Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.09.2018 Справа №607/11314/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого: Братасюка В.М.

за участю секретаря: Созанської Т.І.

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3- його тітка, чоловік померлої ОСОБА_2 від прийняття спадщини відмовився в його користь, інших спадкоємців немає. У визначений законом строк він звернувся в Тернопільську районну державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, однак отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки було виявлено, що відсутній правовстановлюючий документ на належну частку житлового будинку на ім'я спадкодавця, що є перешкодою в оформлені права власності на спадкове майно. Просить суд позовні вимоги задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, подано заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, подано заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає.

Представник третьої особи Тернопільської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, однак подано суду заяву про розгляд справи у відсутності їх представника.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, враховуючи визнання відповідачем позову, за результатами підготовчого провадження, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав:

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3, що стверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 виданим виконавчим комітетом Домаморицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області 27.11.2017року.

Спадкодавець ОСОБА_3 та мати позивача ОСОБА_5 були рідними сестрами, таким чином померла ОСОБА_3 є тіткою позивача ОСОБА_1

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, окрім земельних ділянок, також на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 81,7 кв.м., житловою - 55,4 кв.м. з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належала померлій як голові колишнього колгоспного двору.

Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991р.). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991р. мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні: б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних: г) згідно зі статтею 4 Постанови Верховної Ради України - Про введення в дію Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року.

Оскільки вищевказаний житловий будинок побудовано до 15.04.1991р. (до введення в дію Закону України «Про власність») спадкодавці як члени колишнього колгоспного двору набули на нього право сумісної власності, причому це право збереглося за ними і після припинення колгоспного двору в результаті введення вдію вказаного Закону.

Статус майна колгоспного двору був врегульований ст.ст. 120-126 ЦК УРСР 1963 року в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК УРСР (1963року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (1963 року) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Як вбачається із довідки виданої Домаморицькою сільською радою від 12.06.2018року №150, житловий будинок з належними будівлями та спорудами по АДРЕСА_2, дійсно належить колгоспному двору, станом на 01.07.1990року членами двору були: ОСОБА_3, 1942р.н. - голова двору та ОСОБА_2, 1940р.н. - чоловік.

Таким чином, вказане домоволодіння належало двом вищезазначеним членам колгоспного двору в рівних частинах по 1/2 на праві сумісної власності.

Згідно інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації від 25.04.2018р. № 443 по обліку бюро будинковолодіння АДРЕСА_1 також рахується за вищевказаними членами колгоспного двору: ОСОБА_3 та ОСОБА_2. Раніше будинковолодіння рахувалося по АДРЕСА_3

Відповідно до інформаційної довідки Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації від 25.04.2018р. №442 за матеріалами бюро станом на 01.01.2013р. житловий будинок АДРЕСА_4 в с.Домаморич Тернопільського району Тернопільської області зареєстровано за головою колишнього колгоспного двору ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого Тернопільською районною радою 30.11.19S9 р. на підставі рішення виконкому № 236 від 28.11.1989 р. та записано в реєстрову книгу № 2 за реєстровим № 176. Оригінал свідоцтва втрачено при житті спадкодавцем.

25.04.2018р. Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на житловий будинок АДРЕСА_1 у якому вказана характеристика будинку, господарських будівель та споруд.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Після смерті ОСОБА_3 у Тернопільській районній державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа за №166/2018. Спадкоємцем за законом являється позивач ОСОБА_1, який спадщину прийняв в установленому законодавством порядку. Спадкоємець згідно ст. 1261 ЦК України - чоловік померлої ОСОБА_2 від прийняття спадщини відмовився в користь ОСОБА_1, про що подав відповідну заяву від 17.04.2018р. Інших спадкоємців немає, дітей у померлої не було.

На земельну ділянку площею 0,1937 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1, на якій розташований вищезазначений житловий будинок, позивачу ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 04.05.2018р. за реєстровим №307. Право власності на дану земельну ділянку зареєстровано, про що свідчить Витяг з Державного реестру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 123593088 від 11.05.2018.

Проте, державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори за вих. № 1426/02-14 винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії -видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті тітки ОСОБА_3 на частину житлового будинку з тих підстав, що відсутній правовстановлюючий документ на належну частку житлового будинку на ім'я спадкодавця.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник майна як це передбачає ст. 392 ЦК України може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З приписів ч. 1 ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

При цьому, відповідно до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV рішення суду, що набрало законної сили є однією з підстав для реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна.

Зважаючи на викладене та враховуючи, що позивач не має можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку, оскільки спадкодавець не отримав за життя правовстановлюючий документ на належне майно та не здійснив державної реєстрації свого права власності, тому позивач змушений звертатися в суд за захистом своїх невизнаних прав.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки зазначені позивачем обставини унеможливлюють іншим способом захистити його права та інтереси, тому слід визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 81,7 кв.м., житловою площею 55,4 кв.м. з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 81, 200, 263, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 16, 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1261 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-IV, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_1, житель АДРЕСА_5) право власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 81,7 кв.м., житловою площею 55,4 кв.м., з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному п. 15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, до апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі через суд першої інстанції, у 30-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяВ. М. Братасюк