Номер провадження: 22-ц/785/855/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Дрішлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Півнєва Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк ОСОБА_2» - ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2007 року в цивільній справі за позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Одеській області до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, -

ВСТАНОВИВ:

05 грудня 2007 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Одеській області звернулось до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним (а.с. 2-3).

11 грудня 2007 року Приморським районним судом м. Одеси було ухвалено рішення, яким позовні вимоги Фонду соціального страхування України в Одеській області були задоволені, визнано дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна (службового приміщення) - квартири № 18 у будинку 17 за адресою: Лідерсовський бульвар в м. Одесі (а.с. 22).

30 червня 2017 року ОСОБА_5 - представник Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк ОСОБА_2» подав до суду апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2007 року. Зокрема, представник апелянта вказує, що оскаржуване рішення порушує права та законні інтереси ПАТ «Райффайзен банк ОСОБА_2», оскільки Банк є іпотекодержателем нерухомого майна (квартири №18, що знаходиться за адресою: м. Одеса, бульвар Лідерсовський, буд. 17). Повний текст оскаржуваного рішення ПАТ «Райффайзен банк ОСОБА_2» отриманий не був, апелянт не був стороною по справі у суді першої інстанції. Так, представник апелянта просить поновити строк на апеляційне оскарження і скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2007 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі (а.с. 24-28).

В процесі розгляду справи судові засідання неодноразово відкладались в звязку з клопотаннями учасників провадження, зокрема, про витребування доказів (спадкової справи та актового запису про смерть ОСОБА_4М.), яка надійшла до суду 02.11.2017 року та 06.11.2017 року (а.с. 77, 81-82, 88-107, 109-113); залучення до справи правонаступника позивача (а.с. 131, 133-136); в звязку з направленням запитів щодо складу сімї ОСОБА_4 (а.с. 138, 235, 239, 252); в звязку з розглядом до суду правонаступника позивача заяви про відвід (а.с. 160-162, 166-168, 170-172); про відкладення розгляду справи (а.с. 208).

20.03.2018 року від представника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області надійшов відзив на апеляційну скаргу ПАТ «Райффайзен банк ОСОБА_2», а 04.06.2018 року представником Управління були подані письмові пояснення щодо апеляційної скарги. Зокрема представник зазначив, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому жодних підстав скасовувати оскаржуване рішення немає (а.с. 178-183, 240-243).

В судовому засіданні представник позивача просив залишити апеляційну скарг без задоволення. Представник апелянта 06.09.2018 року електронною поштою до суду апеляційної інстанції направив клопотання про розгляд справи за його відсутності, апеляційну скаргу підтримав. Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників провадження, які зявилися, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи рішення в справі суд першої інстанції виходив з того, що сторони виконали умови договору, а саме ОСОБА_4 було передано Управлінню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Одеській області нерухоме майно (службове приміщення) квартири № 18 у будинку № 17, що на бульварі Лідерсовському в м. Одесі, а Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Одеській області передано грошові кошти в розмірі 8 мільйонів гривень, а тому суд вирішив визнати дійсним договір купівлі-продажу вказаного нерухомого майна від 05.12.2007 року, укладений між Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Одеській області та ОСОБА_4

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до Свідоцтва про право власності серії ЯЯЯ № 362348 від 22.12.2006 року ОСОБА_4 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 (а.с. 4).

Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Одеській області було проведено тендер на закупівлю нерухомого майна. Відповідно до протоколу засідання тендерного комітету Управління від 22.11.2007 року переможцем тендеру визнано ОСОБА_4 (а.с. 14-15). 05.12.2007 року між ОСОБА_4 та Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Одеській області був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (а.с. 12). 05.12.2007 року ОСОБА_4 подала до суду першої інстанції заяву, якою позовні вимоги визнала (а.с. 20). В судовому засіданні в суді першої інстанції 11.12.2007 року відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги визнала повністю та просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна (службового приміщення) - квартири № 18 у будинку 17 за адресою: Лідерсовський бульвар в м. Одесі, а також визнати право власності за Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Одеській області на вказану квартиру, що підтверджується протоколом судового засідання (а.с. 21). Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2007 року позовні вимоги були задоволені (а.с. 22).

Відповідно до положень ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Отже, за обставинами даної справи між сторонами був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, який, однак, нотаріально не був посвідчений, а оскільки нотаріальне посвідчення такого договору є його обовязковою законодавчо закріпленою умовою, сторона договору (покупець), користуючись наданим йому цивільним законодавством правом захисту своїх прав та інтересів судом відповідно до ст.ст. 15-16 ЦК України, звернувся до суду з відповідним позовом. Відповідач проти задоволення такого позову не заперечувала, що безпосередньо підтверджується матеріалами справи. За таких обставин суд першої інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, та вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Відповідно до матеріалів справи, наданих апелянтом ПАТ «Райффайзен банк ОСОБА_2» 17.05.2007 року між ВАТ «Райффайзен банк ОСОБА_2» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір N 014/0027/82/74937. Предмет договору 395 964 дол. США (а.с. 29-38). Крім того 22.05.2007 року між ВАТ «Райффайзен банк ОСОБА_2» та ОСОБА_4 в якості забезпечення виконання кредитного договору 014/0027/82/74937 від 17.05.2007 року був укладений Іпотечний договір, предметом якого стала квартира № 18 по Лідерсовському бульварі, 17 в м. Одесі (а.с. 40-45).

Як вже вище зазначалось в процесі розгляду справи судом апеляційної інстанції для перевірки доводів апеляційної скарги та правильного вирішення справи по суті заявлялись клопотання про витребування відповідних документів. Так було встановлено, що відповідач в справі ОСОБА_4 померла 02.01.2016 року, про що складено актовий запис про смерть № 75 від 03.01.2016 року (а.с. 110). Спадкоємців в ОСОБА_4 немає, що підтверджується копією спадкової справи, а доказів того, що спадщина після померлої ОСОБА_4 була прийнята апеляційному суду в процесі розгляду справи надано не було (а.с. 88-107). Так само таких доказів судом не було здобуто.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, в основі якого основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обовязкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справа «Рябих проти Росії» ).

За обставинами даної справи апелянт звернувся до суду зі скаргою на рішення, яке було ухвалено понад 10 років тому (2007 рік) та за цей період часу жодного разу не оскаржувалось. Спірне нерухоме майно, яке в тому числі стало предметом іпотеки, було відчужене іпотекодавцем (ОСОБА_4М.) третій особі - позивачу, що було в підсумку затверджено оскаржуваним судовим рішенням. Іпотекодержатель (ПАТ «Райффайзен банк ОСОБА_2») також протягом понад 10-ти років рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2007 року не оскаржував. Позивач (та його правонаступник) з моменту ухвалення оскаржуваного рішення та до моменту постановлення цієї постанови правомірно володіють спірним нерухомим майном. Судом апеляційної інстанції за результатами перегляду рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2007 року в контексті практики Європейського суду щодо res judicata не було встановлено підстав для його скасування. А тому апеляційна скарга залишається без задоволення. Одночасно суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно зі ст. 23 вказаного Закону у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Щодо інших доводів апелянта, в звязку з вище зазначеним, апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскільки права апелянта оскаржуваним рішенням не порушується, а його статус іпотекодавця гарантований національним законодавцем та вказаним рішенням суду першої інстанції не змінюється, то інші доводи апеляційної скарги відхиляються.

Таким чином, в звязку з наведеним, зважаючи на те, що з моменту ухвалення оскаржуваного рішення минуло понад десять років, спадкоємці у відповідача відсутні, враховуючи позицію Європейського суду з прав людини щодо принципу правової визначеності та остаточності судового рішення, а також звертаючи увагу на те, що іпотека в результаті переходу права власності на іпотечне майно до іншої особи не припинилась, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін на підставі ст. 375 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Одеської області,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк ОСОБА_2» - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2007 року залишити без змін.

Постанова Апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_2

ОСОБА_7

ОСОБА_8

Повний текст постанови виготовлено 17 вересня 2018 року.

Суддя апеляційного суду Одеської області А.І. Дрішлюк

06.09.2018 року м. Одеса