АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/547/18 Номер провадження 22-ц/786/1689/18Головуючий у 1-й інстанції Гудков С. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.

Суддів: Дорош А.І., Триголова В.М.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06 червня 2018 року, постановлену під головуванням судді Гудкова С.В. в м. Лубни, зі складанням повного тексту дата не вказана, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Лубенського районного нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання правочинів удаваними,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання правочинів удаваними.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06 червня 2018 року зупинено провадження по цивільній справі ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання правочинів удаваними до вирішення в апеляційній інстанції апеляційної скарги ОСОБА_3 на постанову суду першої інстанції від 19 березня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 172-5 КУпАП.

Не погодившись з даною ухвалою суду, ОСОБА_2 оскаржив її в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати ухвалу місцевого суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що предметом розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 на постанову суду першої інстанції від 19 березня 2018 року є законність та обґрунтованість вказаної постанови про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-5 КУпАП, у вигляді накладення штрафу в розмірі 1700 гривень з конфіскацією подарунку, що ніяк не впливає на прийняття рішення у даній справі.

Відповідачі не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено що позивач ставить питання по визнання договору дарування від 15 листопада 2016 року, 69/100 частин приміщення торгового центру з підвалом по вул.Центральна (колишня вул. Леніна) 5Б в с.Тарандинці, Лубенського району, Полтавської області та договору дарування від 15 липня 2016 року 17/100 частин приміщення торгового центру з підвалом по вул. Центральна (колишня вул.Леніна) 5Б в с.Тарандинці Лубенського району Полтавської області - удаваними. Також позивач просить визнати укладеними договори купівлі-продажу на вищезазначену нерухомість.

Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19 березня 2018 року та постановою від 26 березня 2018 року ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-5 КУпАП, накладено штраф в розмірі 1700 гривень з конфіскацією подарунка, а саме : 69/100 частин приміщення торгового центру з підвалом по вул. Центральна (колишня вул. Леніна) 5Б в с. Тарандинці, Лубенського району, Полтавської області та 17/100 частин приміщення торгового центру з підвалом за тією ж адресою.

Постановою встановлено що, ОСОБА_3 будучи депутатом Бієвицької сільської ради Лубенського району Полтавської області, порушила обмеження передбачені ч.2 ст.23 ЗУ «Про запобігання корупції».

15 листопада 2016 року ОСОБА_3 отримала у подарунок від ОСОБА_4, який не являється їй близькою особою, 69/100 частин приміщення торгового центру з підвалом по провулку Молодіжний, 1 в м. Лубнах, Полтавської області, вартістю - 221350 грн. Крім того, 15 листопада 2016 року ОСОБА_3 отримала у подарунок від ОСОБА_5, яка не являється їй близькою особою, 17/100 частин приміщення торгового центру з підвалом за тією ж адресою, вартістю - 58700 грн. Таким чином, ОСОБА_3 в 2016 року отримала подарунок загальною вартістю 280050 грн., що перевищує допустимі суми, передбачені ч.2 ст.23 ЗУ «Про запобігання корупції».

Своїми діями ОСОБА_3 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-5 КУпАП.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що існує обєктивна неможливість розгляду даної цивільної справи про визнання правочинів удаваними до вирішення в апеляційній інстанції апеляційної скарги ОСОБА_3 на постанову суду першої інстанції від 19 березня 2018 року про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-5 КУпАП, оскільки вказаною постановою конфісковано предмет спору у даній цивільній справі.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Таким чином, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у цій справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між двома справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв'язок. Як правило, це виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиціальне значення для іншої справи.

Разом з тим, суд першої інстанції, зупиняючи провадження у даній справі, прийшов до помилкового висновку, що існує об'єктивна неможливості розгляду цієї справи до вирішення адміністративної справи, оскільки, під час розгляду справи про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, судом досліджувалися наявність обставин складу адміністративного правопорушення та не досліджувалася правова природа виникнення правовідносин щодо укладення договорів дарування.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини зауважив, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись з урахуванням обставин справи та таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника (FRYDLENDER v. FRANCE, № 30979/96, § 43, ЄСПЛ, від 20 червня 2000 року).

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об'єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Суд першої інстанції наведеного вище не врахував та не проаналізував предмети спорів у справах і не вказав обставини, які б давали підстави для висновку про те, що наявність адміністративного матеріалу про притягнення до відповідальності ОСОБА_3, виключає можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити, при розгляді цієї справи, наявність обставин, якими ОСОБА_2 обґрунтовував свої вимоги.

Таким чином, зупинивши провадження у справі, суд порушив право позивача на розумні строки розгляду справи.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції у разі порушення норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про те, що оскаржувана ухвала постановлена без додержанням норм процесуального права. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржену ухвалу скасувати, а цивільну справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 367, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ч.1 ст. 379, ст. ст. 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06 червня 2018 року - скасувати, а матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання правочинів удаваними - направити до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги беспосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.О. Панченко

Судді А.І. Дорош

ОСОБА_7