РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2018 р.

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі : головуючого судді Верніка В.М.

із участю : секретаря Росовської О.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м.Жмеринка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 26.06.2018 року звернулася до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом із надалі уточненими вимогами, вказавши, що із відповідачем у справі ОСОБА_2 вона перебуває у шлюбі, зареєстрованому 24.01.2004 року Жмеринським відділом реєстрації актів цивільного стану, актовий запис №9. Від цього шлюбу 08.07.2004 року у них народився син ОСОБА_3, який проживають разом із позивачем та знаходяться на її утриманні. Їх стосунки з відповідачем ОСОБА_2 наразі припинені та з початку 2017 року він не бере участі у вихованні неповнолітнього сина. Сама позивач не працює, так як є інвалідом, отримувані пенсійні кошти витрачає на власне лікування та особисте утримання. Надавати утримання сину їй вкрай важко, так як неповнолітня дитина зростає і потребує повноцінного харчування, нового одягу та взуття, на що коштів її пенсії в розмірі 1452 грн. не вистачає. Відповідач ОСОБА_2 не надає їй матеріальної допомоги, натомість у відповідності до вимог ст.75,76 СК України на нього покладено обов'язок надання їй утримання у зв'язку із її непрацездатністю. Відповідач працездатний, має задовільний стан здоров'я та постійне місце роботи, де отримує заробітну плату; іншої сім'ї на утриманні він не має. Маючи належний власний дохід відповідач може утримувати її да дитину. Просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 25% заробітку до досягнення дитиною повноліття, та аліменти на її утримання в розмірі 25% заробітку, починаючи з часу подання позову (а.с.22-24).

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 26.07.2018 року відкрито провадження у цій справі із призначенням її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (а.с.27).

Відповідач ОСОБА_2 08.08.2018 року представив до суду відзив на позовну заяву, за змістом якого визнав позовні вимоги в частині стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 25% заробітку з часу подання позову та досягнення дитиною повноліття. Заперечив повністю щодо стягнення з нього аліментів на утримання позивача в розмірі 25% заробітку та просив відмовити у цій частині позовних вимог. Пояснив, що він не має можливості надавати матеріальну допомогу своїй дружині ОСОБА_1, так як окрім надання матеріальної допомоги неповнолітньому сину він надає утримання непрацездатним батькам, з якими проживає разом, та які отримують незначні пенсії. Також послався на оставини того, що внаслідок отримання позивачем пенсії у розмірі, що забезпечує встановлений законом її прожитковий мінімум, її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги у розумінні положень ч.4 ст.75 СК України, правова позиція щодо чого викладена у постанові Верховного Суду України від 13.04.2016 року (а.с.31-33).

Сторонами заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не подано.

Відтак суд згідно ч.5 ст.279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Вивчивши доводи позивача та відповідача, дослідивши надані письмові докази, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

Так, з копій свідоцтва про одруження серії І-АМ №101117 (а.с.6) та свідоцтва про народження серії 1-АМ №226357 (а.с.7) вбачається, що сторони у справі з 13.10.2007 року перебувають у зареєстрованому шлюбі та є батьками неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно довідок Жмеринського об'єднаного управління ПФУ від 20.06.2018 року №3180/02-3-23 та №3181/02-3-25 (а.с.8,9) позивач ОСОБА_4 перебуває на обліку та отримує пенсію по інвалідності третьої групи загального захворювання до 31.07.2018 року в сумі 1452 грн. щомісячно відповідно в період з грудня 2017 року по травень 2018 року.

З копій свідоцтва про народження серії І-ИД №497851, пенсійних посвідчень №, №, довідок Жмеринського об'єднаного управління ПФУ від 07.08.2018 року №3518/02-3-25 та №3519/02-3-25 та довідки квартального комітету "Кавказ" м.Жмеринка від 06.08.2018 року №5 (а.с.34,35,36,37,38,39) вбачається, що відповідач ОСОБА_2 має на утриманні непрацездатних батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, з якими проживає разом, та які є пенсіонерами за віком та отримують пенсію, розмір якої становить відповідно 2208,45 грн. та 1495,57 грн.

Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони представлені із дотриманням вимог закону, ніким не оскаржуються та не суперечать один одному.

У відповідності до вимог ст.12,13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

У відповідності до положень ч.2-4 ст.75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно ч.2 ст.77 СК України за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі.

Відповідно до вимог ст.180, 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до її повноліття; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

З урахуванням висловленого відповідачем у відзиві визнання позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини заробітку боржника, суд визначає, що позов у цій частині вимог підлягає задоволенню, оскільки ці позовні вимоги належно аргументовані позивачем, відповідають матеріальному та процесуальному закону, доведені належними та допустими доказами, визнання їх відповідачем не порушує прав та обов'язків інших осіб.

Разом з тим, суд не приймає до уваги доводи позивача стосовно її приналежності до осіб з числа подружжя, яка у зв'язку із особистою непрацездатністю потребує матеріальної допомоги чоловіка, а також щодо можливості відповідача надавати їй утримання. Так, з огляду на розмір отримуваної позивачем пенсії по інвалідності в сумі 1452 грн. щомісячно в період з грудня 2017 року по травень 2018 року, що перевищує встановлений відповідно ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" та ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" упродовж цього строку прожитковий мінімум для осіб, які вратили працездатність, в розмірі 1373 грн., тобто забезпечує їй прожитковий мнімум, встановлений законом, її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги у розумінні положень ч.4 ст.75 СК України. Окрім того, з огляду на наявність у відповідача неповнолітньої дитини, а також двох непрацездатних за віком батьків, тобто трьох осіб, надання яким ним утримання є обов'язковим за жодних умов, можливість надання відповідачем одночасно утримання іще непрацездатній дружині в межах обмеженої законом загалом 1/2 частини заробітку щодо сплати аліментів, не є очевидною.

Відтак з урахуванням недоведеності позивачем ані власної приналежності до особі, з числа подружжя, яка у зв'язку із свою непрацездатністю потребує матеріальної допомог, ані, власне можливості відповідача надавати саме їй таку матеріальну допомогу, суто із додержанням умов чого непрацездатний член подружжя має право на утримання (аліменті) від іншого з їх подружжя, суд визначає, що позов у цій частині вимог підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до положень ст.430 ЦПК України суд допускає рішення до негайного виконання в межах суми аліментів за один місяць.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до положень п.14 ч.2 ст.3 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнена від сплати судового збору за цим предметом цивільного спору. Тому за правилами ст.141 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати із сплати судового збору в розмірі 704,80 грн. щодо вимог стягнення аліментів на утримання дитини. Натомість судовий збір у розмірі 704,80 грн. щодо стягнення аліментів на утримання дружини, у задоволенні яких відмовлено, слід віднести на рахунок держави.

Враховуючи викладене, керуючись ст.10, 12, 13, 82, 89, 141, 206, 223, 247, 263-265, 279, 430 ЦПК України, ст.75,77, 181-183, 191 СК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_5) аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років щомісячно, починаючи з 26.06.2018 року, до досягнення дитиною повноліття, тобто до 08.07.2022 року, а також на користь держави одноразово 704 гривні 80 копійок судового збору (рахунок отримувача 2006, отримувач коштів УК у Жмеринському району/м.Жмеринка/22030101, , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача 899998, код класифікації доходів бюджету 22030101, пункт 1.1.2).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах одного місяця, а саме: з 26.06.2018 року до 26.07.2018 року, допустити до негайного виконання.

Рішення набуває законної сили після закінчення строків його оскарження, якщо не було подано апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення, Апеляційному суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області.

Суддя Вернік В.М.