Справа № 2-357/11 Головуючий у І інстанції Шинкар А. О.
Провадження № 22-ц/780/2/18 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
Категорія 30 24.09.2018
П О С Т А Н О ВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Журби С.О.,

суддів Березовенко Р.В., Мережко М.В.,

за участю секретаря Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП», публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», треті особи: ОСОБА_3, публічне акціонерне товариство «Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської», товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерформ», про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, який мотивував наступним:

25 серпня 2009 року ОСОБА_3, керуючи вантажним автомобілем паливоцистерною марки «ГАЗ-3307», реєстраційний номер НОМЕР_1, власником якого було ТОВ «Інтерформ», а фактичним володільцем - ТОВ «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП» (на час вказаних подій - ТОВ «Ю.С.А.»), працюючи водієм у ТОВ «Інтерформ» за основним місцем роботи та одночасно експедитором у ТОВ «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП» за сумісництвом, рухаючись по вулиці Промисловій у м. Києві, грубо порушив вимоги правил дорожнього руху, перевищив безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку та особливості вантажу, що перевозився, не впорався з керуванням автомобілем, виїхав на зустрічну смугу, де скоїв зіткнення з автомобілем марки «Опель Вектра», реєстраційний номер НОМЕР_2, власником якого було ВАТ «Завод залізобетонних конструкцій ім. С.Ковальської», на даний час реорганізоване у ПАТ «Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської», під керуванням позивача, який займав на той час посаду заступника генерального директора даного товариства, начальника будівельно-монтажного управління, та виконував свої службові обов'язки. Внаслідок цього ДТП позивач отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, зокрема закритий перелом кісток тазу та інші ушкодження.

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 22 червня 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 06 жовтня 2010 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Позивач зазначав, що вищевказаними протиправними діями ОСОБА_3 ОСОБА_2 було завдано майнової та моральної шкоди. З урахуванням остаточного уточнення позовних вимог (т. 5 а.с. 120-121) ОСОБА_2 просив суд стягнути на його користь з ТОВ «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП»:

-87500,00 грн. неотриманої заробітної плати за час знаходження на лікуванні після ДТП;

-450000,00 грн. упущеної вигоди, яка полягає у неотриманій заробітній платі через неможливоість за станом здоров'я продовжувати виконувати обов'язки заступника генерального директора, начальника будівельно-монтажного управління ПАТ «ЗБК ім. С.Ковальської»;

-235000,00 грн. фактично понесених витрат, що не охоплюються страховим полісом;

-моральну шкоду в розмірі 450000,00 грн.

Окрім наведеного просив суд стягнути з стягнути на його користь з ПАТ «УСК «Гарант-Авто»:

-51000,00 грн. страхового відшкодування завданої йому внаслідок ДТП майнової шкоди ;

-5100,00 грн. страхового відшкодування завданої внаслідок ДТП моральної шкоди;

-12550,00 грн. індексації моральної шкоди.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з ТОВ «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 25000,00 грн. та судові витрати в розмірі 349,40 грн., в іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Частково не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для її вирішення, просив рішення суду першої інстанції в частині незадоволених вимог скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Обґрунтував скаргу тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність позовних вимог. Усі необхідні докази, які підтверджують заявлені вимоги, містяться в справі, однак суд безпідставно їх не врахував при вирішенні позову. Крім того вважає, що визначений судом розмір нанесеної йому моральної шкоди є неналежним, розмір такої шкоди є не меншим 320000,00 грн., яку повинно відшкодувати ТОВ «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП». Зважає на численні процесуальні порушення, які з його точки зору допустив суд при розгляді справи.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач ТОВ «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для її вирішення, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Обґрунтував скаргу тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що товариство є належним відповідачем по даній справі. Зазначає, що належних доказів того, що товариство є власником автомобіля, відтак зобов'язане відшкодувати позивачу шкоду, матеріали справи не містять. За таких умов правові підстави для задоволення позову відсутні. Вважає висновки суду такими, що не ґрунтуються на положеннях закону.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційних скарг законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з таких підстав:

Свої вимоги до ТОВ «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП» позивач ґрунтував на тому, що водій ОСОБА_3 на час скоєння ДТП працював у вказаному товаристві, яке було належним володільцем транспортного засобу, відтак спричинену внаслідок ДТП шкоду має відшкодовувати саме це товариство.

Вказаним посиланням позивача суд першої інстанції дав належну правову оцінку, за результатами якої прийшов до висновку про її обґрунтованість. Погоджується з даною позицією й колегія суддів апеляційного суду, оскільки транспортний засіб було фактично передано його власником до ТОВ «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП», на вказане товариство видано тимчасовий реєстраційний талон транспортного засобу, саме на це товариство був виданий відповідний дозвіл на перевезення небезпечних вантажів, ОСОБА_3 був прийнятий на роботу до товариства, а подорожній лист видавався саме ТОВ «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП». Погодився з таким висновком й суд касаційної інстанції, про що зазначив в ухвалі за результатами перегляду даної справи від 03.06.2015 року. За таких умов суд вважає, що належним володільцем вказаного автомобіля на час ДТП та роботодавцем ОСОБА_3 було ТОВ «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП», яке й має відшкодовувати спричинену внаслідок ДТП шкоду.

При вирішенні даної справи колегія суддів не може погодитися з позицією суду першої інстанції щодо безпідставності позовних вимог до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» через те, що позивач не звертався до страхової компанії за отриманням страхового відшкодування. Як встановлено в ході розгляду справи, 15 липня 2009 року між ВАТ «Українська страхова компанія «Дженералі-Гарант», правонаступником якого є ПАТ «УСК «Гарант-Авто», і ТОВ «Ю.С.А.» (на даний час ТОВ «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП») був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується відповідним полісом № ВС/1077704. Строк дії даного договору один рік - з 16 липня 2009 року по 15 липня 2010 року. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю (на одного потерпілого) становить 51000,00 грн., за шкоду заподіяну майну (на одного потерпілого) складає 125000,00 грн., франшиза - 0 грн. (т. 1, а. с. 105). За умовами цього договору відповідач ТОВ «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП» застрахувало цивільно-правову відповідальність водіїв ОСОБА_3 і ОСОБА_4 під час керування ними вказаним вище забезпеченим транспортним засобом.

Відповідно до положень п. 22.3. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції, що була чинна на час укладення договору страхування та настання страхового випадку, розмір страхового відшкодування страховиком моральної шкоди потерпілого обмежений 5 % ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю, що в даному випадку становить 2550,00 грн.

Як було встановлено колегією суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за результатами перегляду даної справи, наявні в матеріалах справи листи ПАТ «УСК «Гарант-Авто» на адресу ОСОБА_2 прямо свідчать про факт звернення останнього з вимогою про виплату страхового відшкодування та відмову страховика у її виплаті. За таких умов висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог до вказаної страхової компанії через недотримання позивачем процедури звернення до страховика не відповідають обставинам справи, відтак останній має відшкодовувати в порядку страхової виплати спричинену позивачу в ході ДТП шкоду життю і здоров'ю (в межах ліміту 51000,00 грн.) та моральну шкоду у зв'язку із шкодою здоров'ю (в межах ліміту 2550,00 грн.).

Вимогами ст. 10 ЦПК України в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення, було встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Обов'язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування судом самостійно таких доказів було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим. Відповідні положення щодо обов'язку доведення стороною своєї позиції та самостійного вибору засобів доказування містять у положення ст.ст. 12, 81 ЦПК України в редакції, чинній й на даний час.

Пред'явивши вимоги щодо відшкодування йому неотриманої заробітної плати за час знаходження на лікуванні після ДТП та неотриманої заробітної плати через неможливоість за станом здоров'я продовжувати виконувати свої трудові функції, позивач в порушення вимог вищенаведених процесуальних норм такі вимоги належним чином не обґрунтував та не представив до суду належних та допустимих доказів на їх підтвердження, в результаті чого суд першої інстанції їх визнав недоведеними та відмовив в їх задоволенні. Колегія суддів апеляційного суду також погоджується з такою позицією суду першої інстанції, який належним чином оцінив позицію позивача, зазначивши про те, що ним не було представлено ні доказів, достатніх для задоволення таких вимог, ні відповідних доводів та розрахунків на їх підтвердження.

