Постанова

Іменем України

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 643/12296/17

провадження № 61-10794св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), ШтеликС. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

третя особа - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 16 березня 2018 року в складі судді Коваленко І. П.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором доручення на обслуговування об'єкта нерухомості від 12 вересня 2013 року в розмірі 33 809 619,33 грн, яка складається з 19 768 251,43 грн залучених коштів, 11 462 877,90 грн відсотків та 2 578 490 грн комісійної винагороди.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2017 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійним договору доручення на обслуговування об'єкта від 12 вересня 2013 року до спільного розгляду з первісним позовом.

Під час розгляду справи ОСОБА_3 заявив клопотання про зобов'язання ОСОБА_2 внести на депозитний рахунок суду грошову суму для забезпечення витрат на професійну правничу допомогу та інших витрат, які має понести ОСОБА_3 у зв'язку із розглядом справи, оскільки він звернувся до суду із завідомо безпідставним позовом.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2018 року у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про зобов'язання ОСОБА_2 внести на депозитний рахунок суду грошову суму для забезпечення витрат на професійну правничу допомогу та інших витрат, які має понести ОСОБА_3 у зв'язку з розглядом справи, відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявником не вказано підстав для забезпечення та попередньої оплати судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 16 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2018 року повернуто скаржнику.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції про відмову в забезпеченні судових витрат в апеляційному порядку окремо від рішення суду не оскаржується, тому апеляційна скарга відповідно до пункту 4 частини п'ятої статті 357 ЦПК України не приймається до розгляду і повертається.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просив скасувати ухвалу апеляційного суду та передати справу на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції про відмову в забезпеченні судових витрат підлягає апеляційному оскарженню, тому апеляційний суд безпідставно повернув апеляційну скаргу.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов.

18 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

У статті 353 ЦПК України наведено перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про відмову в забезпеченні судових витрат нормами цивільного процесуального законодавства не передбачене.

Відповідно до пункту 4 частини п'ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно повернути, оскільки ухвала суду першої інстанції про відмову в забезпеченні судових витрат не підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що відповідно до пункту 13 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо визначення розміру судових витрат, оскільки така ухвала не була оскаржена ОСОБА_5, відповідно, не була предметом апеляційного перегляду. Скаржник подав апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції про зобов'язання ОСОБА_2 внести на депозитний рахунок суду грошову суму для забезпечення витрат на професійну правничу допомогу та інших витрат, які має понести ОСОБА_3 у зв'язку з розглядом справи, на яку не поширюється норма пункту 13 частини першої статті 353 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Оскаржувана ухвала апеляційного суду постановлена з додержанням норм процесуального права, а тому це судове рішення відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 16 березня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик