Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.09.2018 Справа №607/13341/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді Дзюбича В.Л., з участю секретарів судового засідання Грабської Ю.І. Зубко О.Я., представника позивача ОСОБА_1, представників відповідача Чорної Н.М., Чаповського В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, Тернопільської районної державної адміністрації з участю третьої особи приватного підприємства «Агрон» про визнання права на земельну частку - пай,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до відповідачів Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, Тернопільської районної державної адміністрації, третя особа- приватне підприємство «Агрон» про визнання права на земельну частку - пай.В обґрунтування заявлених вимог вказав, що з 20.06.1992 року працював різноробочим у сільськогосподарському товаристві з обмеженою відповідальністю «Нива», 28.12.1993 року рішенням загальних зборів уповноважених членів колгоспу «Нива» був прийнятий у члени колгоспу та звільнений з роботи 01.02.1997 року. 15.11.1995 року КПС «Нива» було видано державний акт на право колективної власності на землю. Таким чином, оскільки під час розпаювання земель він працював у колгоспі «Нива» та був його членом, він набув право на земельну частку(пай) та мав бути включений до списку пайовиків. Однак у 2016 році він довідався, що рішенням уповноважених членів колгоспу «Нива» №2 від 05.02.1996 року він був виключений з числа членів колгоспу і не включений до списків на паювання землі. Зазначене рішення є протиправним та суперечить вимогам закону, оскільки з часу його прийняття і до 01.02.1997 року він продовжував працювати у колгоспі, зокрема у 1996 році відпрацював 110 трудоднів, а у 1997 році-31 трудодень через те, що перебував на лікуванні про що представляв за місцем праці відповідні лікарняні листки та підтверджуючі документи щодо перебування у лікувальних закладах. Вважає, що його право на землю є непорушним та підлягає захисту без обмеження строком позовної давності, а тому просить визнати за ним право на земельну ділянку(пай) у розмірі, що був визначеним при проведенні розпаювання відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю колгоспу «Нива» серіїТР №0111 у с. Товстолуг Тернопільського району Тернопільської області.

В ході розгляду справи ОСОБА_4 подав заяву про уточнення позовних вимог та просить визнати за ним право на земельну ділянку(пай), як члену колишнього колгоспу «Нива» у розмірі 2,54 га, що був визначений для кожного члена колгоспу при проведенні розпаювання відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю колгоспу «Нива» серії НОМЕР_1 у с. Товстолуг Тернопільського району Тернопільської області в межах або поза межами населеного пункту.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області відносно позову заперечив та просить у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов. Вказав, позивачем не представлено суду графічних матеріалів щодо місця розташування земельної ділянки площею 2,54 га, право власності на яку він просить визнати за собою, не зазначено чи знаходиться дана ділянка в межах чи поза межами населеного пункту с. Товстолуг Тернопільського району Тернопільської області, що впливає на визначення суб»єктного складу відповідачів у справі та не доведено факту існування вільної земельної ділянки вказаної площі. Також зазначив, що оскільки спірні правовідносини виникли з часу отримання у 1995 році колгоспом «Нива» державного акту на право колективної власності на землю, застосуванню до них підлягають норми ст.ст.71,80 ЦК УРСР 1963 року, якими встановлено трирічний строк позовної давності та передбачено, що закінчення вказаного строку є підставою для відмови у позові. Вважає, що оскільки розпаювання земель колишніх колгоспів, яке почало проводитись з 1993 року, є загальновідомим фактом, а тому ОСОБА_4 повинен був дізнатися про порушення свого права на земельну частку(пай) з часу видачі колгоспу «Нива» державного акта на землю. Отже, строк позовної давності за заявленими ним позовними вимогами сплив 15.11.1998 року, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Представник відповідача Тернопільської районної державної адміністрації у задоволенні позову просить відмовити, з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов. Вказав, що з боку Тернопільської районної державної адміністрації відсутнє порушення прав позивача на землю.

Представник третьої особи ПП «Агрон» у судове засідання не з»явився, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається із записів у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2, ОСОБА_4 з 20.06.1992 року працював різноробочим у сільськогосподарському товаристві «Нива» та звільнений з роботи 01.02.1997 року за власним бажанням.

У відповідності до довідки сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Нива» с. Товстолуг Тернопільського району Тернопільської області від 17.03.2003 року, ОСОБА_4 працював у колгоспі с/г ТОВ «Нива» в період з 20.06.1992 року по 01.02.1997 року та відпрацював: у 1992 році 81 трудодень, у 1993 році- 281 трудодень, у 1994 році-361 трудодень, у 1995 році-208 трудоднів, у 1996 році-110 трудоднів, у 1997 році-31 трудодень.

Згідно наданого Тернопільською районною державною адміністрацією архівного витягу №555 від 10.11.2016 року, ОСОБА_4 був прийнятий у члени колгоспу «Нива» згідно виписки з протоколу №3 зборів уповноважених членів колгоспу «Нива» від 28.12.1993 року.

15.11.1995 року колгоспу «Нива» с. Товстолуг Тернопільського району Тернопільської області на підставі рішення Товстолузької сільської Ради народних депутатів №37 від 14.09.1995 року було видано державний акт на право колективної власності на землю серії НОМЕР_1 на земельну ділянку площею 1151,0 га для сільськогосподарського використання. Позивач ОСОБА_4 у долучений до вказаного державного акту список працівників та пенсіонерів колгоспу «Нива» внесений не був.

Як вбачається із архівного витягу №554 від 10.11.2016 року, згідно виписки з протоколу №2 зборів уповноважених членів колгоспу «Нива» від 05.02.1996 року ОСОБА_4 виключено з числа членів колгоспу «Нива» та не включено у списки на паювання за невихід на роботу з 06.04. по 30.06.1995 року, з 01.10. по 31.12.1995 року та в січні 1996 року.

Відповідно до п.п. 1-2 Указу Президента України №720/95 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», ст.ст.1-2 Закону України «Про порядок виділення в натурі(на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток(паїв)» № 899-IV від 05.06.2003 року(надалі- Закон № 899-IV) право на земельну частку(пай) мають члени КСП, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.

Згідно ст.2 Закону № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку(пай), є сертифікат на право на земельну частку(пай), виданий районною(міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку(пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку(пай).

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_4 не отримував сертифікат на право на земельну частку(пай).

Відповідно до ст.122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку(пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку(пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку(пай).

За змістом ст.ст.22,23 ЗК України в редакції 1990 року, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин та Указу Президента України №720/95 від 08.08.1995 року особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов:-перебування в членах КСП на час паювання;-включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю;-одержання КСП цього акта.

Таким чином, право власності на земельну частку(пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному сільськогосподарському підприємству, членом якого є особа.

Як встановлено судом, державний акт на право колективної власності на землю був виданий КСП «Нива» с. Товстолуг Тернопільського району Тернопільської області 15.11.1995 року, а позивач ОСОБА_4 був виключений з числа членів колгоспу лише 05.02.1996 року.

З наведеного вбачається, що на момент розпаювання земель колгоспу «Нива» с. Товстолуг Тернопільського району Тернопільської області ОСОБА_4 дійсно працював у даному колгоспі, а тому мав право на отримання земельної частки(паю).

При цьому суд не приймає до уваги долучені позивачем до матеріалів справи копію трудової книжки та довідку сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Нива» від 17.03.2003 року, оскільки у них містяться записи про те, що ОСОБА_4 працював у с/г ТОВ «Нива», яке не є правонаступником колгоспу «Нива».

У відповідності до п.6 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, який набрав чинності з 01.01.2004 року, правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред»явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Оскільки спірні правовідносини щодо права на земельну частку(пай) виникли з часу отримання КСП «Нива» державного акту на право колективної власності на землю, тобто з листопада 1995 року, застосуванню до них підлягають положення ЦК УРСР 1963 року, в редакції, яка діяла на момент їх виникнення.

Відповідно до ст.ст.71,75,76 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено(позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Статтею 80 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що закінчення строку позовної давності до пред»явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.

У пункті 26 постанови Пленуму Верховного Суду «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року №2 визначено, що причини пропуску строку позовної давності є предметом доказування під час судового розгляду й підлягають установленню при ухваленні рішення.

Верховний Суд України у своїй правовій позиції, викладеній у справі № 6-2469цс16 від 16.11.2016 року у справі вказав, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України(ст.76 ЦК УРСР 1963 року) дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що строк позовної давності щодо вимог про право ОСОБА_4 на земельну частку(пай) КСП «Нива» с. Товстолуг Тернопільського району Тернопільської області закінчився у листопаді 1998 року, тобто через три роки після видачі КСП державного акту на право колективної власності на землю.

Посилання представника позивача на ту обставину, що про порушене право ОСОБА_4 дізнався лише у 2016 році оскільки хворів, перебував на лікуванні та є інвалідом 2-ї групи не заслуговують на увагу суду, оскільки розпаювання земель колишніх колгоспів, проведення яких почалось в Україні з 1993 року, є загальновідомим фактом про який позивач мав можливість довідатися з джерел інформації, що перебувають у вільному доступі. При цьому, як вказано у позові та встановлено судом, на момент видачі КСП «Нива» державного акту на право колективної власності на землю, а саме станом на 19.11.1995 року, ОСОБА_4 входив у число членів колгоспу «Нива» та був виключений з колгоспу лише 05.02.1996 року, а тому повинен був дізнатися про порушення свого права на земельну частку(пай) з часу видачі КСП «Нива» державного акту на землю та не включення його до списків членів колгоспу на отримання землі. Доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку позовної давності протягом такого тривалого періоду часу позивачем не наведено.

У відповідності до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи те, що судом не встановлено наявності у позивача поважних причин пропуску строку на звернення до суду, а тому суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить висновку про те, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 слід відмовити за пропуском строку позовної давності.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 133, 223, 263, 265, 352, 354 ЦПК України , ст.122 ЗК України, ст.ст.1, 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі(на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток(паїв)» № 899-IV від 05.06.2003 року, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, Тернопільської районної державної адміністрації з участю третьої особи приватного підприємства «Агрон» про визнання права на земельну частку - пай, як члену колишнього колгоспу «Нива» у розмірі 2,54 га, що був визначеним для кожного члена колишнього колгоспу при проведенні розпаювання, відповідно до державного акту на право колективної власності на землю колгоспу «Нива» с. Товстолуг Тернопільського району Тернопільської області серії НОМЕР_1 в межах або поза межами населеного пункту - відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич