АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 вересня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 212/137/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

за участю секретаря судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»,

відповідачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженняапеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06 вересня 2017 року, яке ухвалене суддею Зіміним М.В. у м. Кривому Розі о 09 год. 47 хв. та повне судове рішення складено 08 вересня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі ТОВ «Кей-Колект») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4,ОСОБА_2, ОСОБА_3, про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу та про визнання особи такою, що втратила право користування.

В обґрунтування позову зазначило, що 15 березня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 і на його забезпечення між банком та відповідачами було укладено договір іпотеки № 0З від 15.03.2007 року, предметом якої є квартира № 94 в будинку № 69 на мкрн. 5-й Зарічний у м. Кривому Розі.

13 лютого 2012 року АКІБ «УкрСиббанк» відступив ТОВ «Кей-Колект» за договором факторингу та договором про відступлення прав за договором іпотеки свої права вимоги та зобовязання за кредитним та іпотечними договорами, в тому числі й за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 15.03.2007 року та договором іпотеки № 0З від 15.03.2007 року.

26 січня 2016 року ТОВ «Кей-Колект» набуло право власності на квартиру № 94 в будинку № 69 на мкрн. 5-й Зарічний у м. Кривому Розі на підставі письмового застереження в іпотечному договорі.

08 грудня та 15 грудня 2016 року представники позивача здійснили спробу потрапити у вказану квартиру та ними було виявлено незаконне проживання в цій квартирі відповідачів.

Посилаючись на те, що відповідачі чинять перешкоди ТОВ «Кей-Колект» у реалізації права власності, позивач просив суд усунути перешкоди у здійсненні права користування майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу ТОВ «Кей-Колект» до вказаної квартири та про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою № 94 в будинку № 69 на мкрн. 5-й Зарічний у м. Кривому Розі.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 31 січня 2017 року відмовлено у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу та про визнання особи такою, що втратила право користування у звязку зі смертю відповідача ОСОБА_4

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06 квітня 2017 року до участі у справі в якості третьої особи залучено виконавчий комітет Покровської районної у місті ради.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06 вересня 2017 року в задоволенні позову ТОВ «Кей-Колект» відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ТОВ «Кей-Колект» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову, посилаючись на неврахування судом першої інстанції доведеності позовних вимог, зокрема актами перевірки/огляду майна від 08 та 15 грудня 2016 року, якими встановлено факт проживання відповідачів без законних на те підстав у належному на праві власності позивачу майні квартирі № 94 в будинку № 69 на мкрн. 5-й Зарічний у м. Кривому Розі та наявності, у звязку з цим підстав для застосування до врегулювання спірних правовідносин положень ст.ст. 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України. Також зазначило, що відповідачі належними доказами не довели правомірність свого проживання в спірній квартирі.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_5.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_5.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ТОВ «Кей-Колект» - пахомова В.В., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника ОСОБА_2 ОСОБА_6, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 15.03.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2, неповнолітнім ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_1 за укладеним між ним та АКІБ «УкрСиббанк» договором про надання споживчого кредиту № 0 від 15.03.32007 року було укладено договір іпотеки № 0З від 15.03.2007 року, предметом якого є квартира № 94 в будинку № 69 на мкрн. 5-й Зарічний у м. Кривому Розі (а.с. 4-9).

13 лютого 2012 року АКІБ «УкрСиббанк» відступив ТОВ «Кей-Колект» за договором факторингу та договором про відступлення прав за договором іпотеки свої права вимоги та зобовязання за кредитним та іпотечними договорами, в тому числі й за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 15.03.2007 року та договору іпотеки № 0З від 15.03.2007 року (а.с. 10-15, 16-19).

26 січня 2016 року ТОВ «Кей-Колект» набуло право власності на квартиру № 94 в будинку № 69 на мкрн. 5-й Зарічний у м. Кривому Розі на підставі письмового застереження в іпотечному договорі, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна за № 71258762 від 24.10.2016 року (а.с. 20-22).

Із актів перевірки/огляду майна від 08.12.2016 року та 15.12.2016 року, складеними представниками ТОВ «Кей-Колект» вбачається, що при відвідуванні квартири № 94 в будинку № 69 на мкрн. 5-й Зарічний у м. Кривому Розі виявлено ОСОБА_1, ОСОБА_4,ОСОБА_7, ОСОБА_3, які не надали їм безперешкодного доступу до зазначеної квартири (а.с. 24, 25).

Згідно довідки про склад сімї зареєстрованих за адресою: квартира № 94 в будинку № 69 на мкрн. 5-й Зарічний у м. Кривому Розі станом на 19.07.2017 року за вказаною адресою зареєстровані ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 105).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки ч. 3 ст. 109 ЖК України встановлює інший, ніж визначений ст. 16 ЦК України, спосіб захисту, тому застосуванню підлягає спосіб захисту, встановлений спеціальною нормою й до зазначених правовідносин не можуть бути застосовані положення ст. 405 ЦК України щодо втрати членами сім'ї власника житла права на користування цим житлом.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.16 ЦК України, згідно з якою кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу, в тому числі шляхом вселення.

Згідно ч. 1ст. 383 ЦК Українивласник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другійстатті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вонипостійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За положеннямистатті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак, за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік. Разом з тим, вирішуючи спір місцевий суд, встановивши фактичні обставини справи, не врахував, що даний спір підлягає вирішенню з підстав статей 383 та 391 ЦК України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що право ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користування чужим майном (спірною квартирою) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положеньстатей 383 ЦК України та 391 ЦК України, у звязку з чим позов ТОВ «Кей-Колект» в частині позовних вимог про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу слід задовольнити.

Натомість, в задоволенні позовних вимог позивача про визнання особи такою, що втратила право користування на підставі ч.2 ст. 405 ЦК України слід відмовити, оскільки вказаною нормою закону передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Проте, як вбачається із матеріалів справи, із акту перевірки/огляду майна від 15.12.2016, складеного представниками ТОВ «Кей-Колект» при відвідуванні квартири № 94 будинку № 69 мікрорайон 5-й Зарічний у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області виявлено ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_3, які не надали їм доступу до зазначеної квартири (а.с.24), таким чином, застосування в даному випадку ч.2 ст. 405 ЦК України є безпідставним.

На підставі наведеного вище колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги позивача, скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення по справі про часткове задоволення позовних вимог про усунення перешкод у здійсненні права користування майном, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 шляхом надання Товариству з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» постійного безперешкодного доступу до цього майна.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2893,80 коп., пропорційно задоволених позовних вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 367, 374, п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06 вересня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - виконавчий комітет Покровської районної у місті ради, про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу та про визнання особи такою, що втратила право користування задовольнити частково.

Усунути перешкоди у здійсненні права користування майном, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 шляхом надання Товариству з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» постійного безперешкодного доступу до цього майна.

Стягнути з ОСОБА_2на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»судовий збір розмірі 2893 грн. (дві тисячі вісімсот девяноста три) гривень 80 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 вересня 2018 року.

Головуючий:

Судді: