Провадження № 6/234/285/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Сухоручко Ю.О..

при секретарі - Харькової Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання державного виконавця Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Третьяченко К.Ю. про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИВ:

До Краматорського міського суду Донецької області надійшло подання державного виконавця Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Третьяченко К.Ю. про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2, яке мотивоване тим, що державним виконавцем при проведенні виконавчих дії здійснено неодноразові виходи за адресою останнього відомого місця мешкання боржника: АДРЕСА_2 з метою перевірки майнового стану боржника за місцем мешкання (реєстрації) боржника та знаходження майна належного боржнику на яке згідно Закону України «Про виконавче провадження» можливо звернути стягнення, двері не відчинено, доступ до приміщень (житла) боржником не надано. В ході провадження виконавчих дій встановлено, що боржник мешкає за адресою: АДРЕСА_3. В ході провадження виконавчих дії державним виконавцем встановлено за боржником зареєстроване на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_4. Боржнику ОСОБА_2 про примусове виконання рішення суду, ні надано пояснення з приводу не виконання рішення суду, та здійснюється часткове виконання шляхом часткової сплати боргу. Станом на час направлення подання боржником за заявами подано копії квитанції про часткову сплату боргу на загальну суму 918, 50 грн. У зв'язку з тим, що рішення суду не виконане, просить надати дозвіл на примусове проникнення до жилого приміщення боржника за адресою: АДРЕСА_3, яке належить боржнику ОСОБА_2 (за адресою: АДРЕСА_5).

В поданні заявник просив розглядати дану справу без участі представника Краматорського МВ ДВС.

Боржник ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, втім, надала суду заяву, в якій зазначено, що вона щомісячно сплачує суму боргу у розмірі 300,00 грн. ( а останні місяці, за вересень 2018 року- 1000,00 грн.), копії цих квитанцій передано державному виконавцю Третьяченко К.Ю. Загальна сума сплати боргу відповідно до квитанцій становить 5200,00 грн. Також, зазначила, що за адресою: АДРЕСА_6 вона проживає з неповнолітніми дітьми. Просить розглянути справу у її відсутність, та в задоволенні вимог подання відмовити.

Вивчивши подання та додані до нього документи, суд вважає його необґрунтованим та такими, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч.1 ст.439 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб при виконанні судових рішень, вирішується судом за місцем знаходження житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст.30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 311 ЦК України передбачено право на недоторканність житла.

У частинах1,2 ст.311ЦК України зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов'язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов'язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч.1 ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п.1 ст.17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Відповідно до п.2 ст.29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Згідно з п.4 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення.

Пунктом 13 ч.3 ст.18 Закону передбачено право державного виконавця на звернення до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до ст.48 Закону стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Зі змісту частини 1 ст.439 ЦПК України вбачається, що вирішення питання про проникнення до житла боржника в судовому порядку може мати місце для встановлення майна боржника чи майна та коштів, належних боржникові від інших осіб.

Отже, як вбачається з аналізу ст.48 Закону та ст.439 ЦПК України, умовами примусового проникнення до житла боржника для арешту майна, яке там знаходиться, є неможливість виконання рішення в інший спосіб, зокрема за рахунок звернення стягнення на кошти боржника та інше його майно.

Згідно доказів у справі, судом встановлено, що на підставі виконавчого листа провадження №2/234/218/17, справа №234/12772/16-ц, виданого 28.02.2017 Краматорським міським судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 83723,99 грн. Постановою державного виконавця від відкрито виконавче провадження №5355479, та постановою від 10.03.2017 на все рухоме та нерухоме майно, яке належить боржнику ОСОБА_2 накладений арешт.

З акту державного виконавця від 18.04.2017 вбачається, що останній 18.04.2017, здійснював вихід за адресою мешкання ОСОБА_2 зокрема за адресою: АДРЕСА_5, Однак, двері не відчинено, та боржнику залишений виклик до Краматорського МВ ДВС. Зі слів сусідів боржник за вказаною адресою не мешкає тривалий час.

Відповідно до акту державного виконавця від 26.06.2018 вбачається, що останній 19.04.2018, 24.05.2018 та 26.06.2018, здійснював вихід за адресою мешкання ОСОБА_2 зокрема за адресою: АДРЕСА_3. Однак, двері не відчинено, та боржнику залишений виклик до Краматорського МВ ДВС. Зі слів сусідів боржник за вказаною адресою не мешкає тривалий час.

Крім того, з наданих до справи: Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за №94351182 від 11.08.2017, відповіді на запити із ПФУ від 10.03.2017 за №, із Державної фіскальної служби України від 15.03.2017 за №26108695 судом убачається, які виконавчі дії проводилися держвиконавцем Краматорського МВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області щодо виконання рішення суду.

Суд вважає, що державним виконавцем не вжито всіх можливих заходів для примусового виконання рішення суду для того, щоб ставити питання про примусове проникнення до житла боржника, для належного виклику боржника до відділу державної виконавчої служби. Суду не надано доказів про вручення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження, про отримання ним викликів до відділу державної виконавчої служби; про вжиття заходів з примусового приводу божника до відділу виконавчої служби; не надано доказів, що дії боржника перешкоджають повному та своєчасному вчиненню виконавчих дій; крім того, боржник ОСОБА_2 сплачує борг, що підтверджується квитанціями про сплату боргу у розмірі 5200,00 грн., тобто відсутні докази про ухилення боржника від виконання судового рішення чи перешкоджання державному виконавцю у вчинені виконавчих дій.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає на необхідне відмовити у задоволені подання про надання дозволу на примусове проникнення до житла ОСОБА_2

Керуючись ст.439 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні подання державного виконавця Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Третьяченко К.Ю. про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається на за веб-адресою: http://court.gov.ua/fair/sud0528/.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається учасниками справи до Апеляційного суду Донецької області через Краматорський міський суд.

Суддя Краматорського

міського суду Ю.О. Сухоручко