Справа № 460/804/17
Провадження №2/460/448/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2018 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючої судді - Швед Н.П.

з участю секретаря - Козака О.П.

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яворові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Української пожежно-страхової компанії, з участю третіх осіб Моторно транспортного бюро України, ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовною заявою до Української пожежно-страхової компанії, з участю третіх осіб Моторно транспортного бюро України, ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування.

В обґрунтуванні позовних вимог покликається на те, що 09 березня 2014 року об 21 годині 20 хвилин, ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись автодорогою Львів-Краковець у напрямку смт. Краковець, при проїзді ділянки в районі 35 км + 500 м навпроти будинку № 3 по вул. Зеленій у м. Новояворівську Яворівського району Львівської області, порушив вимоги Р 1 п.п. 1.5, 1.10 в частині визначення терміну «небезпека для руху»; Р 2 п.2.3 б),д); Р 12 п.п. 12.1, 12.2, 12.3, 12.4, 12.9 б); Р 18 п.18.1; Р 19 п. 19.3 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4, яка являється його рідною сестрою та ОСОБА_5 яка являється його племінницею, що перетинали проїзджу частину дороги на нерегульованому пішохідному переході, внаслідок чого пішохід ОСОБА_4.В., отримала тілесні ушкодження, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя, а пішохід ОСОБА_4, отримала тілесні ушкодження від яких померла на місці пригоди.

Вироком Яворівського районного суду Львівської області від 02.10.2015 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 07 /сім/ років з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 03 /три/ роки. На підставі п. В ст.1 ЗУ Про амністію у 2014 році» ОСОБА_3 - звільнено від відбування призначеного покарання. В задоволенні його позову про стягнення моральної шкоди до АТ "Українська пожежна-страхова компанія" як потерпілого в даному кримінальному провадженні було відмовлено.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована за полісом цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/7056444 від 20.12.2013 року в Українській пожежно-страховій компанії.

З вимог ч.2 ст. 27 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів слідує, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку: 36 х 1 218,00грн. = 43 848,00грн..

Згідно ч.3 ст. 27 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів: страховик (у випадках, передбачених підпунктами г і г пункту 41.1 та підпунктом в заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам ( усиновлювачам ) та дітям (усиновленим). Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами: 12 х 1218,00грн. = 14 616,00 грн. Таким чином загальна сума страхового відшкодування становить 58 464,00 грн.

Однак, станом на день подання позовоної заяви сума відшкодування страховика за полісом № АС/7056444 від 20.12.2013року не виплачена, повідомлення про відмову у виплаті страхового відшкодування або про надання додаткових документів також не надходило.

Просить постановити рішення, яким стягнути з Української пожежно-страхової компанії на його користь страхове відшкодування у сумі 58 464 грн. 00 коп. .

В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним у позові. Просять позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, на адресу суду надіслав заперечення та відзив у яких покликається на те, що характер спірних правовідносин, що виникли між позивачем та ПрАТ «УПСК» не є деліктними, оскільки страхова компанія є відповідальною за завдані збитки у силу укладеного договору (Полісу) № АС/7056444 від 20.12.2013року, умовами якого є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».Відтак, страховик здійснює страхове відшкодування потерпілій особі чи іншій особі, яка має право на отримання відшкодування, в порядку та на умовах, визначених саме цим Законом.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, у разі настання страхового випадку на ПрАТ «УПСК», як страховика за договором - Полісом № АС/7056444 від 20.12.2013 p., покладається обов'язок зі сплати страхового відшкодування в порядку та на умовах, встановлених Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. № 1961-ІV. Тобто, ПрАТ «УПСК» несе відповідальність за шкоду, завдану діяннями водія ОСОБА_3, не на підставі загальних правил відшкодування шкоди (деліктної, тобто недоговірної правової моделі), а в силу договірного зобов'язання по виплаті страхового відшкодування згідно Полісу № АС/7056444.Вимога позивача про стягнення з ПрАТ «УПСК» на його користь 14 616,00 грн. моральної шкоди не підлягає задоволенню, оскільки п. 27.3 ст. 27 Закону України № 1961-ІV не передбачено право ОСОБА_1 - рідного брата ОСОБА_4, яка загинула внаслідок ДТП, на отримання страхового відшкодування у вигляді моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

Пунктом 27.3 ст. 27 Закону України № 1961-ІV визначено коло осіб, які мають право на відшкодування cтраховиком моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. До них належать: чоловік, дружина, батьки, усиновлювачі, діти, усиновлені.

Позивач у розумінні п. 27.3 ст. 27 Закону України № 1961-ІV не є особою яка має право на отримання такого виду відшкодування, не довів належними та допустимими доказами факт перебування на утриманні у померлої сестри ОСОБА_4.

Враховуючи вищезгадані роз'ясненнята те, що Яворівським районним судом Львівської області у вироку від 02.10.2015 року встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 порушив свої зобов'язання, які взяв на себе згідно Полісу страхування, а тому ... Страховик не несе відповідальності перед третіми особами» (сторінка 4 Вироку)

Враховуючи те, що позивач не може вважатися особою, яка має право на страхове відшкодування, тому в позові про стягнення страхового відшкодування з ПрАТ "УПСК" слід відмовити.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні щодо задоволення позову не заперечив та пояснив, що із заявою про стягнення страхового відшкодування він звернувся в страхову компанію протягом трьої днів. Інших доказів окрім письмової заяви у нього не вимагали. Чому відповідач не виплатив страхового відшкодування йому не відомо, як не відомо чи звертались потерпілі із заявою щодо відшкодування спричиненої ним шкоди до відповідача..

Представник третьої особи Моторного транспортного страхового бюро України в судове засідання не з'явився, хоч про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини своєї неявки не повідомив.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши докази наявні у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги не підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що цивільно правова відповідальність ОСОБА_3 за договором-Полісом№ АС/7056444 від 20.12.2013 року як власника наземного транспортного засобу, а саме автомобіля НОМЕР_2 була застрахована у ПрАТ "УПСК" .

09 березня 2014 року об 21 годині 20 хвилин, ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1 та рухаючись автодорогою Львів-Краковець у напрямку смт.Краковець, при проїзді ділянки дороги в районі 35 км + 500 м., навпроти будинку № 3 по вул. Зеленій у м. Новояворівську Яворівського району Львівської області, порушив вимоги Р1 п.п.1.5, 1.10 в частині визначення терміну «небезпека для руху»; Р 2 п.2.3 б),д); Р 12 п.п. 12.1, 12.2, 12.3, 12.4, 12.9 б); Р 18 п.18.1; Р 19 п. 19.3 Правил дорожнього руху України, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 яка являється рідною сестрою ОСОБА_1 та ОСОБА_5 яка являється племінницею позивача, що перетинали проїзджу частину дороги на нерегульованому пішохідному переході, внаслідок чого пішохід ОСОБА_4.В., отримала тілесні ушкодження, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя, а пішохід ОСОБА_4, отримала тілесні ушкодження від яких померла на місці пригоди.

Вироком Яворівського районного суду Львівської області від 02.10.2015 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 07 /сім/ років з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 03 /три/ роки. На підставі п. В ст.1 ЗУ Про амністію у 2014 році» ОСОБА_3 - звільнено від відбування призначеного покарання.Стягнуто на користь ОСОБА_6 - 150000грн.. моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7-43964,61грн. матеріальної шкоди та 100000грн. моральної шкоди. Стягнуто на користь ОСОБА_5 -200000грн. моральної шкоди, а в задоволенні позову позивача ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди до АТ "Українська пожежна-страхова компанія" як потерпілого в даному кримінальному провадженні було відмовлено

03.10.2016року рішенням Яворівського районного суду Львівської області позовні вимоги позивача задоволено було частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заподіяну внаслідок ДТП моральну шкоду в розмірі 70 000 (сімдесят тисяч) грн..

Вищевказані рішення не оскаржувались та набрали законної сили.

У відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до п. 1.8 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховий поліс -це єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.

З огляду на визначені ст. 11 ЦК України підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, у разі настання страхового випадку відповідно до Полісу № АС/7056444 від 20.12.2013pоку на ПрАТ "УПСК" покладається обов'язок зі сплати страхового відшкодування в порядку та на умовах, встановлених Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. № 1961-ІV, а саме така несе відповідальність за шкоду, завдану діяннями водія ОСОБА_3, не на підставі загальних правил відшкодування шкоди (деліктної, тобто недоговірної правової моделі), а в силу договірного зобов'язання по виплаті страхового відшкодування згідно вказаного Полісу.

Пунктом 2.1. ст. 2 Закону України № 1961-ІV передбачено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Отже, Закон України № 1961 -IV у спірних правовідносинах є пріоритетним.

Як вбачається із статті 33 Закону України «Про обов'зкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, що діяла на час спірних правовідносин, - учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані: терміново повідомити про дорожньо-транспортну пригоду відповідні органи Міністерства внутрішніх справ України; вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати зазначені дії, вони мають підтвердити це документально; проінформувати один одного про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; вжити всіх можливих заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди. Учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані зберегти транспортний засіб чи пошкоджене майно в такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, доки їх не огляне призначений страховиком аварійний комісар або експерт. (Пункт 33.2 статті 33 із змінами, внесеними згідно із Законом N 2902-IV (2902-15) від 22.09.2005) Під час оформлення відповідних документів про дорожньо-транспортну пригоду працівники органів Міністерства внутрішніх справ України встановлюють та фіксують необхідні відомості щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності учасників цієї пригоди.

Положеннями ст. 35 Закону України «Про обов'зкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування із документами, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника. Проте як встановлено в судовому засіданні потерпілі особи до ПрАТ «УПСК» не зверталися.

Крім цього, абзацом 4 ч. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

Відповідно до п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов'зкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює страхове відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1200 Цивільного кодексу України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Заподіяна шкода відшкодовується:

1.дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років);

2.чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно;

3.інвалідам - на строк їх інвалідності;

4.одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові

5.сім'ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років;

6.іншим непрацездатним особам, які були на отриманні потерпілого, - протягом п'яти років після його смерті.

При застосуванні вказаних норм закону суд враховує, правові позиції Верховного Суду України, що висловлені у Постановах, за наслідками розгляду справ є обов'язковими до застосування.

Згідно з пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» при вирішенні позовів про відшкодування шкоди, заподіяної втратою годувальника, слід мати на увазі, що непрацездатні члени сім'ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування.

З Рішення Конституційного Суду України у справі «про офіційне тлумачення терміну «член сім'ї» від 3 червня 1999 року по справі N 1-8/99 слідує що у цілому національне законодавство не містить чіткого визначення поняття «утриманство». Важливі положення щодо розуміння поняття «утриманство» та похідних від нього термінів «утримання», «утриманець» містять ст. 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і ст. 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ». Цими статтями передбачено, що члени сім'ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Тобто дані норми вказують на те, що позивач не може вважатися особою, яка має право на страхове відшкодування, оскільки як встановлено в судовому засіданні позивач до перелічених в ст.1200 ЦК осіб не належить, а відтак не належить до кола осіб які вправі звернутися з даним позовом в суд. Позивач не довів належними та допустимими доказами факт перебування

на утриманні у померлої сестри ОСОБА_4.

Зважаючи на викладене, слід прийти до висновку, що заявлені позовні вимоги є безпідставними і не підлягають до задоволення,

оскільки, п.27.3 ст.27Закону України № 1961-ІУ не передбачено право ОСОБА_1 - рідного брага ОСОБА_4, яка загинула внаслідок ДТП, на отримання

страхового відшкодування у вигляді моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної

особи, так як він не входить в коло осіб, які мають право на відшкодування Страховиком моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.4, 7, 12, 13, 128, 206, 247, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Української пожежно-страхової компанії, з участю третіх осіб Моторно транспортного бюро України, ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання, через Яворівський районний суд Львівської області.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СУДДЯ: Швед Н.П.