Справа №442/2295/18
Провадження №2/442/1175/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2018 року

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої - судді Гарасимків Л.І.

при секретарі - Петрів В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом заступника Дрогобицької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі : Дрогобицької міської ради до ОСОБА_1, за участю третьої особи - Дрогобицької міської лікарні №1 про відшкодування шкоди, завданої злочином, -

в с т а н о в и в :

Позивач - заступник Дрогобицької місцевої прокуратури звернувся в суд в інтересах держави: Дрогобицької міської ради до ОСОБА_1, за участю третьої особи - Дрогобицької міської лікарні №1 про відшкодування шкоди, завданої злочином.

Свій позов обгрунтовує тим, що відповідно до ст.131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено обов'язок представництва інтересів держави в суді. Так, ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06.02.2018р. ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку з примиренням винного з потерпілим, а кримінальне провадження закрито. Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_1 24.11.2017 приблизно о 22 год. 00 хв., перебуваючи по місцю проживання у АДРЕСА_1 під час виниклого на грунті особистих неприязних відносин із ОСОБА_2 конфлікту, схопила в праву руку ніж та намагалась вдарити останнього ножем по руці, якою він утримував ліву руку ОСОБА_1 У цей час ОСОБА_2 свою руку відвернув сторону, внаслідок чого удар ножем по інерції потрапив у грудну клітку ОСОБА_2, внаслідок чого ОСОБА_1, з необережності, внаслідок злочинної недбалості, заподіяла тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки справа з локалізацією рани на передній поверхні грудної клітки на рівні третього міжребер'я справа по білягрудинній лінії, яке згідно висновку судово-медичної експертизи № 657 від 15.12.2017 по ступеню тяжкості відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в час спричинення. Таким чином, дії ОСОБА_1 кваліфіковані ст.128 КК України, тобто необережне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження. Згідно довідки КНП «Дрогобицької міської лікарні №1» Дрогобицької міської ради №1731 від 26.12.2017 за стаціонарне лікування в хірургічному відділенні ОСОБА_2 нараховано 8820 грн. витратна лікування. У добровільному порядку обвинуваченою ОСОБА_1 кошти в сумі 8820 грн. не відшкодовано, а тому виникла необхідність звернутися до суду.

В судове засідання прокурор Дрогобицької місцевої прокуратури Мархева О.А. не з»явилася, однак на адресу суду поступила заява, в якій вказано, що просить ухвалити заочне рішення у зв»язку із наявністю підстав, передбачених ст.280 ЦПК України, а тому суд розглянув справу у відсутності представника Дрогобицької місцевої прокуратури на підставі наявних доказів по справі.

Представник Дрогобицької міської ради Романкевич І. в судове засідання не з»явилася, однак на адресу суду поступило клопотання, в якому зазначено, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять розглядати справу без участі їхнього представника, а тому суд розглянув справу у відсутності представника Дрогобицької міської ради на підставі наявних доказів по справі.

Третя особа на стороні позивача - представник КНП «Дрогобицька міська лікарня №1» Дрогобицької міської ради в судове засідання не з»явився, однак від представника третьої особи надійшло клопотання, в якому зазначено, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять проводити розгляд справи у відсутності представника КПП «Дрогобицька міська лікарня №1» Дрогобицької міської ради, а тому суд розглянув справу в суд у відсутності третьої особи на підставі наявних доказів про справі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з»явилася, не повідомивши причин своєї неявки, хоча належним чином була повідомлена про день і час слухання справи, а тому суд розглянув справу у відсутності відповідача на підставі наявних доказів по справі. Керуючись ч.3 ст.223 ЦПК України, суд вважає цю особу повідомленою про дату судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ст.247 ЦПК судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги слід задоволити з таких міркувань.

Відповідно до п.1 Постанови ПВСУ від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, у порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України.

Відповідно до п.7 Постанови ПВСУ від 31.03.1989 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», у разі закриття справи за передбачених законом підстав, цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди, можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до ч.2 ст.1191 ЦК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину.

Згідно із положеннями ч.3 ст.1206 ЦК України якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Згідно до п.3 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою КМУ №545 від 16.07.1993. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

Згідно п.2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 встановлено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день.

Судом враховано той факт, що витрати, які з вини ОСОБА_1 здійснені КНП «Дрогобицькою міською лікарнею № 1» Дрогобицької міської ради негативно впливають на фінансування інших хворих, внаслідок чого порушуються інтереси держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина та в галузі охорони здоров'я та забезпечення пов'язаних з ними державних гарантій, що і є підставою для звернення прокурором в межах своєї компетенції до суду на захист державних інтересів.

Нормами ч.3 ст.128 КПК України на прокурора покладено обов'язок пред'являти цивільний позов в інтересах держави про відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням шкоди.

Згідно до ч.7 ст.128 КПК України особа, яка не пред'явила цивільний позов в кримінальному провадженні, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства.

Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Статтею 56 ЦПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві обгрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Крім того, в судовому засіданні не оспорюється той факт, що не надходження чи несвоєчасне надходження коштів за витрати, в цілому завдають суттєвої шкоди медичному закладу.

Держава зацікавлена у дотриманні законів та інших нормативно-правових актів всіма фізичними та юридичними особами, їх посадовими особами.

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п.54 рішення).

Згідно Витягу з ЄРДПОУ Дрогобицька міська лікарня №1 перейменовано в комунальне некомерційне підприємство «Дрогобицька міська лікарня №1» Дрогобицької міської ради, засновником якого є Дрогобицька міська рада.

Крім цього, ненадходження коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_2 до бюджету порушує інтереси держави, оскільки відбувається не дофінансування бюджетних установ, організацій, соціальних програм, що створює загрозу стабільності соціальної політики держави.

Статтею 18 Закону України «Основи законодавства про охорону здоров'я» визначено, що фінансування охорони здоров'я здійснюється за рахунок Державного бюджету України та місцевих бюджетів, фондів медичного страхування, благодійних фондів та будь-яких інших джерел, не заборонених законодавством.

Кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, асигнованих на охорону здоров'я, використовуються для забезпечення населенню гарантованого рівня медичної допомоги, фінансування державних цільових і місцевих програм охорони здоров'я та фундаментальних наукових досліджень з цих питань.

Фінансування закладу охорони здоров'я відповідно до ст.89 Бюджетного Кодексу України, здійснюється за рахунок коштів місцевого бюджету.

Відповідно до ч.3 ст.28 ЦПК України позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди.

Орган, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження у спірних правовідносинах, відповідно до ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», є Дрогобицька міська рада.

Відповідно до статті 32 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» управління закладами охорони здоров'я, які належать територіальним громадам або передані їм, організація їх матеріально-технічного та фінансового забезпечення віднесено до власних повноважень органів місцевого самоврядування.

Виконання органами місцевого самоврядування власних повноважень здійснюється у тому числі через створені ними установи.

Враховуючи те, що згідно листа КНП «Дрогобицька міська лікарня №1» Дрогобицької міської ради №293 від 02.03.2018, заходи претензійного характеру з приводу відшкодування збитків, заподіяних внаслідок вчиненого ОСОБА_1 кримінального правопорушення, останніми не вживалися, а прокурор в силу вимог ст.23 Закону України «Про прокуратуру» здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або ж неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу, в даному випадку органи, до компетенції яких віднесено відповідні повноваження неналежним чином їх здійснювали, що зумовило звернення місцевої прокуратури до суду для стягнення в судовому порядку коштів до місцевого бюджету.

Згідно п.4 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно довідки директора головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Дрогобицька міська лікарня №1» за №1731 від 26.12.2017р., ОСОБА_1 не сплачено вартість лікування потерпілого ОСОБА_2 у розмірі 8820,00 грн.

Відповідно до ч.6 ст.82 чинного ЦПК, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається із копії ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06.02.2018р., ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності ст.128 КК України на підставі ст.46 КК України у зв»язку з примиренням винного з потерпілим.

Стаття 46 КК України є закріпленням відомого зарубіжному законодавству інституту медіації як альтернативного способу врегулювання кримінально-правових конфліктів, в основу якого покладено посередництво у примиренні сторін.

Звільнення від кримінальної відповідальності у зв'язку з примиренням винного з потерпілим, втілюючи ідею відновлювального правосуддя, дає змогу: потерпілому - більш оперативно отримати належну компенсацію заподіяної йому шкоди; особі, яка вчинила злочин, - уникнути кримінальної відповідальності; державі - зекономити фінансові та інші ресурси для боротьби зі злочинністю. Для застосування аналізованого виду звільнення від кримінальної відповідальності необхідною є сукупність таких умов: 1) особа вчинила злочин уперше; 2) діяння належить до злочинів невеликої тяжкості або необережних злочинів середньої тяжкості (при цьому не вимагається, щоб ними були так звані злочини приватного обвинувачення); 3) особа, яка вчинила такий злочин, примирилася з потерпілим; 4) вона відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду. Встановивши сукупність вказаних умов, суд зобов'язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності.

Відшкодування завданої шкоди в плані ст.46 КК України може бути і неповним (на відміну від ст.45 КК України, але у будь-якому разі воно має бути достатнім. Цей критерій визначається за угодою потерпілого, який пропонує конкретні форми та механізми відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди, та особи, яка вчинила злочин. Так, усунення негативних наслідків вчиненого злочину може пов'язуватись учасниками конфлікту з укладенням або виконанням відповідного цивільно-правового договору.

Винна особа, прагнучи до примирення, може домовитися із потерпілим про передачу йому матеріальних благ понад шкоду, заподіяну злочином.

Крім того, судом взято до уваги той факт, що факт примирення потребує відповідного процесуального закріплення у матеріалах справи - заяви потерпілого, яка повинна містити: відмову потерпілого від своїх попередніх претензій та вимог до особи, яка вчинила правопорушення; відмову від вимоги притягнути цю особу до кримінальної відповідальності; клопотання потерпілого щодо закриття кримінального провадження, розпочатого за його заявою або в його інтересах, а оскільки в судовому засіданні не оспорюється факт, що ОСОБА_1 дійсно своїми умисними діями спричинила тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_2,

що містися а матеріалах кримінального провадження №0002447, що вбачає факт відшкодування шкоди винною особою.

Крім того, відповідно до пункту 4 Постанови пленуму Верховного суду України №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23.12.2005року примирення винної особи з потерпілим (потерпілими) належить розуміти як акт прощення її ним (ними) в результаті вільного волевиявлення, що виключає будь-який неправомірний вплив, незалежно від того, яка зі сторін була ініціатором, та з яких мотивів.

Звільнення винної особи від кримінальної відповідальності та закриття справи у зв'язку з примиренням із потерпілим можливе тільки в разі відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди.

Крім того, судом враховано ту обставину, що ОСОБА_2 ( медична карта хворого №08381) дійсно знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Комунального некомерційного підприємства «Дрогобицької міської лікарні №1» Дрогобицької міської ради з 24.11.2017р. по 15.12.2017р. (21 л/днів), вартість одного л/дня в хірургічному відділенні у 2017р. становить - 420,00грн. ( 420,00 х 21л/дн.) = 8820,00грн., загальна сума витрат складає -8 820,00грн.

Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання, що заявлені позовні вимоги є підставними та такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 133, 141, 354 ЦПК України, ст.ст. 23, 1166 ЦК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1, витрачені КНП «Дрогобицька міська лікарня №1» Дрогобицької міської ради на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2 на користь Дрогобицької міської ради у розмірі 8820 ( вісім тисяч вісімсот двадцять) грн., ( р/р 0014, 24060300 ( інші надходження) МФО 825014, ЗКПО 38007496.

Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільних справах Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Гарасимків Л.І.