Постанова

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 679/1689/16-ц

провадження № 61-12622св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

заінтересовані особи - виконавчий комітет Нетішинської міської ради, приватний нотаріус Нетішинського міського нотаріального округу Хмельницької області Івтушок ВікторМаркевич, ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 15 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Спірідонової Т. В., Купельського А. В., Янчук Т. О.,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, заінтересовані особи: виконавчий комітет Нетішинської міської ради, приватний нотаріус Нетішинського міського нотаріального округу Хмельницької області Івтушок В. М., ОСОБА_6

Заява мотивована тим, що 16 листопада 2006 року її батьки - ОСОБА_7 та ОСОБА_6 подарували їй квартиру АДРЕСА_2 на підставі договору дарування, який був посвідчений приватним нотаріусом Нетішинського міського нотаріального округу Івтушком В. М. Під час укладення цього договору була допущена помилка при написанні її прізвища, а саме в договорі записано «ОСОБА_4» замість «ОСОБА_4». У зв'язку зі смертю дарувальника ОСОБА_7 внести зміни до договору дарування квартири неможливо.

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 21 червня 2017 року заяву задоволено. Встановлено факт належності ОСОБА_4 договору дарування квартири АДРЕСА_2 від 16 листопада 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Нетішинського міського нотаріального округу Івтушком В.М. на ім'я ОСОБА_8 та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, сформованої виконавчим комітетом Нетішинської міської ради 13 жовтня 2016 року.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що факт допущення технічної помилки в написанні прізвища заявниці в договорі дарування квартири підтвердив в судовому засіданні приватний нотаріус Нетішинського міського нотаріального округу Івтушок В. М.; встановлення фактів, про які просить заявниця, породжує юридичні наслідки, а доводи ОСОБА_6, що між сторонами існує спір про право, є необґрунтованими, оскільки спір щодо недійсності договору дарування уже вирішено в судовому порядку, ОСОБА_6 відмовлено у задоволенні позову, та зазначене рішення набрало законної сили.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 15 серпня 2017 року рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 21 червня 2017 року скасовано. Заяву ОСОБА_4 залишено без розгляду.

Ухвалу апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_6 оспорює договір дарування від 16 листопада 2006 року, на підставі якого ОСОБА_4 набула право власності на квартиру АДРЕСА_2, тобто у справі виник спір про право, який має бути вирішений у порядку позовного провадження.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду, посилаючись на порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 28 липня 2016 року, яке було залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 29 вересня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 лютого 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_6 до неї про визнання договору дарування квартири АДРЕСА_2 відмовлено. Разом з цим, ОСОБА_6 у серпні 2017 року повторно звернулася до суду із позовом до неї про визнання недійсним того ж договору дарування. Проте, суд апеляційної інстанції на вказані обставини уваги не звернув та дійшов помилкового висновку, що цей спір між сторонами не вирішений.

У запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_6 зазначала, що у серпні 2017 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання договору дарування спірної квартири недійсним з інших підстав, передбачених статтею 215 ЦК України, а попередня позовна заява була подана на підставі статті 234 ЦК України. Тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про залишення заяви без розгляду, оскільки між сторонами існує спір про право.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

01 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Як убачається з матеріалів справи, 16 листопада 2006 року між ОСОБА_7, ОСОБА_6 з однієї сторони та ОСОБА_8, ідентифікаційний № НОМЕР_1, яка зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 на АДРЕСА_1, з другої сторони, був укладений договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Нетішинського міського нотаріального округу Івтушком В. М., згідно якого ОСОБА_8 прийняла в дар трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 (а. с. 8).

Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20 листопада 2006 року № 12564920, виданого комунальним підприємством Нетішинське бюро технічної інвентаризації, квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_8, на підставі договору дарування від 16 листопада 2006 року. Право власності зареєстровано за № 716/36 в книзі 1 (а. с. 9).

За даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, сформованої виконавчим комітетом Нетішинської міської ради 13 жовтня 2016 року, у розділі &q?го;відомості про права власності&q?йн; прізвище власника квартири АДРЕСА_2 зазначено, як ОСОБА_8, підстава виникнення права власності - договір дарування від 16 листопада 2006 року, р/н 4214 (а. с. 9-10).

Відповідно до паспорта громадянина України, ім'я заявниці записане як ОСОБА_4, місце реєстрації - АДРЕСА_1 Ідентицікаційний номер ОСОБА_4 - НОМЕР_1 (а. с. 6-7).

07 жовтня 2015 року заявниця звернулася з письмовою заявою до приватного нотаріуса щодо виправлення вказаної помилки в договорі дарування, який лише роз'яснив їй право отримати дублікат втраченого чи зіпсованого документа, що не мало відношення до вирішення її питання. В подальшому заявниця звернулася зі скаргою на дії нотаріуса у Міністерство юстиції України, на що їй була надана відповідь про те, що внести зміни до договору дарування шляхом складання окремого договору для виправлення помилки у його тексті неможливо, оскільки дарувальник - батько ОСОБА_7 помер, тому їй було рекомендовано звернутися до суду (а. с. 11-12).

Відповідно до частини першої статті 234 ЦПК України 2004 року окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 5 частини другої згаданої статті суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У статті 256 ЦПК України 2004 року визначено перелік справ про встановлення факту, які розглядає суд. Цей перелік не є вичерпним, оскільки частиною другою цієї статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Зокрема у пункті 6 частини першої цієї статті визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Як роз'яснено у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

ОСОБА_4 у заяві посилалася на те, що у зв'язку з допущеною нотаріусом у договорі дарування квартири від 16 листопада 2006 року помилкою у її прізвищі, вона не може вільно розпоряджатись своєю власністю та не має можливості вирішити це питання в позасудовому порядку, оскільки її батько ОСОБА_7, який є дарувальником, помер.

Як убачається з матеріалів справи факт допущення технічної помилки в написанні прізвища заявниці в договорі дарування квартири підтвердив в судовому засіданні і приватний нотаріус Нетішинського міського нотаріального округу Івтушок В. М., який посвідчував цей договір.

Крім того, із доданих заявником копій рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 28 липня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Хмельницької області від 29 вересня 2016 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 лютого 2017 року встановлено, що ОСОБА_6 просила суд визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_2, посилаючись на статтю 234 ЦК України. За результатом розгляду вказаної справи у задоволенні позову ОСОБА_6 було відмовлено (а. с. 13-14, 67-72).

Також у матеріалах справи є копія позовної заяви ОСОБА_6 про визнання цього ж договору дарування квартири недійсним з посиланням на статтю 215 ЦК України (а. с. 142). Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень провадження у справі було зупинено до розгляду цієї справи.

Зі змісту вищенаведених судових рішень убачається, що ОСОБА_6 не заперечує самого факту укладення на користь ОСОБА_4, а не якоїсь іншої особи - ОСОБА_8, договору дарування, проте просить його визнати недійсним, оскільки він укладений з порушенням вимог статті 203 ЦК України.

Згідно з частиною шостою статті 235 ЦПК України 2004 року, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Суд першої інстанції, врахувавши наведені обставини, дійшов правильного висновку про те, що встановлення фактів, про які просить заявниця, породжують юридичні наслідки, і не пов'язані з вирішенням спору про право, оскільки виправлення описки у прізвищі заявника у договорі дарування квартири, не матиме наслідків для заінтересованої особи - ОСОБА_6, яка просить визнати цей договір недійсним з інших підстав.

Суд апеляційної інстанції наведених обставин та норм чинного законодавства не врахував, помилково скасував рішення суду першої інстанції, зазначивши, що між сторонами виник спір про право, який має бути вирішений у порядку позовного провадження.

За наведених обставин ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню, а справа передачі до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду (частина шоста статті 411 ЦПК України).

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії

суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 15 серпня 2017 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко С. П. Штелик