Справа №442/4851/18
Провадження №2/442/1774/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

19 вересня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого - судді Хомика А.П.

з участю секретаря- Лужецької С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

за участю представника позивача - ОСОБА_3

встановив:

27.07.2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати його таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1. В обґрунтування позову, вказує на те, що вона є власником вказаного будинку, а відповідач є її онуком. До 23.01.2015 році онук був зареєстрований за місцем свого постійного проживання у с. Піщане Золотоніського району Черкаської області, де він фактично проживав. Причиною реєстрації в належному їй на праві власності житловому будинку було те, що онук планував бути відправленим для служби в Збройних Силах України з Дрогобицького регіону, оскільки бажав служити на Західній Україні. Та після призову на службу ОСОБА_2 був визнаний непридатним для служби в Збройних Силах України.

В 2016 році, коли ОСОБА_2 приїхав до неї в гості, то на її вимогу знятись з реєстрації спочатку погодився, після чого втік до місця свого постійного проживання.

Стверджує, що з часу реєстрації відповідач не проживає у спірному будинку.

Формальна прописка відповідача створює для неї багато незручностей.

Представник позивача ОСОБА_3 у вступному слові позовні вимоги підтримав та дав пояснення, які по суті та змісту відповідають мотивам, викладеним у позовній заяві. Позов просив задоволити та проводити заочний розгляд справи.

Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, причин своєї неявки не повідомляв, однак належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи за останньою відомою судові адресою та через оголошення на сайті суду. Суд вважає цю особу повідомленою про час та місце судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, безпосередньо дослідивши докази, дійшов висновку, що позов слід задоволити.

Встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 11.09.2001 року державним нотаріусом Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори Мойсеєнко В.П. належить житловий будинок АДРЕСА_1.

Відповідно до даних будинкової книги у вказаному будинку є, зокрема, зареєстрований онук позивача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, однак останній не проживає у будинку з лютого 2015 року,, його особисті речі за такою адресою відсутні ( акт обстеження місця проживання, затверджений Директором «Стебниккомунсервіс» 16.02.2018 року №29).

Також згідно наданих позивачем доказів, зокрема характеристики Піщанської ЗОШ І-ІІІ ступенів на ОСОБА_2 характеристики Навчально-наукового інституту заочного навчання Черкаського відділенні від 11.02.2015 року, за якою ОСОБА_2 навчання у даному ВУЗі на заочній формі навчання з 2014 року, медичної довідки Центральної районної лікарні поліклінічного відділення м. Золотоноша Черкаської області встановлено, що фактичне місце проживання відповідача станом на 2015 рік є с. Піщане Золотоніського району Черкаської області, як зазначено позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою за змістом ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ч. 4 ст. 156 ЦК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї ( в тому числі колишній член сім'ї) власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Разом з тим, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України; ст.405 ЦК України). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 (справа №6-57цс11).

Беручи до уваги наведене та те, що відповідач фактично не проживав у спірному житлі з моменту реєстрації, тобто не проживає понад встановлені законом терміни - понад один рік, його особисте майно в будинку відсутнє, не бере участі в утриманні житла, має інше постійне місце проживання, суд дійшов висновку про те, що такі його дії свідчать про відсутність інтересу до вказаного житла. Окрім цього, будь-яких доказів щодо наявності домовленостей щодо порядку користування будинком між позивачем та відповідачем не здобуто, а з наданих доказів вбачається, що він самостійно залишив жиле приміщення і протягом тривалого часу не намагався вселитись у таке, тому його слід визнати таким, що втратив право користування спірним будинком.

За замістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, зокрема у разі задоволення позову - на відповідача, а тому з врахуванням того, що позивачка як інвалід ІІ групи звільнена від сплати судового збору, з відповідача слід стягнути в дохід держави 704,80 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 141, 223, 247, 259, 263, 264, 265, 280 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 704,80 грн. судового збору в дохід держави.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, тобто, шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Львівської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня складання повного тексту рішення суду через суд Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя А.П. Хомик