Справа № 331/2080/18
Провадження № 2/331/711 /2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2018 року м. Запоріжж

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Жукової О.Є.

за участю секретаря Качан К.К.

представника позивачів- Пащенко А.С.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 міської ради , третя особа Державний нотаріус Четвертої ОСОБА_4 державної нотаріальної контори ОСОБА_5 про визначення частки у спільній сумісній власності на земельну ділянку та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі в березні 2018 року звернулися до суду з вказаним позовом, в якому просили визначити, що частка ОСОБА_6, померлої 13 квітня 2012 року, в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, вулиця Гоголя, 50, загальною площею 0,0583 га, цільове призначення землі: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, становила -1/2 частка ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1 /4 частку земельної ділянки, яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, вулиця Гоголя, 50, загальною площею 0,0583 га в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1 /4 частку земельної ділянки, яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, вулиця Гоголя, 50, загальною площею 0,0583 га в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6.

В обґрунтування позовних вимог позивачі вказали, що вони є спадкоємцями після смерті матері ОСОБА_6, померлої 13 квітня 2012 року. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину на частину земельної ділянки вони звернулися до нотаріальної контори, однак їм було відмовлено у зв»язку з тим, що на ім»я спадкодавця ОСОБА_6 не можливо визначити частку в праві приватної власності на земельну ділянку яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, вулиця Гоголя, 50, загальною площею 0,0583 га.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 березня 2018 року провадження по справі відкрито.

26 квітня 2018 року відповідач ОСОБА_4 міська рада надала відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнала з тих підстав, що позивачі прийняли спадщину після смерті матері, а отже територіальна громада не є належним відповідачем по справі, крім того, позивачами не наведені обставини та правові підстави щодо визнання у судовому порядку за ними права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом після померлої матері.

У вступному слові представник позивачів позовні вимоги підтримала , наполягала на їх задоволенні .

Представник відповідача позов в частині визначення частки спадкодавця в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку просила вирішити на розсуд суду, в іншій частині просила в задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві.

Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків.

Так, судом встановлено, що 13 квітня 2012 року померла мати ОСОБА_2 і ОСОБА_3 - ОСОБА_6, про що ОСОБА_4 міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області 14 квітня 2012 року зроблено запис в Книзі реєстрації смертей актовий запис № 2247 та видано свідоцтво про смерть серії І-ЖС № 233993.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина, зокрема на 1/2 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гоголя, 50, загальною площею 0,0583 га, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Вказана земельна ділянка знаходилась у спільній сумісній власності спадкодавця ОСОБА_6 і позивача ОСОБА_2, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю ІІ-ЗП № 043855 від 26.12.2001 р., виданим на підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради від 22 листопада 2001 року № 445/61.

Спадкоємці за заповітом після смерті ОСОБА_6 - ОСОБА_7 і ОСОБА_3 подали заяви про відмову від прийняття спадщини за заповітом.

Позивачі є доньками померлої ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІ-БА № 257161 від 11.09.1976 р. і свідоцтвом про народження серії ІП-БК № 373976 від 19.03.1980 р. та спадкоємцями за законом першої черги. Інші спадкоємці ОСОБА_6 за законом першої черги - відсутні.

25 травня 2012 року ОСОБА_3 і ОСОБА_2 подали до Четвертої запорізької державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилася після смерті матері.

Постановами ОСОБА_5, державного нотаріуса Четвертої запорізької державної нотаріальної контори , від 25 грудня 2013 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті померлої 13 квітня 2012 року ОСОБА_6 на спадкове майно, що складається з земельної ділянки , що розташована на території м. Запоріжжя по вул. Гоголя, 50. Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії стала та обставина, що Державний акт на право приватної власності на землю ІІ-ЗП № 043855 наданий спадкоємцями, не містить свідчення щодо форми власності, на підставі якої було надано земельну ділянку площею 0,0583 га ОСОБА_6 та ОСОБА_2, у зв»язку з чим на ім»я спадкодавця ОСОБА_6 не можливо визначити частку в праві приватної власності на земельну ділянку.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в інформаційному листі ОСОБА_8 Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753-0/4-13 від 16.05.2013 року, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутись з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до пункту 4.15. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Згідно п.4.18. глави 10 цього ж Порядку вчинення нотаріальних дій якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Згідно п.п.4.21 п.4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців).

Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають право діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю.

Відповідно до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними.

Відповідно до п. 3.4 ОСОБА_8 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року за змістом ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Отже, резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено наступним чином: «Визначити, що частка померлого (П.І.Б.) в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила 1 /2 ».

Частиною 1 статті 89 Земельного кодексу України визначено, що земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з п. в) ч. 2 ст. 89 Земельного кодексу України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: співвласників жилого будинку.

Пунктом 12 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що розглядаючи спори, пов'язані зі спадкуванням частки в праві спільної сумісної власності, необхідно звертати увагу на те, що згідно зі статтею 368 ЦК (435-15) спільною сумісною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а й майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Враховуючи вищевикладене, оскільки у землевпорядному проекті про затвердження меж та розміру спірної земельної ділянки містяться заяви ОСОБА_6 та ОСОБА_2 від 20.08.2001 р., в якій вони просять передати їм у сумісну приватну власність земельну ділянку площею 0,0583 га , крім того , рішенням виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради від 22.11.01 р. № 445/51 «Про затвердження ОСОБА_6П, ОСОБА_2 меж та розміру земельної ділянки по вул. Гоголя, 50» вирішено передати гр. ОСОБА_6, ОСОБА_2 у спільну сумісну власність земельну ділянку по вул. Гоголя, 50, площею 0,0583 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визначення того , що частка ОСОБА_6 , померлої 13 квітня 2012 року , в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: м. Запоріжжя: вул. Гоголя, буд. 50 , загальною площею 0,0583 га , становила 1 /2 частину.

Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання за позивача право власності на спадкове майно, суд виходить з наступного .

За правилами ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Статтею 39 Закону України «Про нотаріат» визначено, що порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» зазначено, що нотаріуси вчиняють нотаріальні дії, зокрема видають свідоцтва про право на спадщину.

Виходячи зі змісту ст. ст. 1296 -1299 ЦК України питання про право на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у ч. 2 п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Враховучи, що судом визначено , що частка ОСОБА_6 , померлої 13 квітня 2012 року , в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку складає 1 /2 частину , позивачі мають оригінали правовстановлюючих документів на земельну ділянку , між ними відсутній спір щодо спадкування , суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом є передчасними, оскільки єдиною підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії була неможливість визначення частки спадкодавця в праві приватної власності на земельну ділянку .

Керуючись 3,4,11-13, 19, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 міської ради , третя особа Державний нотаріус Четвертої ОСОБА_4 державної нотаріальної контори ОСОБА_5 про визначення частки у спільній сумісній власності на земельну ділянку та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Визначити , що частка ОСОБА_6 , померлої 13 квітня 2012 року , в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: м. Запоріжжя: вул. Гоголя, буд. 50 , загальною площею 0,0583 га, цільове призначення землі: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель , становила 1 /2 частину.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст судового рішення складений 28 вересня 2018 року.

Суддя: О.Є. Жукова

26.09.2018