АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2018 року м. Кривий Ріг

справа № 177/467/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2018 року, яке постановлено суддею Коваль Н.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору частково недійсним в частині покупця, визнання покупцем за договором, визнання права власності, в обґрунтування якого позивачем зазначено, що 17.04.2013 року між відповідачем ОСОБА_2 з однієї сторони та ОСОБА_5 і позивачем ОСОБА_1, з іншої сторони, укладено договір купівлі продажу магазину, розміром 12,45 х 16,85м під літерами «А-1» (загальною площею 184, 0 кв.м.) з шейкою підвалу під літерою «В», «І» замощення, за адресою Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Мар'янівка, вул. Гагаріна, б.1Б.

У відповідності до вказаного договору ОСОБА_2 передає, а покупці ОСОБА_5 та ОСОБА_1, приймають у свою власність по 1/2 вказаного магазину.

З обєктивних причин, а саме, у звязку із тим, що позивач з померлим ОСОБА_5, планували спільний бізнес, який полягав в тому, що позивач придбає нерухомість у вигляді магазину, а ОСОБА_5, організує в ньому торгівлю продуктами харчування та побутовими товарами в договорі купівлі-продажу було зазначено, що покупці приймають у свою власність по 1/2 вказаного магазину.

Відкриття магазину потребувало певного часу та ОСОБА_1 разом з ОСОБА_5, для закріплення партнерських відносин оформили 1/2 частину магазина на ОСОБА_5, але фактично ця 1/2 частина магазина мала залишатися у власності позивача.

Оскільки ОСОБА_5 не мав на той час коштів для придбання магазина та не мав за мету бути його власником, всю суму при укладанні договору купівлі-продажу сплатив позивач, як фактичний покупець.

Отже, волевиявлення позивача придбати магазин на двох на час вчинення правочину не було вільним, та відбулось внаслідок збігу обставин, які формально перешкоджали в оформленні права власності на магазин в цілому на своє імя.

Крім того позивач зазначив, що 23.07.2014 року ОСОБА_5 загинув, спадкоємці після його смерті не заявляли свої права на магазин, так як знали, що він фактично знаходиться у власності позивача.

На даний час позивач не має можливості оформити на себе право власності на магазин, що призводить до порушення його прав, у звязку із чим позивач вимушений звернутися з даним позовом та просив суд визнати договір купівлі продажу магазину розміром 12,45 х 16,85м під літерами «А-1» (загальною площею 184, 0 кв.м.) з шейкою підвалу під літерою «В», «І» замощення, за адресою Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Мар'янівка, вул. Гагаріна, б.1Б, від 17.04.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі під №2663, частково недійним в частині покупця ОСОБА_5.

Визнати ОСОБА_1 покупцем за договором продажу магазину розміром 12,45 х 16,85м під літерами «А-1» (загальною площею 184, 0 кв.м.) з шейкою підвалу під літерою «В», «І» замощення, за адресою Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Мар'янівка, вул. Гагаріна, б.1Б, від 17.04.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі під №2663.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину магазину розміром 12,45 х 16,85м під літерами «А-1» (загальною площею 184, 0 кв.м.) з шейкою підвалу під літерою «В», «І» замощення, за адресою Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Мар'янівка, вул. Гагаріна, б.1Б.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2018 року позов задоволено.

Визнатно договір купівлі продажу магазину розміром 12,45 х 16,85м під літерами «А-1» (загальною площею 184, 0 кв.м.) з шейкою підвалу під літерою «В», «І» замощення, за адресою Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Мар'янівка, вул. Гагаріна, б.1Б, від 17.04.2013, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі під №2663, частково недійним в частині покупця ОСОБА_5.

Визнано ОСОБА_1 покупцем за договором продажу магазину розміром 12,45 х 16,85м під літерами «А-1» (загальною площею 184, 0 кв.м.) з шейкою підвалу під літерою «В», «І» замощення, за адресою Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Мар'янівка, вул. Гагаріна, б.1Б, від 17.04.2013, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі під №2663.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину магазину розміром 12,45 х 16,85м під літерами «А-1» (загальною площею 184, 0 кв.м.) з шейкою підвалу під літерою «В», «І» замощення, за адресою Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Мар'янівка, вул. Гагаріна, б.1Б.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано, що уклавши договір купівлі-продажу спірного магазину 17 квітня 2013 року, позивач лише у березні 2017 року, після загибелі ОСОБА_5, коли стало неможливим встановити дійсні обставини укладення спірного договору, звернувся до суду з даним позовом.

Визнаючи позивача покупцем по договору купівлі-продажу, суд фактично визначив його право власності на спірне нерухоме майно, як сторони в договорі.

Крім того, суд першої інстанції не залучив до участі у справі орган опіки та піклування, в той час, як рішенням суду вирішено майнові інтереси неповнолітньої дитини, а вона, як відповідач у справі, не визнавала заявлених позивачем позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_7.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_7.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявились, причини своєї неявки суду не повідомили.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 17.04.2013 року між ОСОБА_2 з однієї сторони та ОСОБА_5 і ОСОБА_1, з іншої сторони, було укладено договір купівлі продажу магазину, розміром 12,45 х 16,85м під літерами «А-1» (загальною площею 184, 0 кв.м.) з шейкою підвалу під літерою «В», «І» замощення, за адресою Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Мар'янівка, вул. Гагаріна, б.1 «Б» (а.с.12).

У відповідності до вказаного договору ОСОБА_2 передає, а покупці ОСОБА_5 та ОСОБА_1, приймають у свою власність по 1/2 вказаного магазину, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 14-15).

Предявляючи позов до відповідачів позивач посилався на те, що фактично 1/2 частина магазина, що за договором придбав за зареєстрував на неї право власності ОСОБА_5, мала залишатися у власності позивача, оскільки він та ОСОБА_5 планували спільний бізнес, який полягав в тому, що позивач придбає нерухомість у вигляді магазину, а ОСОБА_5, організує в ньому торгівлю продуктами харчування та побутовими товарами та тим, що відкриття магазину потребувало певного часу який самостійно укладав договори, щодо комунального та технічного обслуговування даного магазину.

Задовольняючи позовні вимоги позивача суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі по справі визнали позовні вимоги, та задоволення позовних вимог не суперечить закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач по справі ОСОБА_4 10 травня 2017 року надала суду першої інстанції письмові пояснення по справі, в яких не заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1, проте, в апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 посилається на те, що не подавала суду першої інстанції заяви про визнання позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що визнання позову в даному випадку ОСОБА_4 не мало місця, оскільки остання заперечує проти вказаних обставин, крім того, в матеріалах справи знаходиться заява відповідача ОСОБА_3 від 23 травня 2017 року, який також визнав позовні вимоги позивача, натомість 21 червня 2017 року від ОСОБА_3 до суду першої інстанції надійшла заява, в якій від категорично заперечує проти заявлених позовних вимог позивача.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість задоволення позовних вимог позивача у звязку з визнанням відповідачами позову, при цьому не перевіривши наявність правових та законних підстав для його задоволення.

Так, за положеннями ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов'язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов'язок передати предмет договору наступному власнику.

Крім того, покупець може домовитись з іншою особою про придбання власності за її рахунок з наступним відшкодуванням цій особі витрат.

Отже, за звичаями ділового обороту презюмується, що предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Положеннями ст. 217 ЦК України визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідків недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був вчинений без включення до нього недійсної частини.

Якщо при вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним з підстав, що насправді покупцем є інша особа, суд встановить, що фактично майно було придбано за кошти іншої особи і для неї, та що інших підстав для визнання цієї угоди недійсною немає, вказаний договір визнається недійсним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На думку колегії суддів, позивачем, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які він посилається в позові.

В даному випадку письмові пояснення відповідача ОСОБА_2 (а.с.56) про те, що грошові кошти в сумі 35170 грн. відповідно до умов укладеного договору купівлі-продажу магазину, він прийняв саме від позивача ОСОБА_1, після чого передав ОСОБА_1 технічну документацію та ключі від магазину не можуть слугувати належною правовою підставою для задоволення позовних вимог позивача про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним в частині покупця, оскільки позивачем не доведено, відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України, що вказані кошти належали саме йому.

При цьому, на переконання колегії суддів, сторони досягли між собою усіх істотних умов договору купівлі-продажу нерухомого майна, будь-яких, належних та допустимих доказів його недійсності, зокрема, в частині покупця, матеріали справи не містять.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду не відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права та приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_4, та скасування рішення суду першої інстанції, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383,386 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2018 року скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору частково недійсним в частині покупця, визнання покупцем за договором, визнання права власності.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 вересня 2018 року.

Головуючий:

Судді: