Апеляційний суд Житомирської області
Справа №280/1137/17 Головуючий у 1-й інст. Василенко Р. О.
Категорія 27 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Микитюк О.Ю., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 280/1137/17 за позовом Підприємства Коростишівської райспоживспілки «Кооперативний ринок» до ОСОБА_2 про стягнення неустойки

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 26 квітня 2018 року, яке ухвалено суддею Василенко Р.О. в м. Коростишів

в с т а н о в и в:

У серпні 2017 року Підприємство Коростишівської районної спілки споживчих товариств «Кооперативний ринок» (далі-ПР «Кооперативний ринок») звернулось з позовом до суду, в якому після збільшення позовних вимог просило стягнути з відповідача ОСОБА_2 неустойку у розмірі подвійної плати за невиконання обовязку щодо повернення майна (торгівельного майданчику) у розмірі 32687,52 грн., а також стягнути заборгованість з орендної плати за червень та липень 2014 року в розмірі 423,30 грн.

В обґрунтування позову посилалось на те, що між сторонами був укладений договір оренди на строк з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року. Відповідно до пп.3.1. Договору сторони погодили, що орендна плата складає 364 грн. 50 коп. у місяць за обєкт оренди та вноситься орендарем на розрахунковий рахунок або в касу орендодавця до 10 числа місяця, за який проводиться оплата. Разом з тим, орендар не в повному обсязі виконував свої зобовязання по договору, не сплатив орендну плату за квітень-червень 2014 року. Позивач 27 червня 2014 року направив відповідачу претензію про наявність у останнього заборгованості з орендної плати в сумі 1093,50 грн. та повідомив про те, що ПР «Кооперативний ринок» відмовляється від договору оренди №36 від 31.12.2013р. Дана претензія була отримана відповідачем 05.07.2014 року. Враховуючи, що відповідач не виконав вимоги п.4.3.8. Договору, не звільнив торгівельний майданчик та продовжує користуватись ним на даний час, позивач вважає, що у нього виникло право на стягнення неустойки за час прострочення користування даним майном та стягнення заборгованості по орендній платі.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 12 березня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Підприємства Коростишівської райспоживспілки «Кооперативний ринок» 32687,52 грн. неустойки за договором оренди № 136 від 31.12.2013 та 1 600,00 грн понесених судових витрат. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. Зазначає, що суддею при ухваленні рішення неправильно застосовані норми ст. ст. 782, 785 ЦК України, помилково не застосована ст. 764 ЦК України, виходячи з положень якої орендар мав право користуватись обєктом договору оренди щонайменше до 08 січня 2015 року. При цьому суд не звернув уваги, що станом на 01 січня 2015 року Договір продовжував діяти, оскільки зобовязання за ним не припинилися, жодної претензії про відмову від Договору, в тому числі і на підставі ст. 782 ЦК України відповідач не отримував. Крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів отримання відповідачем претензії № 202 від 27 червня 2014 року.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечив, надіславши відзив, у якому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Коростишівського районного суду Житомирської області залишити без змін. Рішення суду вважає законним, обґрунтованим та прийнятим у повній відповідності з нормами матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову про поновлення на роботі. При цьому зазначив, що підстави для стягнення з відповідача неустойки за час прострочення користування майном відсутні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 31 грудня 2013 року між підприємством Коростишівської райспоживспілки «Кооперативний ринок» (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем (на час укладення договору) ОСОБА_2 (орендар) було укладено договір оренди № 136 (а.с.9).

23 січня 2015 року здійснено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (а.с.46).

Згідно п. 1.1 вище вказаного договору оренди, предметом договору був торгівельний майданчик № 20, загальною площею 6,75 кв.м (обєкт оренди).

Згідно п. 3.1 Договору орендна плата складає 364,50 грн. за торгівельний майданчик на місяць та вноситься орендарем на розрахунковий рахунок або в касу орендодавця до 10 числа місяця, за який проводиться оплата.

Відповідно до п. 2.1 орендар набуває права користування обєктом оренди з дати початку дії Договору відповідно до п. 6.

Відповідно п. 4.3.3 договору, орендар зобовязаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Пунктом 6.1 договору визначено, що договір укладено на один рік, і діє з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року включно.

Згідно п.4.2.4 договору орендодавець має право відмовитися від цього договору, якщо орендар не вносить орендну плату протягом двох місяців підряд

Також п. 4.3.8 Договору передбачено, що у разі припинення або розірвання Договору орендар зобовязаний у 7-ми денний термін звільнити обєкт оренди та повернути його Орендодавцеві у стані не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1ст. 627 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконувати свої обовязки відповідно до договору.

Відповідно до ст. 762 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. Уразі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору (ч.ч.1,2 ст. 782 ЦК України).

Згідно ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

При цьому, згідно з частиною другою цієї ж статті якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Під час розгляду справи було встановлено, що відповідач не в повному обсязі виконував свої зобовязання за вказаним договором, не сплатив за квітень-червень 2014 року орендну плату.

ПР «Кооперативний ринок» направив орендарю претензію № 202 від 27.06.2014 року про наявність заборгованості з орендної плати в сумі 1093,50 грн., яка утворилась за період з 01.04.2014 р. по 30.06.2014 р. та повідомив орендаря, що згідно п.4.2.4 договору та ст. 782 ЦК України позивач відмовляється від договору № 136 від 31.12.2013 року.

Вказану претензію відповідач отримав 05 липня 2014 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.11 зворот).

Таким чином, встановивши під час розгляду справи, що вказаний договір оренди на підставі ст. 782 ЦК України та п.4.2.4 Договору є розірваним з 05.07.2014 року, оскільки орендодавець відмовився від договору оренди через невнесення орендарем плати за користування торгівельним майданчиком протягом трьох місяців, проте відповідач в порушення вимог ч.1 ст. 785 ЦК України та п. 4.3.8 договору, не звільнив торгівельний майданчик та не повернув предмет оренди орендодавцю, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність у позивача права на отримання від відповідача суми неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення за період з 06.07.2014 р. по 01.04.2018 р. в сумі 32687 грн. 52 коп., навівши відповідні мотиви.

Посилання представника апелянта на ту обставину, що станом на 01 січня 2015 року договір між сторонами продовжував діяти, оскільки зобовязання за ним не припинилися через неотримання відповідачем жодної претензії про відмову від договору, а рекомендоване повідомленням про вручення поштового відправлення від 05.07.2014 року є неналежним доказом у справі, оскільки претензія була направлена не по місцю його проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, і рекомендоване повідомлення не містить підпису ОСОБА_2 є безпідставними виходячи з наступного.

Відповідно до п. 7.4 Договору № 136 від 31.12.2013 року сторони домовились, що повідомлення за договором надаються орендарю рекомендованою поштою за адресою : АДРЕСА_1. На виконання даного пункту договору позивачем і була направлена претензія № 202 від 27.06.2014 року, яку особисто відповідач отримав, про що свідчить рекомендоване повідомленням про вручення поштового відправлення від 05.07.2014 року. Будь-яких доказів про повідомлення позивача про зміну свого місця проживання та про внесення у звязку з цим змін у договір відповідачем не надано.

Крім того, згідно п.106 Постанови «Правил надання послуг поштового звязку», які затверджені Постановою КМУ № 270 від 05.03.2009 року під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення з повідомленням про вручення працівник поштового зв'язку на підставі пред'явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище, що спростовує доводи апелянта про те, що рекомендоване повідомленням про вручення поштового відправлення від 05.07.2014 року є неналежним доказом через відсутність на ньому особистого підпису відповідача ОСОБА_2

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 26 квітня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 вересня 2018 року.

Головуючий: Судді: