Номер провадження: 22-ц/785/3577/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Черевка П.М., Дрішлюка А.І.,

за участю секретаря Півнєва Д.С.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - Державний нотаріус Маслова ОСОБА_4 Одеської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», Публічне акціонерне товариство «ПроКредитБанк» про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, за участю третіх осіб Державного нотаріуса Маслової ОСОБА_4 Одеської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції в Одеській області, публічного акціонерного товариства «Дельта банк», публічного акціонерного товариства «ПроКредитБанк» про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, в якому з урахуванням уточнень (а.с. 93-96) просить визначити додатковий строк тривалістю три місяця для подання до Державного нотаріуса Маслової ОСОБА_4 одеської державної нотаріальної контори ГТУЮ в Одеської області заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті його батька, ОСОБА_5, що помер 03 листопада 2008 року. Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що ОСОБА_2Г, яка звернулася вчасно до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, навмисно ввела позивача в оману щодо існування спадкового майна після померлого, на яке позивач має право як спадкоємець першої черги. Крім того, позивач зазначає, що він не міг знати про спадкове майно через часті відрядження за кордон, повязані з характером його роботи. В звязку з цим, позивач вимушений звернутися до суду з вимогами про надання додаткового строку для прийняття спадщини, зазначає, що строк пропущено з поважних причин, оскільки хворів та неодноразово перебував у відрядженнях, що підтверджується відмітками у закордонних паспортах.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що суд порушив вимоги ст.ст. 57, 60, 62 ЦПК України (у редакції, яка діяла на момент ухвалення рішення), а саме не дослідив належним чином та в повному обсязі табелі робочого часу ОСОБА_2 за періоди з жовтня по грудень 2008 року, з січня по березень 2009 року, серпень 2009 року; суд необґрунтовано не звернув увагу на те, що ОСОБА_3 навмисно ввела в оману ОСОБА_6 щодо відсутності такого майна.

У відзиві від 15.03.2018 року ПАТ «Дельта Банк» зазначає, що відповідно до судової практики при розгляді тотожних спорів необізнаність особи про наявність спадкового майна не можуть бути визнані судом поважними причинами пропуску строку.

У судове засідання у суді апеляційної інстанції, призначене на 12.09.2018 року, сторони у справі не зявились.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 24.09.2018 року, про що зазначено у вступній частині постанови апеляційного суду Одеської області.

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлені наступні обставини.

03 листопада 2008 року помер, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, код платника податку НОМЕР_1, що мешкав в АДРЕСА_1 ( був зареєстрований з 2000 року), що був батьком ОСОБА_2, про що 04 листопада 2008 року Першим Малиновським Відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції зроблений актовий запис за № 132 (а.с. 66). Факт родинних відносин між позивачем та померлою підтверджений матеріалами справи. Відповідно до свідоцтва про народження НІ-ЖД №415621 від 02.04.1985 року, ОСОБА_5 (померлий) був батьком ОСОБА_2О, мати - ОСОБА_7 (а.с. 4).

16.08.1996 року ОСОБА_5 одружився з ОСОБА_8, свідоцтво про одруження І-ЖД №016898 (а.с.5).

06 травня 1998 року розпорядженням №115521 Органу приватизації, квартира в АДРЕСА_2 була передана в спільну часткову власність у рівних долях ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_2. Розпорядженням №1932 від 12.09.2002 року, було скасовано розпорядження органу приватизації №115521 від 06.05.1998 р. Підставою для скасування цього розпорядження стало рішення Жовтневого місцевого суду м. Одеси від 19.07.2002 року (а.с. 8,9).

02.06.2005 року розпорядженням №189821 органу приватизації, квартира в АДРЕСА_1 знову була передана в спільну часткову власність у рівних долях ОСОБА_5 та ОСОБА_8 Кірілу Євгеновичу, ІНФОРМАЦІЯ_2. 02 червня 2005 року №189821 Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради було видано свідоцтво про право власності ОСОБА_5 та ОСОБА_10 на квартиру в АДРЕСА_3. Зазначена квартира належала ОСОБА_5 та ОСОБА_10 в рівних частках(а.с.10 -12).

20 березня 2009 року ОСОБА_3 звернулася в Другу державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, наслідком цього сталося відкриття спадкової справи №68/09 до майна померлого 03.11.2008 р. ОСОБА_5 (а.с. 56).

14 серпня 2009 року ОСОБА_3 знову звернулася до ОСОБА_4 державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, на спадкове майно, що залишилось після померлого 03.11.2008 р. ОСОБА_5, а саме на: частину квартири АДРЕСА_4; автомобіль марки CHEVROLET EVANDA, 2005 року випуску; автомобіль марки - KIA CARENS, 2007 року випуску.

Крім того до ОСОБА_4 державної нотаріальної контори з заявами претензіями звернулись кредитори померлого боржника ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «ПроКредитБанк» (а.с.58-66).

Як видно з наданих заперечень, на день розгляду справи у суді першої інстанції вимоги кредитора АТ «Дельта Банк» не задоволені.

Також судом першої інстанції під час слухання справи вірно встановлено, що 02 лютого 2012 року Приморським районним судом м. Одеси було ухвалено рішення у справі № 1522/12888/11, яким задоволено позовні вимоги АТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3, як спадкоємиці боржника за Кредитним договором № 526/ФКВ-07 ОСОБА_5 Постановою державного виконавця Приморського ВДВС м. Одеси від 30.12.2016 року виконавчий документ № 2/1522/12888/11 повернуто стягувачу, у звязку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення.

Крім того, в провадженні суду (суддя Домусчі Л.В.) знаходиться справа № 2-2808/11 за позовом ПАТ «ПроКредитБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_10Є, ОСОБА_11, третя особа ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення, яка зупинена до розгляду цієї справи.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні (правовий висновок ВСУ у справі № 6-1486цс15).

Листом ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 встановлено, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину.

При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов'язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Причини пропуску зазначеного строку можуть бути визнані поважними в наступних випадках: тривалу хворобу, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо.

При цьому, у абз. 6 п. 24 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

З наданих суду матеріалів спадкової справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 з заявою про прийняття спадщини після смерті його батька ОСОБА_5 з 03 листопада 2008 року до теперішнього часу не звертався, а звернувся до суду з позовом 29.06.2016 року, зазначаючи про необізнаність про існування спадкового майна.

За таких обставин суд першої інстанції вірно вважав, що позовні вимоги наразі є недоведеними, оскільки вони фактично зводяться до необізнаності позивача про наявність спадкового майна. При цьому, факт введення ОСОБА_3 позивача в оману щодо наявності спадкового майна суд першої інстанції правильно вважав також не доведеним, оскільки жодного доказу зазначеного позивачем не надано, до того ж норми законодавства в даному випадку регламентують взаємозвязок між померлим та спадкоємцем, жодною ж нормою чинного законодавства не передбачено обовязку третіх осіб сповіщати спадкоємця про наявність спадкового майна. При цьому, слід звернути увагу на те, що законом не заборонено подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, у разі відсутності спадкової маси, особа просто не отримає Свідоцтво про спадщину. Крім того, з часу смерті батька позивача минуло досить багато часу, а позивач навіть не опікувався даним питанням.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України (у редакції, яка діяла на момент розгляду справи) встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому згідно зі ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України (у редакції, яка діяла на момент розгляду справи) кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд першої інстанції вірно вважав за необхідне зазначити, що розгляд і вирішення справ в судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч. 1-3 ст. 10 ЦПК України (у редакції, яка діяла на момент розгляду справи).

З урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані суду докази, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а, відтак, такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки позивачем не доведено поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції табелів обліку робочого часу спростовуються наступним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що він працював водієм та за таким графіком роботи: два через два, тобто два дні працював та два дні відпочивав, розїжджаючи по всій території Одеської області.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що у ОСОБА_2 була можливість звернутись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у шестимісячний строк, якою скаржник не скористався, а таким чином, не реалізував своє право на спадщину через субєктивні причини.

Доводи щодо введення в оману ОСОБА_6 ОСОБА_3 про відсутність спадкового майна вже були обґрунтовано спростовані судом першої інстанції, з висновками якого погоджується судова колегія.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують зазначені вище висновки суду першої інстанції і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: А.І. Дрішлюк

ОСОБА_12

Повне судове рішення складено 24.09.2018 року.

Суддя Р.Д. Громік