Справа №173/1010/18
Провадження №2/173/743/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючої - судді Петрюк Т.М.

При секретарі - Рудовій Л.В.

За участю: позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

07.05.2018 року до суду звернулася позивач ОСОБА_1., з позовом про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням до відповідача ОСОБА_2

30.07.2018 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи.

14.06.2018 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 12 вересня 2018 року.

12.09.2018 року проведене підготовче судове засідання. Справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 12.09.2018 року

Учасникам розгляду справи роз'яснені права та обов'язки відповідно до 43, 44, 49 ЦПК України.

12.09.2018 року в судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина рішення.

Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати відповідача втратившим право користування житловим приміщенням - АДРЕСА_1

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: в 1971 році вона переїхала проживати в с. Авксенівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області та придбала собі будинок. Але право власності на даний будинок було зареєстроване за нею лише в 2012 році на підставі рішення Боровківської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області № 49 від 08.11.2012 року.

З 1999 року по 2014 рік вона перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, якого зареєструвала у належному їй будинку.

Після розірвання шлюбу вона з в відповідачем помирилась та ще протягом двох років вони проживали спільно у належному їй будинку.

18.03.2017 року відповідач забрав належні йому речі та перейшов жити до свого сина в АДРЕСА_2. З цього часу відповідач у належному їй будинку не з'являвся. Особистих речей відповідача в належному їй будинку немає.

Вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням добровільно знятись з реєстраційного обліку в належному їй будинку, але позитивного результату не отримала.

Реєстрація відповідача у належному їй будинку створює перешкоди у користуванні будинком, так як вона змушена сплачувати комунальні послуги та нести витрати по утриманню будинку самостійно, також не має можливості оформити субсидію на оплату комунальних послуг, розпорядитись належним їй будинком, що й стало підвою звернення до суду.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задовольнити, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи.

Відповідач в судовому проти задоволення позовних вимог заперечував. При цьому пояснив, що він протягом тривалого часу проживав в будинку позивачки. Господарював там, багато чого построїв. На даний час він проживає в будинку сина та не бажає там реєструвати своє місце проживання. Повертатись жити до позивачки наміру не має. Будинок був придбаний позивачкою до укладення з ним шлюбу, але завдяки йому позивачка зареєструвала своє право власності на даний будинок.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з'ясувавши зміст позовних вимог, вислухавши осіб, що приймали участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір із житлових правовідносин.

Як встановлено в судовому засіданні позивач ОСОБА_1, є власником АДРЕСА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на будинок, виданим підставі рішення Боровківської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області № 49 від 08.11.2012 року та витягом про державну реєстрацію права власності від 19.11.2012 року.

Згідно довідки Боровківської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області проживає за вищевказаною адресою з 1971 року. Відповідачем визнається факт, що зазначений вище будинок був придбаний позивачкою до укладення шлюбу між ними, тому у відповідності до ст. 81 ЦПК України даний факт доказуванню не підлягає.

В зазначеному вище будинку з травня місяця 1999 року зареєстрований відповідач ОСОБА_2, що підтверджується даними домової книги та адресною довідкою.

Відповідач був зареєстрований у належному позивачу будинку як член сім'ї власника, так як перебував з позивачкою у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2014 року шлюб між сторонами було розірвано.

Позивачем надані докази, які підтверджують факт не проживання відповідача в належному їй будинку. А саме: акти депутата Боровківської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області від 16.05.2017 року та від 10.05.2018 року, в яких вказується, що з 18 березня 2017 року ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 не проживає.

Таким чином факт не проживання відповідача в належному позивачу будинку знайшов своє підтвердження в с удовому засіданні.

Відповідно до ст. 405 ЦК України - Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт не проживання відповідача в будинку позивача протягом одного року, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування належним позивачу домоволодінням підлягають задоволенню.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач посилалась на те, що він протягом тривалого часу проживав в будинку позивача, вів господарство та здійснював будівництво. Але будь-яких доказів для підтвердження даних фактів суду не надав.

Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи..

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів.

Відпровідно до ст.ст 77-78 ЦПК України -Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що право власності на АДРЕСА_1 зареєстроване за позивачем. Доказів того, що відповідач має право власності на частку в даному будинку суду не надано. Сам факт участі у будівництві домоволодіння чи його споруд не має наслідком виникнення права власності на нього. При цьому доказів такої участі та що саме було збудовано під час спільного проживання з позивачкою, відповідачем не надано. Також відповідачем не ставились та не ставляться вимоги про визнання за ним права власності на даний будинок, як ним побудований.

В свою чергу при доведеності факт участі в будівництві будинку чи господарських споруд у відповідача може виникнути право на відшкодування понесених ним затрат, або про право на поліпшення, які можуть бути відокремлені від будинку або відшкодування їх вартості у відповідності до вимог ст. 390, 777 ЦК України.

Також відповідачем не надано жодного доказу того, що позивач створювала йому перешкоди у користуванні даним будинком протягом року. При цьому будучи завчасно повідомленим, про наявність даної позовної заяви, отримавши позовний матеріал з роз'ясненням права на подання зустрічного позову. Відповідач зустрічний позов про вселення або про усунення перешкод у користуванні будинком суду не подав і навіть в судовому засіданні такі вимоги не ставив. З чого суд приходить до висновку, що позивач не має наміру проживати у будинку позивача та користуватись ним.

За даних обставин суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати ОСОБА_2, таким, що втратив право користування АДРЕСА_1

Відповідно до ст. 7 ЗУ « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином рішення суду про визнання ОСОБА_2, такою, що втратив право користування АДРЕСА_1 є підставою для зняття його з реєстраційного обліку за даною адресою і не потребує додаткового покладення відповідних обов'язків на орган, що здійснює державну реєстрацію місця проживання фізичних осіб не потребує.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, так як позовні вимоги задоволені , суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704.80 грн.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням - задовольнити

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - АДРЕСА_1

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Відповідно до п. 15.5 розділу ХШ Перехідні положення ЦПК України апеляційна скарга подається через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області до приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність із редакцією Цього кодексу

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення апеляційного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 22.09.2018 року

Суддя Петрюк Т.М.

Зареєстроване 24.09.2018 року

Оприлюднене 24.09.2018 року

Рішення набирає законної сили 23.10.2018 року