Справа № 523/9159/17
Провадження №2/523/339/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2018 р. року Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Бузовського В. В.

при секретарі - Петровської О.П.,

за участі представників:

позивача - ОСОБА_1,

відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду, у місті Одесі, в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи ОСОБА_7, приватний нотаріус Іллічова Наталія Артемівна про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, визнання права власності, -

встановив:

Позивачка ОСОБА_4, звернулася до суду із зазначеним позовом та в остаточній редакції вимог (а.с. 137-140) просила визнати недійсним договір купівлі-продажу АДРЕСА_1 в частині покупця, визнати її покупцем за даним договором, та визнати за нею право власності на зазначену квартиру. В обґрунтування вимог посилалася на те, що 22.03.2017р., нею було продано АДРЕСА_2 за 18 000,00 дол.США, кошти від продажу квартири отримала ОСОБА_7 В той же день, на ім'я її внука ОСОБА_5, було укладено договір купівлі-продажу АДРЕСА_1, за 20 500,00 дол.США, на придбання якої було витрачено кошти від продажу належної їй квартири. Перебуваючи у нотаріуса, вона вважала, що придбання нової квартири буде здійснюватися на її ім'я, тобто покупцем нової квартири буде вона. Разом із тим, після погіршення відносин із внуком, вона дізналася, що покупцем квартири на АДРЕСА_1 є її внук. Отже, під час укладання договору купівлі-продажу її ввели в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Таким чином, посилаючись на вимоги ст. ст. 217, 230 ЦК України, просить позов задовольнити.

В судовому засіданні позивачка та її представник вимоги позову підтримали саме з підстав передбачених ст.ст. 217, 230 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_5, вимоги позову не визнав та пояснив, що дійсно 22.03.2017р., його бабка ОСОБА_4, продала належну їй квартиру АДРЕСА_2 за 18 000,00 дол.США, та того ж дня ним було придбано АДРЕСА_1. При придбанні нової квартири ним було додано біля 5 000,00 дол.США. На час придбання квартири на АДРЕСА_1, бабка була присутньою при укладенні угоди, достовірно знала, що квартира купується на його ім'я, оскільки, за попередньою домовленістю, після придбання квартири, він мав надати згоду на проживання та на реєстрацію місця проживання бабки в цій квартирі. Також пояснив, що він нікого не обманював, а бабка декілька разів звертала увагу на те, який подарунок вона йому зробила на день народження. На виконання домовленостей він, як власник квартири, надав згоду на реєстрацію місця проживання бабки за новою адресою, а бабка 05.04.2017р., зареєструвала своє місце проживання в АДРЕСА_1. Також пояснив, що з невідомих причин, бабка змінила своє ставлення до нього та в такий спосіб намагається позбавити його права власності. Представник відповідача ОСОБА_5, - ОСОБА_2, пояснив, що відповідач нікого в оману не вводив, а посилання позивачки на начебто неправомірне привласнення належних їй коштів відповідачем, виходить за рамки цивільно-правових відносин. А позивачка із будь якими заявами до правоохоронних органів щодо шахрайських дій відповідача, не зверталася.

Представник відповідача ОСОБА_6, - ОСОБА_3, пояснив, що відповідач ОСОБА_6, отримав кошти за продаж належної йому квартири від ОСОБА_5 Під час укладання угоди у нотаріуса були присутні він як продавець, ОСОБА_5, як покупець та ОСОБА_7, як дружина покупця, отже ввести в оману ОСОБА_4, ані він, ані ОСОБА_5, не могли. Отже за таких підстав просив в позові відмовити.

Третя особа, ОСОБА_7, в судове засідання не з'явилася, про місце та час розгляду справи повідомлена належним чином.

Третя особа приватний нотаріус Іллічова Н.А., надала заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 221).

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Так встановлено, що 22.03.2017р., ОСОБА_4, продала, а ОСОБА_10, придбала АДРЕСА_2 за 89 600,00 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Іллічовою Н.А., реєстровий №1420 (а.с. 65). Кошти отримані від продажу квартири ОСОБА_4, передала ОСОБА_7, яка в свою чергу передала зазначені кошти своєму чоловіку ОСОБА_5, для придбання квартири. Також встановлено, що відразу, після укладання вище зазначеної угоди, було укладено договір купівлі-продажу АДРЕСА_1, згідно до якого ОСОБА_6, продав, а ОСОБА_5, придбав зазначену квартиру за 149 610,00 грн., зазначені кошти були перераховані покупцем на рахунок відкритий продавцем в ПАТ «Банк Восток», що підтверджується договором купівлі-продажу посвідченим приватним нотаріусом Іллічовою Н.А., реєстровий №1424 (а.с. 104) та платіжним дорученням від 22.03.2017р., (а.с. 123).

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правові наслідки недійсності окремих частин правочину передбачені статтею 217 ЦК України, а саме - недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Аналіз зазначених норм права у сукупності, надає право суду дійти висновку про те, що ст. 217 ЦК України не регулює правовідносини, що виникають з недійсності істотних умов договору, в даному випадку, сторони договору купівлі-продажу є істотною умовою договору (ст. 655 ЦК України), а не частиною договору без включення якої правочин був би вчинений, тобто умова договору, щодо якої ставиться вимога про визнання її недійсною не може бути істотною умовою, оскільки в такому випадку правочин має бути визнаний недійсним в цілому. Нормами цивільного законодавства встановлено, що договір не може існувати без істотних умов щодо сторін договору. Оскільки, пункт договору купівлі-продажу містить обов'язкову його умову - сторони договору, тобто є істотною умовою договору, то договір не може бути визнаний недійсним в цій частині. Зазначений висновок суду узгоджується із висновком зробленим в Постанові Верховного Суду у справі № 910/22319/16 від 12.03.2018р.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

З аналізу зазначеної норми права, слід дійти висновку про те, що ст. 230 ЦК України не регулює виниклі правовідносини. Визнання договору недійсним з підстави визначеної ст. 230 ЦК України, може бути заявлена виключно стороною договору. Отже, зазначена норма права, як підстава визнання правочину недійсним судом не приймається, оскільки позивачка ОСОБА_4, не є стороною договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_5, та ОСОБА_6, а отже і не могла бути введена в оману.

В частині посилання учасників справи на ціну договорів, суд до уваги не приймає, оскільки ціна договорів не є предметом спору, а отже правового значення для вирішення спору по суті не має.

Враховуючи те, що інші вимоги позову, а саме визнання позивачки покупцем та визнання за нею права власності на квартиру є похідними від визнання правочину недійсним, в задоволенні якого відмовлено, то і такі вимоги задоволенню не підлягають.

З іншими вимогами або з інших підстав ОСОБА_4, до суду не зверталася.

Керуючись ст. ст. 10-13, 76-89, 263-268 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи ОСОБА_7, приватний нотаріус Іллічова Наталія Артемівна про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, визнання права власності - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24.09.2018 року.

Суддя: