Справа № 466/4449/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

20 вересня 2018 року м. Львів

Шевченківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Свірідової В.В.

з участю секретаря Шаповалової Ю.О.

№466/4449/18;2/466/1724/18

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням

ВСТАНОВИВ:

11.06.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, в якому просить суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4., ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5. такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності позивачу ОСОБА_5 та відповідачам, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 03.08.2005р., виданим Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради. Право власності зареєстровано згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.09.2005 року, (номер витягу 8424433, реєстраційний номер об'єкта 12153487).

Як вбачається із довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописки від 23.05.2018р. №1880, виданої ЛКП «Варшавське-407» в даній квартирі зареєстровані: ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4. На даний момент в квартирі проживає лише позивач.

Відповідач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_4 є дітьми дружина позивача - ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 10.01.2018р. НОМЕР_1, а відповідач ОСОБА_3, відповідно внуком. Спільних дітей у позивача з дружиною не було.

ОСОБА_2 у 1988р. вийшла заміж за військового. В 1990 році у них народився син - ОСОБА_3 Фактично після народження сина, сім'я виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації, де проживають і досі.

В період із 1990 року і до сьогоднішнього дня, відповідач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 приїжджали до Львова лише одного разу. Вони не знайшли можливості приїхати навіть на похорон своєї мами, бабці.

Відповідач ОСОБА_4 за вчинення кримінальних правопорушень неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі. З 2012 року і до сьогоднішнього дня жодного разу до квартири, в якій зареєстрований не приходив. На похороні своєї мами теж був відсутній.

Відповідачі жодним чином не цікавляться станом квартири, в якій зареєстровані, не здійснюють оплату за комунальні послуги, не приймають участі в спільному побуті, не отримують поштову кореспонденцію та й взагалі їхніх особистих речей в квартирі немає.

Про фактичне не проживання відповідачів за адресою: АДРЕСА_1 підтверджують і численні акти, складені комісією та затверджені директором ЛКП «Варшавське-407», зокрема:

- акт від 05.03.2018р. № 33;

- акт від 16.04.2018р. № 53;

- акт від 10.05.2018р. № 62.

Крім цього, про не проживання відповідачів за місцем реєстрації та про часові рамки такого зможуть підтвердити свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, які є сусідами та проживають в будинку АДРЕСА_1.

Крім того. позивач звертає увагу на те, що жодних перешкод відповідачам в користуванні квартирою не чинилося. Вони добровільно визначили собі інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користуються тривалий час, після зміни місця проживання у відповідачів немає ключів від квартири. Також між позивачем та відповідачами немає жодних домовленостей про збереження за ними житлової площі.

Також, реєстрація місця проживання відповідачів створює зайві проблеми позивачу в оформленні субсидій, призначення якої позивача позбавлено в травні 2018р. через необхідність додатково подавати та враховувати доходи відповідачів та зазначати їх дані при оформленні субсидії, якими він не володіє, а також складення актів про їх фактичне не проживання за адресою реєстрації. Враховуючи вищевикладене, вимушений звернутися з позовом до суду.

Представник позивача в судове засідання, яке призначено на 20 вересня 2018 року не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій підтримує позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує та просить суд розглядати справу у його відсутності, а тому суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилися повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення, відзив відповідачами до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без їх участі, представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 280-283 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

З'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами наступне.

Згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 03 серпня 2005 року, виданого Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 та членам сімї; ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Квартира приватизована згідно з законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с.8).

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.09.2005 року, квартира АДРЕСА_1 на праві приватної спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 03 серпня 2005 року, виданого Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради належить ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 9).

З свідоцтва про смерть НОМЕР_2 від 10.01.2018 року вбачається, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

У відповідності до довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописки, виданої 23.05.2018 року ЛКП «Варшавське - 407», в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: позивач ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. та відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 11).

Відповідач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_4 є дітьми дружини позивача - ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, а відповідач ОСОБА_3, відповідно внуком. Спільних дітей у позивача з дружиною ОСОБА_6 не було.

ОСОБА_2 у 1988р. вийшла заміж за військового. В 1990 році у них народився син - ОСОБА_3 Фактично після народження сина, сім'я виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації, де проживають і досі.

В період із 1990 року і до сьогоднішнього дня, відповідач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 приїжджали до Львова лише одного разу.

Відповідач ОСОБА_4 за вчинення кримінальних правопорушень неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі. З 2012 року і до сьогоднішнього дня жодного разу до квартири, в якій зареєстрований не приходив. На похороні своєї мами теж був відсутній.

Відповідачі жодним чином не цікавляться станом квартири, в якій зареєстровані, не здійснюють оплату за комунальні послуги, не приймають участі в спільному побуті, не отримують поштову кореспонденцію та їх особистих речей в квартирі немає.

Факт не проживання відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в спірній квартирі АДРЕСА_1 стверджується актами ЛКП «Варшавське - 407» від 05.03.2018 року за №33, від 16.04.2018 року за №53, від 10.05.2018 року за №62, згідно яких ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1, однак не проживають за вищевказаною адресою (а.с. 12-14).

Відповідно до ст. 319 ч.1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до ч. 2 ст. 405 України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до вимог ст. ст. 71, 72 Житлового кодексу України особа, яка більше шести місяців не проживає без поважних причин за місцем свого проживання може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Обставини не проживання відповідачів без поважних причин більше шести місяців за місцем реєстрації стверджуються поясненнями представника позивача та письмовими доказами по справі.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Виходячи з вищенаведеного, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов є підставним та обґрунтованим і підлягає до задоволення, а саме слід визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4., ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5. такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1.

Крім того, в силу дії ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідачів в користь позивача підлягає розмір судових витрат.

У зв'язку з наведеним, з відповідачів підлягають стягненню в користь позивача 704,80 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 82, 83, 89, 95, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 268, 280-283, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4., ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5. такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в рівних частинах в користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704,80 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте Шевченківським районним судом м. Львова, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Суддя В. В. Свірідова