АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження в апеляційній інстанції №22-ц/796/1588/2018
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів:

судді - доповідача: Білич І.М.

суддів: Поліщук Н.В. , Шахова О.В.

при секретарі: Довгопола А.В.

за участю:

представника позивача Решетова Н.Л.

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» - Решетової Ніни Львівни на заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2017 року ухвалене під головуванням судді Деснянського районного суду міста Києва Клочко І.В.

в цивільній справі №754/17750/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 07 серпня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 490044965, за умовами якого останній було надано кредит в сумі 15 113,86 доларів США зі сплатою процентів за весь час користування кредитом в розмірі 11,5% річних, з кінцевим терміном повернення 07 серпня 2010 року. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору, станом на 28 вересня 2014 року утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 18 240, 38 гривень, в тому числі за тілом кредиту 3 533,65 гривень, зі сплати процентів за користування кредитом в сумі 397,07 гривень, пені за несвоєчасне погашення заборгованості в сумі 14 309,66 гривень, яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 15 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 08 вересня 2015 року, позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» 4 430,65 гривень заборгованості за кредитним договором. У решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 року, рішення Деснянського районного суду міста Києва від 15 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 02 вересня 2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2017 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» було відмовлено.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду представник ПАТ «Альфа-Банк» - Решетова Н.Л. подала апеляційну скаргу та ставила питання про його скасування та ухвалення нового рішення, за яким позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі. Вказуючи, що судом першої інстанції не повно та не всебічно досліджено матеріали справи, не надано належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин справи, дотримання норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 02 червня 2016 року №1402- VІІІ &q?аї;Про судоустрій і статус суддів&qu V; у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць) , та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-УІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала подану апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити.

Відповідач не визнала подану апеляційну скаргу, заперечувала проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вислухавши пояснення осіб, що з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, судом при розгляді справи було встановлено, що 07 серпня 2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 490044965, за умовами якого відповідач отримала кредит на придбання транспортного засобу «Renault Kangoo», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, в сумі 15 113,86 доларів США з кінцевим терміном повернення 07 серпня 2010 року.

Відповідно до п. 2.8 договору платежі з повернення кредиту та сплати процентів за його користування здійснюються щомісячно рівними частинами відповідно до графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, який є додатком № 1 до договору та його невід'ємною частиною в порядку та на умовах, визначених цим договором. У разі сплати у валюті кредиту - 7 числа кожного місяця рівними частинами в сумі 498 доларів США; у разі погашення кредиту у національній валюті таке погашення має здійснюватись не пізніше 6 числа кожного місяця у сумі, розрахованій у порядку та на умовах, визначених цим договором.

02 червня 2010 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір про внесення змін і доповнень № 1 до кредитного договору № 490044965 від 07.08.2007 року, за умовами якого сторонами погоджена дата остаточного повернення кредиту - 07.08.2013 року .

Як вбачається з меморіального ордеру від 07.08.2007 року № 6723, ЗАТ «Альфа-Банк» перерахував на розрахунковий рахунок АЦ «Голосіївський» грошові кошти в розмірі 76 325,00 гривень в рахунок оплати автомобіля «Renault Kangoo», 2007 року випуску за договором купівлі-продажу від 28 липня 2007 року № 821, ОСОБА_2

Згідно наданих позивачем розрахунків у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором, остання допустила заборгованість, яка станом на 14.12.2016 року становила в загальному розмірі 112 127,20 гривень, та складалася: заборгованість за кредитом - 273,74 долари США, що за курсом НБУ станом на 14.12.2016 року становить 7 147,03 гривень, заборгованість по відсоткам - 30,76 доларів США, що за курсом НБУ становить 803,11 гривень, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за останній календарний рік - 3900,11 доларів США, що за курсом НБУ становить 104 177,06 гривень.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що з наданих відповідачем копій квитанцій вбачається, що відповідачем зобов'язання за кредитним договором виконувались вчасно, а кошти вносились в розмірі більшому, ніж встановлено графіком погашення заборгованості, що підтверджується також банківськими виписками та наданими позивачем розрахунками заборгованості в частині нарахування та погашення заборгованості відповідачем тіла кредиту та відсотків.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою на заочне рішення, позивач вказував на те, що квитанції надані відповідачем на підтвердження відсутності заборгованості, які були судом першої інстанції покладені в основу судового рішення не можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості. Такими документами можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно нормам ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Надані документи, що містяться в матеріалах справи є підставою вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та виписці по рахунку є правильними. Правильність наданого банком розрахунку жодними належними та допустимими доказами не спростовано, а неправильність нарахувань не встановлена, тому всі висновки в цій частині є лише хибними висновками суду.

Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Згідно з п.5.5. Положення про організацію операційної діяльності, форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення.

Виписки з особових рахунків клієнтів, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Зазначені доводи апеляційної скарги на думку колегії суддів не можуть бути підставою для скасування судового рішення з урахуванням того, що сам позивач направляючи на адресу боржника вимоги про дострокове повернення кредиту ніколи не зазначив в них самої суми заборгованості.

Крім того з наданого розрахунку вбачається (станом на 14.12.2016 року) що в період з 07.08.2007 року по 07.08.2008 року (рядки 1-12) відповідачем вносились кошти, в зв'язку з чим в графі № 27 «Загальний розмір заборгованості» відсутнє нарахування заборгованості.

Однак, в рядку 13 станом на 07.09.2008 року в графі № 27 вже зазначено розмір заборгованості в загальному розмірі 11 699, 62 долари США. Підстав та обґрунтувань таких нарахувань представником позивача не було надано як в суді першої так і апеляційної інстанції.

Під час судового розгляду представником позивача не було надано пояснень щодо недотримання ними ( банком) своєчасного порядку зарахувань коштів, які сплачувалися відповідачем в розмірі більшому, ніж передбачено графіком погашення кредиту, та їх подальшого розподілення/зарахування тощо.

Крім того в ході апеляційного розгляду банком були надані розрахунки заборгованості за кредитом позичальника ОСОБА_2 які містять в собі інформацію, щодо списання заборгованості у відповідності до рішення Правління № 159 від 27.11.2017 року ( т. 3 а.с. 33 -34).

Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що в ході розгляду справи позивач не надав належних та допустимих доказів на спростування висновків суду щодо доведеності відповідачем відсутності заборгованості за її кредитними зобов'язаннями, які існували між сторонами.

З наведеного вбачається, що судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що відповідач виконав належним чином свої зобов'язання, а саме сплатила грошові кошти у повному обсязі за умовами кредитного договору у визначений строк.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При розгляді справи судом першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що заочне рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-383, 384, 387 ЦПК України, п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, ч.6 ст.147, п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року №1402- VІІІ &qu р;Про судоустрій і статус суддів&q?ІІ;, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» - Решетової Ніни Львівни залишити без задоволення.

Заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 вересня 2018 року.

Суддя - доповідач:

Судді: