Ухвала

Іменем України

27 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 234/12661/17

провадження № 61-44437 ск 18

Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Сімоненко В. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 20 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Донецької області від 08 серпня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про порушення умов договору, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2017 року позивач звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») про порушення умов договору, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позов мотивовано, що 15 серпня 2014 року у між ним та ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії «Донецьке обласне управління ПAT «Ощадбанк» укладено договір №2160750 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки. Відповідно до якого банк зобов'язався нараховувати та сплачувати клієнту проценти на залишок коштів, що знаходяться на рахунку та за послугою «Мобільні заощадження». Пунктом 1.1.3 розділу 1 цього договору визначено, що процентна ставка на залишок коштів за Рахунком складає 0.00 % річних, а процентна ставка на залишок коштів за послугою «Мобільні заощадження» складає 9% річних.

За період з 17 жовтня 2014 року по 06 квітня 2015 року Банк прийняв і зарахував на його рахунок наступні надходження грошових коштів: 243,60грн - 17.10.2014р; 32876,11грн - 12.12.2014р; 3284,43грн - 13.03.2015р; 39,90грн - 06.04.2015р, що в загальній сумі складає 36444,04грн. За зарахування цих грошових коштів банк взяв комісію в розмірі 273,31грн, після чого на його рахунку залишилося 36170,73грн, і цими мобільними заощадженнями клієнта відповідач користувався 31,5 місяця (обчислення проведено з дати найбільшого надходження коштів 12.12.2014р до зняття її залишку коштів 02.08.2017р).

Але відповідач відмовився виконувати свої зобов'язання по нарахуванню та виплаті визначених п.п. 1.1.3 та 2.2 Договору 9% річних за користування грошовими коштами. Вважає, що сума не нарахованих та не виплачених банком відсотків упродовж 31,5 місяця в складає 8236,71грн.

З урахуванням пропозиції АТ «Ощадбанку» щодо користування його послугами, в тому числі кредитуванням від 21% річних у національній валюті, та вираховуючи мінімальний дохід, який отримав відповідач від використання грошових коштів позивача за вказаний період, позивач вважає, що мінімальний розмір упущеної ним вигоди складає 19814,55 грн. Та у відповідності до ст.230 ЦК України, подвійний розмір майнової шкоди, спричиненої йому банком складає 39629 грн., яку просить стягнути з відповідача на свою користь. Крім того, оскільки в результаті порушення його цивільного права та інтересу з боку Банку він зазнав душевних страждань від не отриманого ним з вини Банку доходу, то з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, просить стягнути з банка на свою користь 60000 грн. на відшкодування моральної шкоди, та покласти на відповідача понесені ним судові витрати.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 20 березня 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Донецької області від 08 серпня 2018 року, у задоволені позову відмовлено.

12 вересня 2018 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 20 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Донецької області від 08 серпня 2018 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, що полягають, на його думку, у неповному з'ясуванні обставин справи, що мають істотне значення для справи.

Зокрема заявник вказує на те, що суди помилково зробили висновок щодо недоведеності ним позовних вимог та не прийняли до уваги положення ст.ст.7, 1070 ЦК України, відповідно до яких банк за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта зобов'язаний сплачувати відсотки. Та оскільки договором встановлена 0 % ставки за основною послугою, то вважає, що банк зобов'язаний сплатити йому відсотки у розмірі, що звичайно сплачуються банком за вкладом на вимогу як це передбачено ч.2 ст.1070 ЦК України.

Крім того на його думку, суд першої та апеляційної інстанції помилково зробив висновок, що відсутні підстави для нарахування 9% річних на залишок коштів за послугою «Мобільні заощадження», та безпідставно застосував нормативно-правовий акт АТ «Ощадбанк», а саме Правила здійснення операцій за Рахунками, який не підлягає застосуванню та є нелегітимним. Відповідачем не надано доказів, що він був ознайомлений з вказаними Правилами. Та не застосував закон, який підлягає застосуванню в даних правовідносинах а саме ст. 629 ЦК України щодо обов'язковості договору, що призвело до невірного вирішення спору.

Також заявник просить поновити строк на касаційне оскарження на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 20 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Донецької області від 08 серпня 2018 року посилаючись на те, що зазначену постанову отримав лише 14 серпня 2018 року.

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Зазначений перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження) та які фактично можна поділити на: справи, у яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності з ціною позову, що не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, у яких не можливо встановити ціну позову (немайнові вимоги), за виключеннями відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України та пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Предметом позову в даній справі є вимога майнового характеру про стягнення грошових коштів, ціна якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому в цій частині справа є малозначною в силу закону (пункти 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України).

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження;

У цій справі обставин, передбачених частиною першою статті 411, частиною четвертою статті 274 або пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частинидругої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження рішення Краматорського міського суду Донецької області від 20 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Донецької області від 08 серпня 2018 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 20 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Донецької області від 08 серпня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про порушення умов договору, відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко