693/1039/17
2/693/77/18
РІШЕННЯ

Іменем України

19.09.2018 м. Жашків

Жашківський районний суд Черкаської області

в складі: головуючого судді - - ОСОБА_1,

за участю секретаря судового засідання - Коломієць С.В.,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Жашків цивільну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління Державної казначейської служби у Черкаській області,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду України звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказав, що ОСОБА_4 за направленням ГУПФУ в Черкаській області та відповідно до укладеного договору від 31.08.2010р. №19 між ГУПФУ в Черкаській області, національним авіаційним університетом та студентом ОСОБА_4 з вересня 2010 року по червень 2015 року навчався в НАУ за напрямом 6.170101 «Безпека інформаційних і комунікаційних систем».

Направлення на вступ за державним замовленням до НАУ відповідач отримав відповідно до Указу Президента України від 09.11.2000 №1212 «Про Комплексну програму підготовки державних службовців».

Згідно з абз.4 ч.1 ст.64 Закону України «Про вищу освіту» від 17.01.2002р. №2984-ІІІ, що діяв на момент вступу відповідача до університету, передбачено фінансування за рахунок видатків Державного бюджету України підготовку фахівців з вищою освітою за напрямами і спеціальностями відповідно освітньо-кваліфікаційних рівнів у вищих навчальних закладах державної форми власності.

Відповідно до ч.2 ст.52 Закону України «Про освіту» від 23.05.1991р. №1060-ХІІ, що діяв на момент вступу відповідача до університету, випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобовязані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч.1 ст.71 Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014р. №1556-УІІ фінансування державних закладів вищої освіти здійснюється за рахунок коштів державного бюджету на умовах державного замовлення на оплату послуг з підготовки фахівців, наукових і науково-педагогічних кадрів ті рахунок інших джерел, не заборонених законодавством, з дотриманням принципів цільового та ефективного використання коштів, публічності та прозорості у прийнятті рішень.

Відповідно до Указу Президента України «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» від 23.01.1996р. №77/96 та пунктів 4,6 Порядку, керівники вищих навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду. Згідно з угодою випускники зобовязані глибоко оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідною кваліфікаційною характеристикою та відпрацювати у замовника не менше трьох років, а вищий навчальний заклад забезпечити відповідні якість і рівень підготовки фахівця з вищою освітою.

За умовами Договору від 31.08.2010р. №19 університет зобов'язувався надати освітні послуги на рівні державних стандартів освіти на умовах чинного законодавства та після закінчення повного курсу навчання диплом фахівця відповідного освітньо-кваліфікаційного рівня (п. 2.1.1, п. 2.1.4 Договору).

Водночас студент зобовязувався після завершення навчання в університеті прибути до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області для працевлаштування (п. 2.3.5 Договору). І

А у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, випускник зобовязаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати (3.2 Договору).

Підтвердженням отримання листа про працевлаштування ОСОБА_4 є копія рекомендованого повідомлення з відміткою про отримання, що додається.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.3 Цивільного кодексу України, однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору. За ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема щодо відшкодування збитків (ст. ст. 610, 611 ЦК України).

Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.

Згідно із ч.1, ч.2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Настання цивільно-правової відповідальності за завдання матеріальної шкоди іншій стороні можливе лише за встановлення наявності усієї сукупності ознак складу цивільного правопорушення, зокрема:

-протиправності діяння;

-факту заподіяння шкоди;

-причинного звязку між протиправним діянням і шкодою;

-вини.

Протиправність дій ОСОБА_4 полягає у порушенні умов договору та вимог законодавства щодо відпрацювання в системі Пенсійного фонду України не менше трьох років. Факт заподіяння шкоди визначається сумою грошових коштів витрачених державою на навчання ОСОБА_4 в університеті, а тому вказані обставини знаходяться у причинному звязку між протиправністю діяння та результатом таких дій - настанням негативного наслідку - заподіяння шкоди державі.

Державні замовники у разі делегування частини своїх функцій щодо розміщення державного замовлення та укладення державних контрактів контролюють виконання підприємствами, установами, організаціями делегованих їм функцій і несуть відповідальність перед державою за виконання державного замовлення. Контроль за виконанням державного замовлення покладається на державних замовників.

В даному випадку Пенсійний фонд України виступає замовником і розпорядником державних коштів відповідно до Закону «Про державне замовлення для задоволення пріоритетних державних потреб, що діяв на момент вступу відповідача до університету.

У звязку з вищевикладеними обставинами позивач звернувся до суду з позовом та просив стягнути з ОСОБА_4 в якості відшкодування шкоди грошові кошти в сумі 124360 грн. 95 коп. для зарахування їх на рахунок загального фонду Державного бюджету України.

Представник позивача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності №2361/08 від 28.02.2018р., - у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити повністю, оскільки вважає, що відповідач ОСОБА_4 не виконав свої договірні зобовязання. Заперечення представника відповідача щодо втрати чинності Постанови КМУ від 22.08.1996р. №992, вважає необгрунтованим, оскільки вказана Постанова втратила чинність вже після укладення договору з відповідачем. Враховуючи, що закон не має зворотної дії в часі, на момент укладення договору мала законну силу саме Постанова КМУ від 22.08.1996р. №992, а тому відповідач ОСОБА_4 після закінчення навчання повинен був виконати всі свої зобовязання, передбачені договором.

Представник відповідача - ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності від 25.02.2018р. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що чинне законодавство не містить правових норм щодо обовязковості відпрацювання студентом за направленням після навчання за державним замовленням, оскільки Постанова КМУ від 22.08.1996р. №992, на яку посилається позивач, втратила чинність на підставі Постанови КМУ №376(376-2017-п) від 31.05.2017р., а тому ОСОБА_4 не порушував вимог законодавства щодо відпрацювання в системі ПФУ та його дії не містять ознаки протиправності. Крім того, зазначив, що позивач у своєму позові не вірно застосував матеріальне право, оскільки у змісті позовних вимог вбачаються договірні відносини, а не цілеспрямоване спричинення майнової шкоди державі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору представник Головно управління Державної казначейської служби у Черкаській області, в судове засідання не зявився, при цьому подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Суд, вислухавши учасників справи та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно із ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

На підставі ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом установлено наступні обставини.

31 серпня 2010 року між Національним авіаційним університетом (виконавець), Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області (замовник) та ОСОБА_4 (студентом) було укладено договір №19 про підготовку фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня за напрямом 6.170101 «Безпека інформаційних і комунікаційних систем», який набуває чинності з моменту підписання всіма сторонами і діє до повного виконання ними взятих зобовязань.

П.п.2.1.1 вищевказаного договору передбачено, що виконавець зобовязується надати студенту освітні послуги на рівні держаних стандартів освіти на умовах чинного законодавства та видати студенту після закінчення повного курсу навчання диплом фахівця відповідного ОКР (п.п.2.1.4 договору).

Замовник в свою чергу зобовязується організувати якісне проведення виробничих практик студента згідно з навчальним планом та працевлаштувати студента відповідно до спеціальності та кваліфікації в системі Пенсійного фонду України в Черкаській області (п.п.2.2.1., п.п.2.2.2 договору).

У відповідності до п.п.2.3.5 студент зобовязується після завершення навчання в університеті прибути до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області для працевлаштування.

Відповідно до п.п.3.1 договору про підготовку фахівця за невиконання або неналежне виконання зобовязань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

У разі неприбуття молодшого фахівця за направлення або відмови без поважної причини

приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобовязаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання

та компенсувати замовникові всі витрати (3.2. Договору).

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

В силу ст. 599 ЦК України зазначено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договір в силу приписів ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ч.2 ст.52 Закону України «Про освіту» №1060-ХІІ від 23.05.1991р. (чинний на момент укладення договору про підготовку фахівця) випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Указу Президента України «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» від 23.01.1996р. №77/96 та пунктів 4,6 Порядку, керівники вищих навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду. Згідно з угодою випускники зобовязані глибоко оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідною кваліфікаційною характеристикою та відпрацювати у замовника не менше трьох років, а вищий навчальний заклад забезпечити відповідні якість і рівень підготовки

фахівця з вищою освітою.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначає, що відповідно до п.19 розділу «Порядок працевлаштування випускників, які навчались за державним замовленням» Постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 р. № 992 «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням», що була чинна на момент закінчення відповідачем навчання в університеті, вручення випускникові диплома про закінчення вищогонавчального закладу, направлення на роботу (додаток № 3) та видача належних йому коштів, які перераховані до вищого навчального закладу замовником, здійснюється протягом семи днів після закінчення ним вищого навчального закладу. Оформлене замовником або вищим навчальним закладом (за домовленістю із замовником) направлення на роботу є підставою для укладання трудового договору між молодим фахівцем і замовником. Молодий фахівець повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу.

З урахуванням досліджених обставин справи суд вважає за необхідне зазначити, що ОСОБА_4 був обізнаний з умовами договору, і як сторона договору, він не вчинив жодних дій в частині виконання договору щодо отримання направлення для працевлаштування.

Крім того, ГУПФУ в Черкаській області відповідачу було направлено лист від 01.09.2017р. №8091/07, в якому його повідомлено про виконання умов договору №19 про підготовку фахівця від 31.08.2010р., зокрема п.п.2.3.5 та п.п.3.2. Також попереджено, що у разі невиконання умов договору ГУПФУ в Черкаській області змушене буде звернутися до суду.

Отже, відповідача було повідомлено про можливість працевлаштування в системі органів Фонду України, крім того відповідач завідомо знав про виконання зобовязань, покладених на нього договором після закінчення навчання, оскільки сам власноручно підписував вищезгаданий договір і був ознайомлений з його умовами.

Також суд не може залишити поза увагою посилання представника відповідача з приводу втрати чинності Постанови КМУ від 22.08.1996р. №992 «Про Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням», і вважає його необгрунтованим, оскільки на момент укладення договору та закінчення ОСОБА_4 у 2015 році навчання Постанова КМУ від 22.08.1996р. №992 ще була чинною і була скасована лише у 31.05.2017р. на підставі Постанови КМУ №376(376-2017-п), тобто вже після закінчення відповідачем навчання.

Таким чином, відповідач ОСОБА_4 після закінчення навчання повинен був виконати всі свої зобовязання, передбачені договором №19 від 31.08.2010р. про підготовку фахівця, однак проігнорував умови договору, повідомлення ГУПФУ в Черкаській області про обовязок працевлаштуватися до органів в системі органів Фонду України, а також не здійснив жодної спроби працевлаштуватися в будь-який орган системи органів Фонду України шляхом участі в конкурсі на зайняття вакантної посади, що свідчить про порушення умов договору, чинного законодавства, та настання правових наслідків, які полягають у спричиненні державі майнової шкоди.

Згідно листа відповіді Національного авіаційного університету від 20.09.2017р. №04/2011 вбачається, що ОСОБА_4 навчався в університеті з 01 вересня 2010 року по 30 червня 2015 року. Відповідно до паспортів бюджетної програми 2201500 вартість навчання ОСОБА_4 за державним замовленням становила 124360 грн. 95 коп.

Таким чином, розмір майнової шкоди, спричиненої державі ОСОБА_4 становить 124360 грн. 95 коп.

Ч.1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному

обсязі особою, яка її завдала.

В судовому засіданні представник відповідача стверджував невірне застосування позивачем норм матеріального права, посилаючись на існування між сторонами договірних відносин.

Суд не погоджується з вказаним твердженням, оскільки договір є багатостороннім і укладений між фізичною особою ОСОБА_4, юридичною особою Національним авіаційним університетом та Головним управлінням Пенсійного фонду України, яке є державним замовником і розпорядником державних коштів відповідно до Закону України «Про державне замовлення для задоволення пріоритетних державних потреб», що діяв на момент вступу ОСОБА_4 до університету.

Згідно ч.1 ст.71 Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014р. №1556-УІІ фінансування державних закладів вищої освіти здійснюється за рахунок коштів державного бюджету на умовах державного замовлення на оплату послуг з підготовки фахівців, наукових і науково-педагогічних кадрів ті рахунок інших джерел, не заборонених законодавством, з дотриманням принципів цільового та ефективного використання коштів, публічності та прозорості у прийнятті рішень.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.614 ЦК України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із ч.ч.1,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.76 ЦПК України ці данні встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів; показань свідків.

Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проаналізувавши вищевикладені обставини, оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази та врахувавши доводи учасників процесу, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає за необхідне їх задовольнити та стягнути з відповідача ОСОБА_4 матеріальну шкоду в сумі 124360 грн. 95 коп. для зарахування їх на рахунок загального фонду Державного бюджету України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Оскільки позовну заявуГоловного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області задоволено повністю, з відповідача ОСОБА_4 на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1762 грн. 00 коп..

На підставі викладеного та керуючись ч.2 ст.52 Закону України «Про освіту» №1060-ХІІ від 23.05.1991р. (чинний на момент укладення договору про підготовку фахівця), Указом Президента України «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» від 23.01.1996р. №77/96, ч.1 ст.71 Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014р. №1556-УІІ, Постановою КМУ від 22.08.1996р. №992 «Про Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням», ст.ст.526, 527, 530, 599, 610, 611, 612, п.2 ч.1 ст.614, ч.1 ст.626, ст.628, ст.629, ст. 638, ст. 1166 Цивільного кодексу України, ст.ст.2,4,5,19, ч.ч.1,2 ст.76, ст.77, ч.ч.1,6 ст.81, п.1 ч.2 ст.141, ст.ст. 258-259, ч.ч.1,2,5 ст. 263, ст.ст.265, 268, 272-273, 354 Цивільного процесуального України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління Державної казначейської служби у Черкаській області, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області матеріальну шкоду в сумі 124360 (сто двадцять чотири тисячі триста шістдесят) гривень 00 копійок для зарахування їх на рахунок загального фонду Державного бюджету України.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене через Жашківський районний суд Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Черкаської області протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 24 вересня 2018 року.

Головуючий суддя: Роман Васильович Шимчик