Справа № 750/5234/18
Провадження № 2/750/1500/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2018 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

судді Карапута Л.В.,

секретаря Карацюба М.М.,

за участі представника позивача ОСОБА_1, відповідача,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

30.05.2018 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в розмірі 24571 грн. 54 коп. за кредитним договором № CNXRRC05040012 від 22.03.2007 року, яка складається з: заборгованості по відсоткам за користування кредитом 14961 грн. 87 коп., заборгованості по комісії за користування кредитом 3206 грн. 00 коп., пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 4757 грн. 41 коп., штрафу (фіксована частина) 500 грн. 00 коп., штрафу (процентна складова) 1146 грн. 26 коп., а також судові витрати.

В обгрунутування позову посилається на те, що відповідно до укладеного договору № CNXRRC05040012 від 22.03.2007 року, відповідач отримав кредит у розмірі 6361 грн. 30 коп. на строк 36 місяців (22.03.2007 року по 22.03.2010 року включно), з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 114,5 грн. та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 578,3 грн. в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам строки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Як зазначає позивач у позові, у зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором, відповідач станом на 26.03.2018 року має заборгованість - 24571 грн. 54 коп., яка складається з наступного: заборгованості по відсоткам за користування кредитом 14961 грн. 87 коп., заборгованості по комісії за користування кредитом 3206 грн. 00 коп., пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 4757 грн. 41 коп., штрафу (фіксована частина) 500 грн. 00 коп., штрафу (процентна складова) 1146 грн. 26 коп.

На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № CNXRRC05040012 від 22.03.2007 року в розмірі 24571 грн. 54 коп. та судові витрати у розмірі 1762 гривень 00 копійок.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та наполягав на його задоволенні.

Відповідач позов не визнав, оскільки строк картки закінчився, заборгованість за кредитним договором стягнута за рішенням суду та повністю ним погашена.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню із таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № CNXRRC05040012 від 22.03.2007 року ОСОБА_2 22.03.2007 року отримав кредит у розмірі 6361 грн. 30 коп. на строк 36 місяців (22.03.2007 року по 22.03.2010 року включно), з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 114,5 грн. та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 578,3 грн. в обмін на зобов»язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам строки.зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Публічне Акціонерне Товариство ОСОБА_3 "ПриватБанк" є правонаступником прав та обов'язків Закритого Акціонерного Товариства ОСОБА_3 "ПриватБанк", у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 р. змінено найменування Позивача з Закритого акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО ОСОБА_3 "ПРИВАТБАНК", про що зазначено у п.1.1. Статуту ПАТ КБ "ПриватБанк".

17.07.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін (номер запису в ЄДРПОУ 1224 і 05).

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.07.2012 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «ПриватБанк» - 40986 грн. 76 коп.заборгованості за кредитним договором та 409 грн. 86 коп. судового збору. Вказаним рішенням суду встановлено, що станом на 22.02.2012 року виникла заборгованість за кредитним договором № CNXRRC05040012 від 22.03.2007 року, яка складається із заборгованості за кредитом 6361 грн. 30 коп., за відсотками 14833 грн. 76 коп., за комісією - 3206 грн., пені 16585 грн. 70 коп.

Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження від 04.07.2013 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2506/4990/2012 виданого 14.12.2012 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 41396, 62 грн. закінчено в звязку з повним фактичним виконання рішення.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 цього Кодексу).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Правовідносини з надання кредиту за своєю правовою природою є договірними правовідносинами.

Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

При цьому, як встановлено судом строк дії картки сплив 22.03.2010 року, що встановлено заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.07.2012 року .

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідач зазначив, що нова картка не видавался, при цьому представник позивача в судовому засіданні також вказав, що йому не відомо про видачу нової картки відповідачу.

Згідно до вимог статті 82 ч. 1 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно до умов кредитного договору, укладеного між сторонами, строк його дії закінчився із закінченням строку дії картки, тобто 22.03.2010 року.

Згідно до вимог статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі відсутності іншої домовленості, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Так, ОСОБА_4 Верховного Суду 10.04.2018 року у справі №910/10156/17 вказала на існування двох різних значень терміну «користування чужими грошовими коштами». Перше - це отримання боржником можливості правомірно платити кредитору борг протягом визначеного часу. Друге значення - прострочка грошового зобов'язання, коли боржник повинен сплатити гроші, однак неправомірно не платить їх.

ОСОБА_4 Палата ВС прийшла до висновку, що наслідком неправомірного користування чужими коштами, тобто прострочки виконання грошового зобов'язання (як договірного так і не договірного), є нарахування процентів річних у відповідності до ч. 2 статті 625 ЦК України. Правомірне ж користування чужими грошовими коштами може передбачати виплату процентів, розмір яких визначено законом або договором за правилами ч.1 статті 1048 ЦК України.

Враховуючи викладене, визначальним у застосуванні наведених вище норм є визначення моменту, з якого особа користується чужими грошовими коштами неправомірно, тобто настає прострочення виконання зобов'язання. До цього моменту можливо нарахування процентів як плати, згідно до частини першої статті 1048 ЦК України, після цього моменту нараховуються проценти річні у відповідності до частини другої статті 625 ЦК України.

У даному випадку сторони погодилися з тим (і це зазначено у кредитному договорі, укладеному між сторонами), що кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом є термін дії картки, тобто 22.03.2010 року.

Таким чином, оскільки станом на 22.03.2010 року відповідачем не було виконано зобов'язання за договором про повернення грошових коштів Банку, саме наступного дня після цієї дати починається незаконне володіння чужими грошовими коштами у світлі вище наведеної правової позиції ВП ВС.

Враховуючи наведене, після спливу строку виконання зобов'зання, наступає відповідальність, передбачена статтею 625 ЦК України, згідно до положень якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або судом.

З врахуванням викладеного вище, суд доходить висновку про те, що стороною позивача невірно обрано спосіб захисту про нарахування та стягнення з відповідача процентів у відповідності до статті 1048 ЦК України, оскільки строк виконання зобов'язання сплив 22.03.2010 року, тому позовні вимоги щодо стягнення процентів у розмірі, зазначеному позивачем - не підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача штрафу у сумі 500 гривень (фіксована частина) та 1146 грн. 26 коп. (процентна складова).

Позивач при цьому посилається на те, що, згідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є формами неустойки, але не є окремими та самостійними формами відповідальності. Також зазначає, що штраф - це разове покарання, а пеня має на меті домогтися якнайшвидшого виконання зобов'язання, штраф застосовується за порушення виконання зобов'язання, а пеня - за несвоєчасність виконання.

Проте, з договору, укладеного між сторонами, вбачається, що штраф нараховується у процентному вигляді накопичувальним підсумком, тобто зі збільшенням строку прострочення виконання зобов'язання збільшується нарахована сума штрафу. Таким чином, нарахування штрафу є відповідальність саме за несвоєчасність виконання зобов'язання, як і пеня, і не є разовим покаранням.

Саме така позиція висловлена ВСУ у постанові №6-2003цс15 від 21.10.2015 року, де зазначено, що одночасне застосування штрафу і пені протирічить статті 6 Конституції України, оскільки є подвійною відповідальністю.

Таким чином, суд приходить до висновку про не обґрунтованість доводів позивача з цього приводу та хибність його позиції.

За таких обставин, з урахуванням стягнутої заборгованості за кредитом, фактичного повного виконання судового рішення, суд дійшов висновку про те, що у позові АТ КБ «Притватбанк» необхідно відмовити і на цих підставах відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

в задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст складено 26.09.2018.

Суддя Л.В. Карапута