АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження в апеляційній інстанції №22-ц/796/6989/2018
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів:

судді - доповідача: Білич І.М.

суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.

при секретарі: Амборська Д.І.

за участю: відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Житлово-будівельного кооперативу «Восход» - ОСОБА_2 на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 травня 2018 року ухваленого під головуванням судді Чех Н.А.

в цивільній справі № 755/15413/16-ц за позовом Житлово-будівельного кооперативу «Восход» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 про стягнення боргу за надані житлово-комунальні послуги.

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2016 року Житлово-будівельний кооператив «Восход» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 про стягнення боргу за надані житлово-комунальні послуги.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 лютого 2018 року провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_5 закрито у зв'язку з її смертю та тією обставиною, що правовідносини у сфері житлово-комунальних послуг не допускають правонаступництва.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 24 травня 2018 року у задоволенні позовних вимог Житлово-будівельного кооперативу «Восход» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 про стягнення боргу за надані житлово-комунальні послуги відмовлено.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Вважає рішення суду протиправним, таким, що порушує права позивача. Вказує, що судом першої інстанції було встановлено наявність заборгованості у відповідачів перед ЖБК «Восход», разом з тим, було необґрунтовано вирішено, що обраний позивачем спосіб захисту є невірним. Зазначає, що спірні правовідносини допускають правонаступництво, а тому судом неправомірно було закрито провадження в частині позовних вимог до ОСОБА_5, окрім того її заборгованість за сплату отриманих житлово-комунальних послуг може бути стягнуто з інших відповідачів.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачі вказували на правомірність рішення суду першої інстанції та просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а заочне рішення без змін. Вказували, що після смерті власниці квартири у 2007 році відповідач ОСОБА_4 неодноразово зверталася до позивача з проханням зробити перерахунок комунальних послуг за період з 18 грудня 2007 року по 18 серпня 2011 року, оскільки в даний період у квартирі АДРЕСА_1 була зареєстрована та проживала одна особа - її власник, ОСОБА_4 Разом з тим, позивачем продовжувалося неправомірне нарахування комунальних послуг на трьох осіб, в результаті чого за їх розрахунків у позивачів і виник борг за спожиті житлово-комунальні послуги.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ « Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону № 2147 - VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно - територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року 1402 - VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147 -У111 від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 заперечувала проти апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення.

Від позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у його відсутність в силу вимог ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог та вказував, що позивачем не було зазначено суми, які слід стягнути за визначені періоди з відповідачів, не було надано детального розрахунку заборгованості.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає обставинам справи, наданими сторонами доказам та ґрунтується на нормах процесуального права з огляду на наступне.

Звертаючись з позовною заявою з урахуванням заяви про зміну предмету позову позивач вказував на те, що в будинку АДРЕСА_1 з метою задоволення та захисту соціальних, економічних та інших спільних інтересів своїх членів в галузі житлового господарства.

Відповідно до довідки № 21 від 16 червня 2016 року, виданої ЖБК «Восход», в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6.

Як вказує позивач, відповідачі у справі отримують весь комплекс житлово-комунальних послуг належної якості, разом з тим, у порушення п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» як споживачі не оплачують їх належним чином.

З урахуванням довідки про нарахування та сплату по особовому рахунку НОМЕР_1, позивач просив стягнути на свою користь загальну суму заборгованості у розмірі 31 664, 09 гривень, з яких 12917,54 гривень боргу за надані житлово-комунальні послуги, 15871,42 гривень в якості інфляційного збільшення, 2875,13 гривень - 3% річних наступним чином:

- за період із 28 квітня 2012 року по 31 січня 2017 року в солідарному порядку з ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1;

- за період з 01 лютого 2017 року по 28 лютого 2017 року в солідарному порядку із ОСОБА_3, ОСОБА_4, та ОСОБА_1;

- за період з 19 серпня 2011 року по 27 квітня 2012 року в солідарному порядку із ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4;

- за період з 13 лютого 2001 року по 18 серпня 2001 року із ОСОБА_4

-

Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1 З акону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатації згідно із законом.

Відповідно до ст.ст. 64, 66, 68, 162 ЖК УРСР, власники та наймачі квартир зобов'язані брати участь у витратах по утриманню квартир і прибудинкової території, проведенню ремонту і в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги.

Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно з п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою КМУ від 08 жовтня 1992 року № 572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальних та інших споруд покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення.

Статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо) ;2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 2 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, подана представником позивача довідка про нарахування та сплату по особовому рахунку за період з 01 травня 2010 року по 01 липня 2016 року не деталізована, з її змісту неможливо встановити, які саме житлово-комунальні послуги отримували відповідачі, у який період часу, яким чином та відповідно до яких тарифів було нараховано плату за отримані житлово-комунальні послуги. Окрім того, звертаючись до суду із позовними вимогами про стягнення заборгованості солідарно з різних відповідачів за різні періоди часу, позивачем взагалі не було визначено суми заборгованості за обрані ним періоди.

За таких обставин вірними є висновки суду першої інстанції про неможливість перевірки обґрунтованості заявлених позивачем вимог на підставі наданих ним доказів до суду першої інстанції.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що спірні правовідносини зі стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги допускають правонаступництво, а тому заборгованість ОСОБА_5 може бути стягнуто з інших відповідачів з огляду на те, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 лютого 2018 року провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_5 було закрито, вказана ухвала була постановлена в судовому засіданні за участі представника позивача, не була ним оскаржена в апеляційному порядку та набрала законної сили.

Крім того скаржником в апеляційній скарзі вказувалося на те, що згідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживає разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право спадщину на нерухоме майно. І хоча відповідачі по справі не отримали такого свідоцтва, однак це не позбавляє їх права на спадщину так як спірні правовідносини допускають правонаступництво, то заборгованість може бути стягнута з відповідачів.

Зазначені доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування судового рішення з урахуванням того, що скаржник вважає, що всі відповідачі які є зареєстрованими за спірною адресою по факту свого постійного проживання набувають статусу спадкоємців, що суперечить нормам діючого законодавства, а саме ст. 1258 -1266 ЦК України.

А відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження за матеріалами справи. Суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відмову у позові.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 372, 374, 375, 381-383, 384, 387 ЦПК України, п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року №1402- VІІІ &quss;Про судоустрій і статус суддів&quif;, п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, ч.6 ст.147 Закону України « Про судоустрій і статус суддів&qu 3;, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника Житлово-будівельного кооперативу «Восход» - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 25 вересня 2018 року.

Суддя - доповідач:

Судді: