АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1333/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

ОСОБА_1 (суддя-доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3,

секретар судового засідання Медведчук Н.Д.,

з участю: представника ОСОБА_4 ОСОБА_5,

прокурора Коломий О.Є.,

представника третьої особи ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/18686/17 за апеляційною скаргоюОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 червня 2018 року (суддя Мороз В.О., повне судове рішення складено 11 червня 2018 року) у справі за позовом заступника керівника Хмельницької місцевої прокуратури в інтересах держави до Лісовогринівецької сільської ради, ОСОБА_7, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_8, про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності і договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

26 вересня 2017 року заступник керівника Хмельницької місцевої прокуратури в інтересах держави, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що рішенням №4 від 31 серпня 2015 року 39-ї чергової сесії Лісовогринівецької сільської ради 6-го скликання ОСОБА_7 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,8024 га із земель комунальної власності (землі сільськогосподарського призначення) для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Лісовогринівецької сільської ради в межах населеного пункту та передано у власність зазначену земельну ділянку з кадастровим номером :03:015:0018. На підставі цього рішення ОСОБА_7 28 жовтня 2015 року в Реєстраційній службі Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області отримав свідоцтво на право власності на земельну ділянку.

09 грудня 2015 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :03:015:0018 площею 0,8024 га, який посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрований у реєстрі за №1912.

Оскаржуване рішення сесії сільської ради прийняте з порушенням вимог законодавства. Відповідно до висновку експерта в іншій справі встановлено, що на земельній ділянці з кадастровим номером :03:015:0018 розташована частина водойми ставка площею 0,1816 га. Лісовогринівецькою сільською радою порушено порядок зміни цільового призначення вказаної земельної ділянки, який встановлено ст. 21 ЗК України, так як на момент передачі спірна земельна ділянка відносилася до земель водного фонду, яка могла бути передана сільською радою лише в користування на умовах оренди, виключення становить лише передача у власність замкнених природних водойм загальною площею до 3 га без зміни цільового призначення. ОСОБА_7 отримав земельну ділянку у приватну власність для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення. Оформлений в подальшому договір купівлі-продажу земельної ділянки суперечить вимогам закону.

Тому, прокурор просив: визнати незаконним і скасувати рішення Лісовогринівецької сільської ради №4 від 31 серпня 2015 року «Про затвердження ОСОБА_7 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення та надання її у власність»; визнати недійсним свідоцтво про право власності на земельну ділянку від 28 жовтня 2015 року №46503536; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :03:015:0018, укладений 09 грудня 2015 року між ОСОБА_7 і ОСОБА_4

Здійснення представництва інтересів держави прокурор обґрунтовував тим, що Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру і її територіальні органи, на які покладено обовязки щодо здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог земельного законодавства, не наділена повноваженнями на подання такого позову. Лісовогринівецька сільська рада як орган, що уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, виступає відповідачем у справі.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 червня 2018 року позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення Лісовогринівецької сільської ради №4 від 31 серпня 2015 року «Про затвердження ОСОБА_7 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення та надання її у власність». Визнано недійсним свідоцтво про право власності на земельну ділянку від 28 жовтня 2015 року №46503536. Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :03:015:0018, укладений 09 грудня 2015 року між ОСОБА_7 і ОСОБА_4 та посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу ОСОБА_9 Вирішено питання про судові витрати.

ОСОБА_4, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Посилається на порушення норм процесуального права. Вважає, що провадження у справі підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Коли прокурор у справі є позивачем, то такі справи підсудні окружним адміністративним судам, відповідно до положень КАС України. Суд не взяв до уваги, що спірна земельна ділянка з дати формування не відносилась до земель водного фонду. Тому висновок суду про порушення порядку зміни цільового призначення не відповідає обставинам справи та нормам матеріального права. Укладення правочину відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, оскільки його зміст не суперечить чинному законодавству та інтересам держави.

У відзивах ОСОБА_10 та заступник керівника Хмельницької місцевої прокуратури заперечують проти апеляційної скарги з підстав, наведених у позовній заяві.

Згідно з п.п. 8 п. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримала. Прокурор і представник ОСОБА_8 визнали її необґрунтованою у повному обсязі.

Інші учасники справи не зявилися, про розгляд справи належним чином повідомлені.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що рішенням 39 чергової сесії Лісовогринівецької сільської ради №04 від 31 серпня 2015 року ОСОБА_7 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності (категорія землі сільськогосподарського призначення) площею 0,8024 га, кадастровий номер :03:015:0018 для ведення особистого селянського господарства, розташованої у селі Лісові Гринівці Хмельницького району та передано її у власність ОСОБА_7

28 жовтня 2015 року ОСОБА_7 на підставі зазначеного рішення в Реєстраційній службі Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області зареєстрував право власності на земельну ділянку площею 0,8024 га з кадастровим номером :03:015:0018 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та отримав свідоцтво про право власності №46503536.

09 грудня 2015 року ОСОБА_7 відчужив цю земельну ділянку ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу, за умовами якого продавець продав, а покупець купив земельну ділянку з кадастровим номер :03:015:0018 площею 0,8024 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану у с. Лісові Гринівці Хмельницького району. Договір посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу ОСОБА_9 і зареєстрований у реєстрі за №1912.

На підставі вчиненого правочину ОСОБА_4 09 грудня 2015 року зареєстрував право власності на земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Звернення прокурора з позовом до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання додержання законності передачі земельних ділянок водного фонду комунальної власності.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

При задоволенні позову та скасуванні спірного рішення Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області суд першої інстанції виходив з того, що сільська рада порушила порядок надання (зміни цільового призначення) земельної ділянки водного фонду і всупереч встановленій законом забороні прийняла незаконне рішення про передачу у власність ОСОБА_7 земельної ділянки, яка могла передаватись лише в користування. Правочин, який суперечить вимогам закону, вчинений особою, яка не мала права на отримання і відчуження земельної ділянки, підлягає визнанню недійсним.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України у редакції, чинній станом на 31.08.2015 року, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

На підставі п. «а» - п. «в» ч. 1 ст. 12 ЗК України у редакції, чинній станом на 31.08.2015 року, до повноважень сільських рад у галузі земельних відносин належить зокрема розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб та надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Категорії земель України за основним цільовим призначенням визначено у ст. 19 ЗК України, згідно з якою землі поділяються, серед іншого, на землі сільськогосподарського призначення, землі водного фонду.

Статтею 20 цього Кодексу передбачено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії, а також зміна цільового призначення земель проводиться на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Нормами ч. 1 ст. 58 ЗК України, яка кореспондується зі ст. 4 Водного кодексу України у редакції, чинній станом на 31.08.2015 року (далі ВК України) визначено, що до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів; штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів.

За змістом ч. 1 ст. 59 ЗК України землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Порядок надання земель водного фонду в користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством (ч.1 ст. 85 ВК України).

Згідно із обмеженнями, встановленими у ч. 4 ст. 59 ЗК України щодо набуття речових прав на землі водного фонду, громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися земельні ділянки на умовах оренди.

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми загальною площею до 3 гектарів (ч. 2 ст. 59 ЗК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Апеляційним судом Хмельницької області в ухвалі від 31 січня 2017 року за результатом розгляду цивільної справи №686/23692/15-ц за позовом ОСОБА_8 до Лісовогринівецької сільської ради, Хмельницької районної державної адміністрації, ОСОБА_7, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_11 господарство «Добробут», про визнання незаконним та скасування рішень, визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень, визнання недійсним договору купівлі-продажу встановлено, що на спірній земельній ділянці з кадастровим номером :03:015:0018 розташована частина штучної водойми ставка площею 0,1816 га та частина гідротехнічних споруд ставка (Урочище Яйце): водоскидної споруди та земляної греблі, які прийняті в експлуатацію у 1995 році.

У звязку з цим суд прийшов до висновку, що земельна ділянка із кадастровим номером :03:015:0018 рішенням сесії Лісовогринівецької сільської ради була передана ОСОБА_7 у власність для ведення особистого селянського господарства з порушенням вимог ст. 85 ВК України і ст.ст. 58, 59 Земельного кодексу України, оскільки ОСОБА_7 передана у власність незамкнена природна водойма із земель водного фонду, а земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, на якій розташована частина штучної водойми та гідротехнічних споруд, разом з прибережними смугами, що заборонено чинним законодавством.

Відповідно до ч.1 - ч. 4 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні її як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Оскільки спірна земельна ділянка у визначеній площі та конфігурації сформована з порушенням законодавства і не могла бути обєктом цивільного обороту, то безпідставними є доводи апеляційної скарги про правомірну передачу її у власність ОСОБА_7

Не можуть бути взяті до уваги і твердження ОСОБА_4 про невідповідність висновку суду обставинам справи щодо недійсності укладеного з ОСОБА_7 договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Підставою недійсності правочину згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч. 1 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 2 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Спірне рішення Лісовогринівецької сільської ради прийняте з порушенням вимог закону, а тому суд з урахуванням положень статей 203, 215 ЦК України зробив обґрунтований висновок про наявність підстав для визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійним.

Безпідставними є аргументи апеляційної скарги про наявність підстав для закриття провадження у справі у звязку з тим, що вона підлягає розгляду в порядку КАС України.

За правилами ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Разом з тим, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Підставою для позову прокурора в інтересах держави у цьому спорі є відновлення законності при прийнятті сільською радою неправомірного рішення про безоплатну передачу земельної ділянки, на підставі якого у третьої особи виникло право власності, а тому існує спір про право.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів характер, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Наведена правова позиція викладена у постанові ОСОБА_12 Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі №826/12559/16, яку на підставі п. 4 ст. 263 ЦПК України апеляційний суд враховує при застосуванні наведених норм права до спірних правовідносин.

Зазначена ОСОБА_4 правова позиція Верховного Суду (постанова від 26 січня 2018 року у справі №810/2509/17) не може бути підтвердженням поширення юрисдикції адміністративного суду на цей спір, оскільки предметом дослідження у тій справі було владне управлінське рішення субєкта владних повноважень, не повязане із реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі правомочностей розпорядження, що виникають із права власності на земельну ділянку.

Аргументи третьої особи і прокурора у відзивах на апеляційну скаргу та письмові пояснення прокурора є слушними та враховуються апеляційним судом.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача правильних висновків суду не спростовують.

Рішення суду ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 вересня 2018 року.

Суддя-доповідач /підпис/ ОСОБА_1

Суддя /підпис/ ОСОБА_2

Суддя /підпис/ ОСОБА_3

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай