Справа № 615/1083/18
Провадження № 2/615/501/18
26 вересня 2018 року м. Валки
Валківський районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді Токмакової А.П.,
секретаря судового засідання Антоненко М.Г.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду м. Валки Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Валківська міська рада Харківської області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,
19.07.2018 року позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати ОСОБА_2, таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: пров. Новий, 12, м. Валки Харківської області.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на підставі Договору дарування житлового будинку, посвідченого Валківською державною нотаріальною конторою Харківської області 08.04.1995 року за реєстровим №963, є власником житлового будинку за адресою: пров. Новий, 12, м. Валки Харківської області.
Крім позивача та її сина ОСОБА_3 в будинку зареєстрований колишній чоловік ОСОБА_2 відповідач у справі, шлюб з яким розірвано 04.07.2012 року, що підтверджується рішенням Валківського районного суду у справі № 2006/259/2012, а фактичні шлюбні відносини припинені в 2011 році. З того часу відповідач в даному житловому будинку не проживає.
Позивачу відомо, що відповідач не має намірів повертатися для постійного проживання до її будинку, так як фактично забезпечений житловою площею в іншому місці. Він не сплачує комунальних платежів, не приймає участі в утриманні будинку та прибудинкової території. Поштова кореспонденція на його імя за місцем реєстрації не надходить, своїх особистих речей в будинку не зберігає.
З моменту виїзду на інше місце проживання ОСОБА_2 не звертався до позивача з письмовими чи усними проханнями про збереження за ним права на проживання та користування будинком. Перешкод в користуванні житловим приміщенням йому ніколи не чинила.
Відповідач добровільно не користується житловим приміщенням вже понад 5 років, але і не виявляє бажання добровільно знятися з місця реєстрації, тому в позасудовому порядку вирішити це питання неможливо.
Після виконання вимог ст.187 ЦПК України на підставі ухвали суду від 03.08.2018 року відкрито провадження у цивільній справі, з урахуванням вимог ст.274 ЦПК України судовий розгляд вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження та розяснено сторонам про порядок та строки виконання ними вимог цього Кодексу.
Клопотання сторін про розгляд справи в судовому засіданні з їх повідомленням у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України до суду не надходило.
Копія позовної заяви та доданих до неї документів надсилалася відповідачу рекомендованим повідомленням, згідно довідки Укрпошти від 11.09.2018 року повернуто до суду за закінченням терміну зберігання.
Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про судовий розгляд справи, будь-яких клопотань та відзив на позовну заяву не подав, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів в порядку, передбаченому ст.ст.279,280 ЦПК України.
Представник третьої особи будь-яких пояснень не надав.
Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися.
Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: пров. Новий, 12, м. Валки Харківської області, що підтверджується Договором дарування житлового будинку, посвідченого Валківською державною нотаріальною конторою Харківської області 07.04.1995 року за реєстровим №963.
Згідно Технічного паспорту на житловий будинок (Інвентарний номер 2240) власником житлового будинку за адресою: пров. Новий, 12, м. Валки Харківської області значиться ОСОБА_1 позивач у справі.
Як вбачається з рішення Валківського районного суду Харківської області від 04.07.2012 року у справі № 2006/259/2012 шлюб між сторонами розірвано.
Із довідки, виданої КП «Благоустрій» Валківської міської ради Харківської області № 1331 від 18.07.2018 року вбачається, що за адресою: пров. Новий, 12, м. Валки Харківської області зареєстровані: позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3
Відповідно до Акту обстеження житлово-побутових умов від 18.07.2018 року, складеного техніком абонвідділу КП «Благоустрій» ОСОБА_4 в присутності свідків, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, але фактично не проживає з 2012 року. Кореспонденцію за даною адресою не отримує, власних речей в будинку не має.
Ст. 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, придбаною в установленому законом порядку. Право приватної власності непорушне.
За змістом ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Ст.334 ЦК України передбачає, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому до передання майна прирівнюється вручення відповідного документа на майно.
Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (ч.4 ст.334 ЦК України).
Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Ч.1 ст.319 ЦК України встановлює, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Крім того, ст.150 ЖК України передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімї і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.322 ЦК України).
Відповідно до ст.156 ЖК України члени сімї зобовязані приймати участь у витратах по утриманню і проведенню ремонту.
До членів сімї власника відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України належать дружина, їх діти і батьки, або інші особи, які постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Згідно ч.4 ст.156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє права колишніх членів сімї користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст.162 цього Кодексу.
Ст.162 ЖК України встановлено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.
Ст.98 ЖК України встановлює, що наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача.
Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.
Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року у справах щодо визнання наймача або члена його сімї таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, необхідно зясувати причини його відсутності понад встановлені строки.
Законодавство не містить переліку підстав, які вважаються поважними причинами відсутності за місцем мешкання понад шість місяців, і за наявністю яких особа не може бути визнана такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Поважність причин відсутності особи за місцем мешкання, визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. При цьому, встановлення причин відсутності понад встановленні законом строки має відбуватися тільки після встановлення факту відсутності відповідача в зазначені строки.
У відповідності до п. 11 зазначеної Постанови наймач або член його сімї втрачає право користування жилим приміщенням якщо він вибув на інше постійне місце проживання. Доказами вибуття можуть бути будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сімї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення іншого договору на невизначений строк, тощо).
В даному випадку відповідач вибув на інше постійне місце проживання.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно п.33 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" застосовуючи положення ст.391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.
Відповідно до положень ст.ст.391,396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
У відповідності до вимог ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Згідно висновку ОСОБА_5 Верховного Суду, викладеного у постанові від 04.07.2018 року у справі № 653/1096/16-ц негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред'явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.
У постанові Верховного Суду України від 05.11.2014 року у справі № 6-158цс14 зроблено висновок, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.08.2018 року у справі № 595/1271/16-ц.
Ст.15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна сторона відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Наведені докази свідчать, що позивач має право власності на житловий будинок, а отже має всі передбачені законом права власника житлового приміщення. Доказів, які б свідчили про незаконність набуття позивачем права власності на житловий будинок, суду не надано.
Аналізуючи статті 322 ЦК України та 156 ЖК України, суд вбачає, що відповідач не проживає в будинку за місцем реєстрації, не приймає участі у витратах на його утримання, не надав доказів щодо домовленості з власником про порядок користування даним приміщенням.
Суд вважає слушними посилання позивача, що реєстрація місця проживання відповідача в будинку суттєво впливає на розмір комунальних витрат та можливість оформити субсидію.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування житловим будинком за адресою: пров. Новий, 12, м. Валки Харківської області. Позивач, як власник житлового будинку, має право вимагати усунути перешкоду у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, тому позов підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.259-261, 280 ЦПК України суд, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: пров. Новий, 12, м. Валки Харківської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Валківський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.П. Токмакова