara A 21», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, в рахунок погашення 119 163, 18 грн заборгованості за кредитним договором, укладеним 26 вересня 2008 року між нею та ВАТ «Плюс Банк» (назва змінена на ПАТ «Ідея Банк»), шляхом продажу з публічних торгів. Автомобіль реалізовано, а кошти спрямовані на погашення заборгованості.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 02 грудня

2013 року з неї на користь ПАТ «Ідея банк» стягнуто 32 299,05 грн заборгованості за кредитним договором від 26 вересня 2008 року.

Позивач указує, що вона сплатила вказану заборгованість за кредитним договором у повному обсязі та вважає, що у зв'язку з цим зобов'язання за кредитним договором між сторонами припинились.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 грудня

2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що, оскільки рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 червня

2010 року було звернено стягнення на предмет застави, відомості про виконання зазначеного рішення відсутні, тому вимоги позивача є необґрунтованими.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 15 червня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що оскільки матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б свідчили про припинення застави, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для зняття обтяження з рухомого майна та задоволення вимог позивачки в обраний нею спосіб.

Спростовуючи доводи апеляційної скарги щодо фактичного припинення дії кредитного договору, апеляційний суд дійшов висновку, що наведений аргумент не може бути підставою для зняття обтяження, оскільки з матеріалів справи вбачається, що між сторонами є спір щодо наявності заборгованості за кредитним договором.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

ОСОБА_1 просить скасувати ухвалені в справі судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд неповно встановив фактичні обставини справи. Зокрема, суд не врахував, що позивач самостійно виконала рішення суду про стягнення з неї заборгованості в розмірі

32 299,05 грн. Крім того, за повідомленням Корабельного відділу державної виконавчої служби Миколаївської області станом на 20 лютого 2017 року у відділі відсутні відкриті провадження, боржником у яких є ОСОБА_1

Спростовуючи доводи апеляційної скарги щодо фактичного припинення дії кредитного договору, суд апеляційної інстанції вказав, що такі аргументи не можуть бути підставою для зняття обтяження, оскільки з матеріалів справи вбачається, що між сторонами є спір щодо наявності заборгованості за кредитним договором.

Касаційна скарга також містить посилання на відсутність доказів, які б підтверджували наявність спору між сторонами.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження, справу витребувано із суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи заперечення на касаційну скаргу, ПАТ «Ідея банк» указує на те, що ОСОБА_1 рішення суду виконала не в повному обсязі, оскільки внесла 30 684,05 грн із необхідних 32 299,05 грн.

Заперечення на касаційну скаргу також аргументовано тим, що рішення суду про стягнення заборгованості не припиняє кредитних відносин між кредитодавцем та позичальником, а лише встановлює факт наявності підстав стягнути заборгованість у зв'язку з порушенням позичальником кредитної дисципліни, так як моментом повернення кредитних грошей є момент зарахування суми, що позичалась, на рахунок банку, а також процентів, які нараховані за період користування цими коштами.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Суд установив, що 26 вересня 2008 року між та ВАТ «Плюс Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит для придбання транспортного засобу у розмірі 14 838 доларів США зі сплатою 15 відсотків річних з кінцевим терміном повернення 26 вересня 2015 року.

Виконання умов кредитного договору забезпечено договором застави, укладеним того ж дня між тими самими сторонами. Предметом договору є належний ОСОБА_1 на праві власності автомобіль «Chery Elara A 21», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, оціночною вартістю

74 270 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області

від 02 червня 2010 року задоволено позов ВАТ «Плюс Банк» до

ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави. Звернуто стягнення на предмет застави в рахунок погашення 119 163, 18 грн заборгованості за кредитним договором, шляхом продажу з публічних торгів. Зазначене рішення суду на виконанні не знаходилося.

У подальшому, рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва

від 02 грудня 2013 року частково задоволено позов ПАТ «Ідея банк» про дострокове стягнення з неї заборгованості. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ідея Банк» 32 299,05 грн заборгованості за кредитним договором від 26 вересня 2008 року. Дане судове рішення ОСОБА_1 виконала в повному обсязі.

Згідно зі статтею 1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою.

Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про заставу» застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання.

Відповідно до статті 28 Закону України «Про заставу» застава припиняється при закінченні терміну дії права,що становить предмет застави.

Відповідно до пункту 3.2 договору застави від 26 вересня 2008 року право застави припиняється виконанням заставодавцем забезпечених заставою зобов'язань за кредитним договором, а також в інших випадках, передбачених приписами Цивільного кодексу України і Закону України «Про заставу».

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції встановив, що рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 червня 2010 року про звернення стягнення на предмет застави на примусовому виконанні не знаходилося, рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 02 грудня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом у розмірі

32 299,05 грн, остання виконала в повному обсязі та прийшов висновку, що між сторонами існує спір про наявність заборгованості за кредитним договором.

При цьому, суд апеляційної інстанції не встановив, якими доказами підтверджено наявність такого спору.

Крім того, ані суд першої інстанції, ані апеляційний суд не з'ясували, чи виконано рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 червня 2010 року про звернення стягнення на предмет застави, чи перебувають на примусовому виконанні відкриті провадження, боржником у яких є ОСОБА_1

Також залишились не перевіреними доводи позивача про те, що банк, змінивши строк виконання зобов'язання за кредитним договором, продовжував нараховувати борг.

Відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, тому справу необхідно передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 15 червня 2017 року скасувати.

Справу в передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська