АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Харків

справа № 629/788/18

провадження № 22-ц/790/4692/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Колтунової А.І., Маміної О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Плахотнікової І.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

третя особа - Служба у справах дітей Лозівської районної державної адміністрації Харківської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Лозівської районної державної адміністрації Харківської області про позбавлення батьківських прав,

з апеляційною скаргою ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області, ухвалене 19 червня 2018 року, під головуванням судді Попова О.Г., в залі суду в м. Лозова,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом., посилаючись на те, що 31 жовтня 2011 року між нею та відповідачем було розірвано шлюб на підставі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 21 жовтня 2011 року у справі № 2015/2-1395/11. З цього часу будь-яке спілкування, підтримання відносин між сторонами припинилося. Відповідач після розлучення вихованням доньки ОСОБА_4 не займається, не турбується про її духовний та фізичний розвиток, не відвідує її, матеріальної допомоги на її утримання не надає. З днем народження, дитячими празниками відповідач дитину не поздоровляє. Навіть після того, як на користь відповідача було прийнято 12 квітня 2012 року рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області у справі № 2025/45/2012 провадження №2/2025/243/2012 за яким її було зобов'язано не чинити перешкоди у спілкуванні ОСОБА_2 з донькою, та її вихованні з встановленням днів та часів для спілкування між донькою та батьком, з відвідуванням дитиною місця проживання батька без присутності матері два рази на місяць (2 та 4 неділя місяця) протягом 2-х діб, з 16-00 год. п'ятниці, з обов'язковим поверненням дитини за місцем її постійного проживання до 16-00 год. неділі; з метою оздоровлення дитини, за її бажанням, в канікулярний літній період, протягом одного календарного місяця, з обов'язковим поверненням дитини за місцем її постійного проживання, відповідач ОСОБА_2 жодного разу не відвідав доньку та до себе на відвідування не забирав.

У зв'язку із чим, з урахуванням уточнень просила позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Ташкент, Узбекистан, громадянина України, у відношенні малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, актовий запис про народження № 06 від 22 листопада 2005 року, складений виконавчим комітетом Артільної сільської ради Лозівського району Харківської області.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19 червня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в даних конкретних обставинах справи з боку батька убачається відсутність піклування про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, присутнє дещо легковажне ставлення до своїх батьківських обов'язків, однак підстави для позбавлення батьківських прав відсутні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що матеріали справи містять достатньо доказів для задоволення позову та позбавлення батьківських прав відповідача. Докази, які біли надані відповідачем стосуються лише його нової родини і не доводять, що відповідач виконує свої обов'язки щодо виховання своєї доньки - ОСОБА_4. Також судом не було надано належну оцінку показам малолітньої дитини, яка повідомила, що в останнє бачила батька в 2012 році, а мати не чинить перешкод у спілкуванні із батьком. Суд також не звернув уваги на те, що батько дитини, відповідач жодного разу за місцем проживання, навчання дитини з 2013 року по даний час не з'являвся, не спілкувався, дитиною не опікувався, матеріально не забезпечував. Навіть після ухвалення рішення суду відповідач не прийняв жодного заходу для зміни свого відношення до батьківських обов'язків щодо своєї дитини - ОСОБА_4.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що сторони з 2004 по 2011 рік перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, актовий запис про народження № 06 від 22 листопада 2005 року складений виконавчим комітетом Артільної сільської ради Лозівського району Харківської області (а.с. 10, 12).

Після розірвання шлюбу місце проживання дитини визначено з матір'ю.

12 квітня 2012 року рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області у справі № 2025/45/2012 провадження №2/2025/243/2012 було зобов'язано позивача не чинити перешкоди у спілкуванні ОСОБА_2 з донькою, та її вихованні з встановленням днів та часів для спілкування між донькою та батьком, з відвідуванням дитиною місця проживання батька без присутності матері два рази на місяць (2 та 4 неділя місяця) протягом 2-х діб, з 16-00 год. п'ятниці, з обов'язковим поверненням дитини за місцем її постійного проживання до 16-00 год. неділі; з метою оздоровлення дитини, за її бажанням, в канікулярний літній період, протягом одного календарного місяця, з обов'язковим поверненням дитини за місцем її постійного проживання (а.с. 16-18).

Зазначеним рішенням встановлено, що з відповідача на підставі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06.02.2012 року стягнуто аліменти на користь позивача на утримання доньки ОСОБА_6 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку, починаючи з листопада 2011 року та до досягнення дитиною повноліття.

22 жовтня 2016 року прізвище дитини змінено з ОСОБА_5 на ОСОБА_4 (а.с. 11).

Із довідки Артільної сільської ради Лозівського району Харківської області від 09.01.2018р. № 21-02-29, акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 09.01.2018р. вбачається, що позивач та дитина ОСОБА_4 зареєстровані та проживають на території Артільної сільської ради за адресою: АДРЕСА_1 Для дитини виділена окрема кімната з необхідними для проживання меблями та комп'ютерною технікою для навчання та відпочинку, в кімнаті чисто і затишно. ОСОБА_7 має необхідний одяг та взуття, повністю забезпечена продуктами харчування. Позивач займається вихованням доньки ОСОБА_4, створює їй всі відповідні умови для проживання, навчання та відпочинку. Стосунки між позивачем та дитиною дружні, доброзичливі. Умови проживання ОСОБА_4 задовільні (а.с. 19, 20).

ОСОБА_4 навчається у 5-му класі Артільського навчально-виховного комплексу Лозівської районної ради Харківської області. За час навчання характеризується позитивно, зарекомендувала себе як дисциплінована, старанна, уважна учениця. Відвідує хореографічний гурток. Вихованням дівчинки займається мама, дідусь із бабусею. Вони постійно цікавляться навчанням ОСОБА_4, завжди відвідують батьківські збори. Батько не відвідував дівчинки у школі, на зборах жодного разу не був (а.с. 21).

Позивач за місцем мешкання характеризуюся позитивно, займається вихованням доньки ОСОБА_4, не працює, спиртними напоями не зловживає, до адміністративної відповідальності не притягувалась (а.с. 22).

Відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, не працює. З 23.12.2011 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8, від якого має доньку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5. Відповідно до довідки комітету у справах сім'ї, молоді та спорту по Київському району м. Харкова, їх сім'я станом на 18.11.2014 року перебувала на обліку багатодітних сімей в Київському районі (а.с. 30, 47, 48, 68).

З висновку Артільної сільської ради Лозівського району Харківської області від 22 січня 2018 року № 42-02-24 вбачається, що батько ОСОБА_7 - ОСОБА_2 проживає окремо, з дитиною не спілкується, матеріальної допомоги не надає, участі у вихованні не бере. Таким чином ухиляється від виконання батьківських обов'язків. ОСОБА_7 підтвердила, що після розлучення батьків зі своїм батьком не спілкується навіть по телефону, моральної та матеріальної допомоги не отримує. Діючи в інтересах дитини та враховуючи вищезазначене, орган опіки і піклування Артільної сільської ради вважає за доцільне звернутися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_4 (а.с. 23).

В силу статті 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов'язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).

Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»).

Згідно із частиною 8 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Відповідно до частини 2 статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167).

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків.

Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини.

Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в статті 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини.

Відповідно до висновку служби у справах дітей Лозівської районної державної адміністрації про доцільність звернення до суду щодо позбавлення батьківських прав від 02 лютого 2018 року №12-39/111, питання позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до малолітньої дитини ОСОБА_4 було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 24 січня 2018 року. Прийнято одноголосне рішення про доцільність звернення до суду з позовом про позбавленням ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4 (а.с. 25).

Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).

При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим і суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

Суд не погоджується з висновком служби у справах дітей Лозівської районної державної адміністрації про доцільність звернення до суду щодо позбавлення батьківських прав від 02 лютого 2018 року №12-39/11, оскільки він є недостатньо обґрунтованим і таким, що суперечить інтересам дитини. В даному висновку не наведено підстав та аргументів які б вказували на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, лише зазначена констатація безспірних фактів, щодо умов проживання сторін та їх дитини. Зокрема є незрозумілим на підставі чого служба у справах дітей Лозівської районної державної адміністрації дійшла до такого висновку, яка робота нею проведена, щодо врегулювання даного конфлікту, чи встановлення фактичних обставин ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини

Позивач в апеляційній скарзі вказувала, що судом не прийнято до уваги пояснення дитини, яка була допитана в судовому засіданні.

Дійсно в суді першої інстанції ОСОБА_4 пояснила, що у віці 7-8 років батько забирав її до себе у гості, де вона познайомилась з його дружиною та їх сином, вони їздили на атракціони. Останній раз спілкувалась з батьком у 2016 році. Під час розмови батько цікавився про її навчання у школі, запитував, чому вона не приїжджає до нього у гості. Батько дарував їй мобільний телефон, який згодом загубився, але у неї не було його телефонного номеру. Також пояснила, що мати не заперечувала проти її спілкування з батьком.

Водночас в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснювала, що відповідач з новою дружиною приходили до школи, де навчається ОСОБА_4 та намагалися із нею спілкуватися. Між тим, ОСОБА_4 відмовилася спілкуватися із батьком, влаштувала істерику, виказала небажання в подальшому спілкуватися з батьком.

Відсутність спілкування між батьком та дитиною за таких обставин не є підставою для позбавлення батьківських прав.

Також ОСОБА_1 пояснювала, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Між тим, зазначила, що виконавчий лист щодо стягнення аліментів із відповідача до виконання не пред'явила.

Стаття 81 ЦПК України, передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В суді апеляційної інстанції позивачкою не надано належних та переконливих доказів того, що відповідач свідомо, внаслідок винної поведінки ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню доньки.

Доводи апеляційної скарги не є суттєвими, підстави для її задоволення відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П.Пилипчук

Судді - А.І. Колтунова

О.В. Маміна