АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/791/829/18 Доповідач Орловська Н.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року Апеляційний суд Херсонської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Орловської Н.В.

суддів Кутурланової О.В.

Майданіка В.В.

секретар Цвєткова І.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, діючого від імені ОСОБА_3, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 04 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся із позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики від 02.07.2010р., укладеного між сторонами.

За умовами договору позики ОСОБА_4 надав ОСОБА_3 позику у розмірі 15 000 дол.США, із зобов'язанням повернути кошти в строк до 2.10.2010р. У подальшому, за погодженням сторін, строк повернення позики було збільшено до 02.10.2012р. про що були внесені зміни до договору позики, однак до теперішнього часу грошові кошти відповідачем не повернуті.

З урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь борг за договором позики у розмірі 15 000 дол.США, відсотки за користування коштами у розмірі 5 611,73 дол.США з конвертацією у національну валюту України на день здійснення платежу та три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 27 784,07 грн, та стягнути судові витрати.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 04 квітня 2018 року позовні вимоги задоволені, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму боргу - 15 000 дол.США еквівалентних 317 781,62 грн станом на 31.08.2015р., відсотки за користування кредитом - 5611,73 дол.США, еквівалентних 118 886,97 грн. станом на 31.08.2015р., та три відсотки річних у сумі 27 784,07 грн, судові витрати в сумі 3 654 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, діючи від імені ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування судом фактичних обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, та застосувати строк позовної давності. Порушення судом норм процесуального права пов'язує із тим, що ОСОБА_3 не була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, що позбавило її права подати заяву про застосування строків позовної давності та додаткових заперечень з урахуванням висновку проведеної судової експертизи. У зв'язку з неявкою відповідача та її представника, який через незадовільний стан здоровья не міг бути присутнім в судовому засіданні, суд мав відкласти слухання справи на іншу дату. Також судом не були з'ясовані всі обставини справи, а саме: чи дійсно відповідач отримала грошові кошти за договором позики, та чи були вони повернуті позивачу. Виправлення у договорі щодо зміни строку повернення позики внесені та посвідчені тільки позивачем, що свідчить про те, що сторони правочину не досягли згоди щодо зміни умов договору.

Адвокат Гілін Є.О., діючи від імені ОСОБА_4 у відзиві на апеляційну скаргу заперечує її доводи, просить залишити без змін ухвалене у справі судове рішення.

Статтею 351 ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до п. 8 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» цього Кодексу до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, а тому Апеляційний суд Херсонської області діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Херсонського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України в редакції від 15.12.2017р. справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, судом встановлені такі обставини.

У відповідності до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути таку ж суму грошей (суму позики) або таку ж суму речей того ж роду та такої якості.

За замістом ст.ст. 526, 530, 599 ЦК України, зобов'язання має бути виконано належним чином з дотриманням умов і строків встановлених договором та вимог цього Кодексу. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Забезпеченням виконання грошового зобов'язання є неустойка, вид та порядок стягнення якої може бути встановлений за договором сторін, як це передбачено ст. 546 названого Кодексу.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 02.07.2010р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір позики, за яким позикодавець надав позичальнику позику у розмірі 15 000 дол.США, із зобов'язанням повернути суму боргу в строк до 2.10.2010р. Договір укладений без сплати відсотків за користування коштами. (а.с.3 т.1)

За умовами договору від 02.07.2010р. (п.3, 4) позичальник ОСОБА_3, своїм підписом підтверджує, що отримала від ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 118 500 грн. У разі девальвації протягом строку дії цього Договору національної грошової одиниці України позичальник зобов'язується повернути суму грошей у гривнях еквівалентну 15 000 дол.США за офіційним курсом Національного банку України на день платежу.

Згідно положень ст. 638 ЦК України Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні, або є необхідними для договору даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зміна договору допускається у відповідності до приписів ч.1 ст. 651 цього Кодексу, лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором чи законом. Зміна умов договору вчиняється у тій самій формі, що і договір, який змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Як вбачається із тексту договору позики, укладеного та підписаного сторонами 2.07.2010р., ними встановлений кінцевий строк повернення позики до 2.10.2010р.

Факт підписання цього тексту договору позичальником встановлений судом на підставі наявних у матеріалах справи письмових доказів та висновку експертизи № 336-ПТ від 03.08.2017р., згідно якого рукописний тест «ОСОБА_3» в колонці «Позичальник» розділу «Підписи» наданого на дослідження договору позики грошових коштів від 2.07.2010р, укладеного між ОСОБА_4 (позикодавцем) та ОСОБА_3 (позичальником), виконаний самою ОСОБА_3. (а.с. 54-67 т.2)

Висновок експерта, викладений у п.1 про неможливість відповісти на питання ким виконаний підпис у колонці «позичальник» не заперечує встановленого судом факту підписання відповідачем вказаного договору позики.

Доводами апеляційної скарги заперечується наведений висновок суду першої інстанції, із тих підстав, що суд першої інстанції не з'ясував чи дійсно позичальник отримала грошові кошти за договором позики, та чи були вони повернуті позивачу.

Апеляційний суд враховує, що позивач, ОСОБА_4 є позикодавцем у спірних правовідносинах. На підтвердження факту укладання договору надав суду оригінал договору, який підписаний позичальником у день його укладання 2.07.2010р. Саме оригінал договору, наявний у позивача, переданий суду для проведення почеркознавчої експертизи, яка призначена на вимогу ОСОБА_3 (а.с. 98 т.1; а.с.4 т.2)

Крім того, умовами п.1 договору встановлено, що позикодавець передав у власність позичальнику, а позичальник прийняв грошові кошти в сумі 15 000 дол.США із зобов'язанням повернути до 2.10.2010 року.

Позичальник у відповідності до ч.1 ст. 1050 ЦК України має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти не були одержані ним від позикодавця, або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір укладено у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші насправді не були одержані позичальником від позикодавця, або були одержані у меншій кількості ніж це встановлено договором.

Крім того, заперечення позичальника щодо невиконання обов'язку повернути позику підлягають доведенню. Проте в ході розгляду справи відповідачем та її представниками не надано жодних доказів на підтвердження факту повернення позики, прийняття виконання позикодавцем, як це встановлено приписами ст. 527 ЦК України.

Оскільки позичальником на підтвердження факту надання позики у розмірі визначеному договором надано оригінал договору, укладений у письмовій формі, який містить власноручний підпис позичальника, а також за відсутності належних доказів повернення суми позики позичальником, суд дійшов вірного висновку про факт укладання договору позики, отримання позичальником коштів у розмірі визначеному п.1 договору та обов'язок ОСОБА_3 повернути позику у тому ж розмірі у строк, встановлений договором.

Разом із тим, помилковим є висновок суду про продовження строку виконання договору до 02.10.2012р., оскільки позивачем не надано належних письмових доказів про те, що позичальник погодилась на таку зміну умов договору, тоді як представник ОСОБА_3 в ході розгляду справи такі обставини заперечував.

Отже, строк виконання зобов'язання за спірним договором визначений до 2.10.2010р.

Також суд визнав встановленим, що позичальник свого обов'язку повернути борг у відповідності до умов договору та положень ст. 1049 ЦК України не виконала, а тому дійшов вірного висновку про стягнення суми позики у валюті, визначеній договором із врахуванням 3% річних відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України в межах заявлених позивачем вимог у цій частині.

Разом із тим заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги у тій частині, що судом помилково застосовані положення ст. 1048 ЦК України та неправомірно стягнуті відсотки за користування грошима, оскільки така вимога суперечить умовам договору.

Апеляційний суд звертає увагу, що істотною умовою договору позики, що погоджена у письмовій формі є умова про те, що договір укладається без сплати відсотків за користування грошовими коштами.

Крім того, позивач визначаючи розмір сум за користування позиковими коштами, виходячи із відсоткової ставки НБУ у період часу із 31.08.2012р. по 31.08.2015р. поза межами строку кредитування, тоді як право кредитодавця нараховувати проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. (Правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28.03.2018р. у справі № 444/9519/12 провадження № 14-10цс18)

Отже, за викладених обставин рішення суду в частині стягнення 5 611,73 дол. США у якості плати за користування позиковими коштами слід скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні цієї частини позовних вимог.

Крім того, не підлягають задоволенню доводи в частині застосування апеляційним судом строку позовної давності на підставі заяви ОСОБА_8, який діяв за дорученням ОСОБА_3, оскільки заява про застосування строку позовної давності подана представником 04.04.2018р. о 15 год. 31 хв., після закінчення судового розгляду 4.04.2018р. о 13 год. та підписання повного тексту рішення суду першої інстанції у порядку ч.4 ст. 268 ЦПК України.

В апеляційному суді представник ОСОБА_3 підтвердив той факт, що про завершення розгляду справи та постановлення рішення довідався після його внесення у Єдиний державний реєстр судових рішень після чого подав заяву про застосування строку позовної давності, яка зареєстрована в суді першої інстанції 04.04.2018р. о 15 год. 31 хв., а тому просив врахувати правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17.04.2018р. у провадженні № 14-59цс18.

Розглядаючи подану заяву про застосування строку позовної давності, апеляційний суд враховує, що провадження у цивільній справі, що розглядається, відкрито ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 24.09.2015р. (а.с.19 т.1)

За результатом розгляду 02.02.2016р. цим судом ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені. Копія судового рішення 25.02.2016р. вручена члену сім'ї ОСОБА_3.(а.с.56-58, 61 т.1)

Із матеріалами цивільної справи представник ОСОБА_3 ознайомився 29.02.2016р. (а.с.62 т.1)

Заява про перегляд заочного рішення та заява про скасування заходів забезпечення позову подані ОСОБА_3 до суду 02.03.2016р. та стверджувала, що не укладала договір позики і не підписувала наданий позивачем текст договору. При цьому питання застосування строку позовної давності не порушувала.(а.с.66, 67, 73-75 т.1)

В ході повторного розгляду справи після скасування заочного рішення, за клопотанням представника ОСОБА_3 вперше була призначена почеркознавча експертиза. (а.с. а.с.98-106 т.1)

Висновок почеркознавчої експертизи, складений 3.08.2017р. та ухвалою суду від 07.09.2017р. розгляд справи призначений на 13 березня 2018р. о 10 год. Про судовий розгляд ОСОБА_3 особисто повідомлена 16.09.2017р. згідно відмітки про вручення відділенням поштового зв'язку, як це вбачається із перевірки статусу відстеження вручення поштового відправлення, проведеного 2018-07-09.(а.с.75 т.2)

У відповідності до положень ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить його спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Завданням та основними засадами цивільного судочинства є принцип рівності і змагальності сторін, що полягає у створенні рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та реалізації захисту їх прав. За приписами ч.3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Право відповідача та надання рівних можливостей для захисту своїх прав було забезпечено судом шляхом скасування за її заявою заочного рішення від 2.02.2016р., ухваленого без належного повідомлення про розгляд справи. Впродовж наступного розгляду справи, від моменту ознайомлення із її матеріалами із 26.02.2016р. до моменту постановлення судового рішення судом першої інстанції 4.04.2018р., суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, у відповідності до приписів цивільно - процесуального законодавства вчиняв необхідні дії для реалізації прав відповідача щодо надання необхідних доказів її заперечень проти заявлених позивачем вимог.

Однак впродовж часу розгляду справи ОСОБА_3 та її представник, заяву про застосування строку позовної давності не подали.

Неприйнятним є посилання на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018р. як правову підставу за застосування строку позовної давності за заявою поданою після розгляду справи в суді першої інстанції, оскільки у п.72-74 наведеній справі Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що відповідач не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, а суд першої інстанції постановив заочне рішення. У разу відмови суду першої інстанції у задоволенні заяви відповідача про перегляд заочного рішення, відповідач може заявити про застосування строку позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції навіть якщо така заява не подавалась ним у суді першої інстанції.

Таким чином наведені обставини не є тотожними для справи, яка розглядається, оскільки ОСОБА_3 та її представник, який є фахівцем у галузі права, мали можливість та час для подання заяви про застосування строку позовної давності в суді першої інстанції після скасування заочного рішення.

Залишаючи без задоволення подану заяву про застосування строку позовної давності, апеляційний суд враховує принцип рівних можливостей для реалізації і захисту прав всіх учасників судового розгляду, змагальність сторін та дотримання принципу диспозитивності, встановленого ст. 13 ЦПК України.

На підставі викладеного, ст.ст. 638, 651, 1048 ЦК України, керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, Апеляційний суд Херсонської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 04 квітня 2018 року в частині визначення строку дії договору позики та встановлення розміру судових витрат змінити.

Виключити із мотивувальної частини рішення суду першої інстанції посилання на продовження строку дії договору позики до 2.10.2012р., та визнати, що зобов'язання повернути позику діє до 2.10.2010р.

Зменшити розмір стягнутих із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судових витрат пропорційних задоволеній частині позовних вимог із суми 3 654 грн до 2 704 грн.

Рішення суду в частині стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 відсотків за користування позиковими коштами станом на 31.08.2015р. в розмірі 5 611,73 дол.США скасувати і ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення відсотків за користування позикою за період із 31.08.2012р. по 31.08.2015р. в розмірі 5 611,73 дол.США відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складання повного тексту постанови 28 вересня 2018 року.

Головуючий ____________ Н.В.Орловська

Судді: ____________ О.В.Кутурланова

____________ В.В.Майданік