Окрім зазначеного, зважає колегія апеляційного суду при вирішенні даних вимог також й на той факт, що хоча позивач й посилається на те, що звільнення його з роботи знаходиться у причинно-наслідковому зв'язку з отриманими в результаті ДТП травмами, з представлених ним же до суду доказів вбачається, що його звільнення відбулося за погодженням сторін, а не за станом здоров'я. При цьому жодного доказу щодо тривалого зниження працездатності позивача або обмеження його можливостей в результаті отриманих травм, до суду представлено не було, відтак вказані посилання також залишилися недоведеними. Більш того, в ході розгляду справи позивачем на підтвердження своєї позиції було ініційовано проведення відповідної комплексної судової експертизи, в ході якої відповідна частина поставлених експерту питань могла висвітлити вказані обставини. В той же час призначена судом комплексна експертиза повернулася до суду без виконання через ненадання ОСОБА_2 на вимогу експерта (скеровану йому як безпосередньо експертом, так і направлену апеляційним судом) відповідної медичної документації, що суд оцінює як ухилення від проведення експертизи.

Зважаючи на викладене, висновки суду першої інстанції щодо недоведеності вищеназваних позовних вимог колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими. Не в повному обсязі було належним чином доведено в ході розгляду справи й заявлені вимоги щодо відшкодування фактичних витрат, пов'язаних з отриманими в результаті ДТП травмами. Так позивач заявив вимогу про відшкодування придбаного ним палива, на підтвердження чого до суду були надані копії квитанції щодо таких витрат. В той же час жодного доказу з приводу того, що вказані витрати знаходяться в причинно-наслідковому зв'язку з ДТП чи його наслідками, до суду надано не було. Не було представлено й доказів того, що заявлені позивачем витрати на придбання туристичної путівки також пов'язані з необхідністю відновлення пошкодженого саме в результаті ДТП здоров'я та знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв'язку з даними обставинами. Фактично за час розгляду справи позивачем за допомогою відповідних та належних доказів було доведено лише здійснення витрат на лікування в сумі 9772,00 грн. (т.1 а.с. 65,69), а посилання ж щодо інших витрат не були підтверджені відповідним чином, відтак вимоги про їх відшкодування до задоволення не підлягають.

Позивач в своєму позові, серед іншого, просив суд стягнути на його користь відшкодування моральної шкоди, завданої йому в результаті ДТП. Суд першої інстанції ретельно оцінив вказані вимоги, дав їм належну правову оцінку, в результаті чого прийшов до висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу спричиненої йому в результаті ДТП моральної шкоди, з чим погоджується й колегія суддів апеляційного суду. В ході розгляду справи посилання позивача знайшли своє підтвердження, а його вимоги ґрунтуються на вимогах закону. В той же час, встановлюючи розмір такого відшкодування, суд першої інстанції зазначив про те, що ним не може бути прийнятий до уваги наданий позивачем висновок експертного дослідження № 25 фахівця-психолога від 29 березня 2010 року через відсутність відомостей щодо кваліфікації особи, яка його склала.

Колегія суддів апеляційного суду не може прийняти наведену позицію суду першої інстанції щодо висновку експертного дослідження, оскільки відомості про особу експерта та його кваліфікацію прямо зазначені на першому аркуші такого дослідження, а також містяться у відповідному реєстрі судових експертів Міністерства юстиції України. За таких умов підстав для відхилення такого дослідження через відсутність відомостей щодо експерта у суду першої інстанції не було. При вирішенні даного питання колегія суддів зважає й на те, що відповідно встановлених процесуальним законодавством принципів диспозитивності та змагальності судового розгляду позивач представив на підтвердження своєї позиції вищевказаний висновок експерта, в той час як на його спростування з іншої сторони доказів подано не було. В той же час при вирішенні справи суд має брати до уваги усі обставини справи та не обмежений позицією експерта.

Відповідно до вищевказаного експертного висновку орієнтовний розмір матеріальної компенсації завданої позивачу внаслідок ДТП шкоди може становити 324 мінімальних заробітних плат, що станом на час проведення дослідження становило 281556,00 грн.

В ході розгляду справи позивачем неодноразово змінювалися вимоги щодо розміру відшкодування моральної шкоди. В остаточному варіанті він просив стягнути на його користь в якості відшкодування моральної шкоди 450000,00 грн. При цьому зазначав, що заявлена ним сума була збільшена у зв'язку з великим проміжком часу, протягом якого таке питання не вирішується, що завдає йому нових моральних страждань.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з наведеною позицією позивача. З матеріалів справи вбачається, що насамперед, значний час, протягом якого позовні вимоги ОСОБА_2 не можуть знайти своє остаточне вирішення, зумовлені діями самого позивача (його представників), які затягуючи розгляд справи, неодноразово заявляли численні клопотання по справі в позапроцесуальний спосіб, подавали заяви, вирішення яких не передбачене встановленою процесуальним законодавством України процедурою розгляду справи, як і заяви та клопотання, підстави для задоволення яких були завідомо відсутні, що в сукупності містило ознаки зловживання правами, та зумовило значне збільшення часу розгляду справи.

Зважаючи на викладене, оцінивши усі представлені матеріали та досліджені обставини по справі, зважаючи на принцип розумності та справедливості, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що загальний розмір відшкодування спричиненої позивачу внаслідок ДТП шкоди має становити 250000,00 грн. Оскільки відповідно до укладеного договору страхування ПАТ «УСК «Гарант-Авто» має відшкодовувати спричинену ОСОБА_2 моральну шкоду в межах ліміту у 2550,00 грн., решта такої шкоди, неохоплена страховим відшкодуванням, підлягає стягненню з ТОВ «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП».

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України серед підстав для скасування апеляційним судом судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. При цьому неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на те, що при вирішенні справи позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» страхового відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також позовних вимог до ТОВ «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП» про відшкодування моральної шкоди були вирішені судом першої інстанції не у відповідності до обставин справи та вимог законодавства, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваного рішення в цій частині та

ухвалення нового судового рішення щодо вказаних позовних вимог. В іншій частині оскаржуваного рішення колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції. Окрім того, рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції в частині вирішення вимоги про стягнення індексації моральної шкоди касаційним судом скасовані не були, справа в цій частині на новий розгляд не передавалася, у задоволенні заяви позивача щодо ухвалення в цій частині додаткового рішення касаційним судом було відмовлено, відтак вказана вимога не була предметом перегляду апеляційного суду в даному випадку. Також колегія суддів апеляційного суду зважає на те, що вимога позивача щодо стягнення на його користь понесених витрат на правову допомогу не підлягає до задоволення, оскільки до суду в порушення вимог процесуального закону не було представлено з цього приводу необхідних відомостей та документів, як то документального підтвердження встановлення сторонами вартості таких послуг, детального опису виконаних робіт (наданих послуг) та їх обсягів, здійснених витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За таких умов правові підстави для такого відшкодування відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП» задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2014 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» страхового відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також позовних вимог ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП» про відшкодування моральної шкоди скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» , 01042, м.Київ, пров. Новопечерський, 19/3, на користь ОСОБА_2, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, в якості страхового відшкодування спричиненої йому ушкодженням здоров'я шкоди у розмірі 9772 (дев'ять тисяч сімсот сімдесят дві) грн. 00 коп. та 2550 (дві тисячі п'ятсот п'ятдесят) грн. 00 коп. відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРАНТ ОЙЛ ГРУПП», , 37043, Полтавська область, Пирятинський район, шлях Київ-Харків, корпус 134 км, на користь ОСОБА_2 який проживає за адресою: АДРЕСА_1, 247450 (двісті сорок сім тисяч чотириста п'ятдесят) грн. 00 коп. моральної шкоди.

У задоволенні решти таких вимог відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Р.В. Березовенко

М.В. Мережко