Справа № 463/4302/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Лакомська Ж.І.
Провадження № 22-ц/783/1714/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю представника апелянта ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 28 лютого 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а :

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 17.06.2011 року між позивачем та відповідачем, відповідач отримав кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 300 грн. 00 коп. із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік. Зміна кредитного ліміту може відбуватись за рішенням банку, який може прийняти таке рішення в будь-який момент. Поставивши свій підпис у заяві відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком договір. Відповідач, приєднавшись до договору погодився зі всіма його умовами, а банк, в свою чергу, видав йому обумовлену суму коштів на засадах поворотності та платності. Однак, відповідач обов`язку щодо повернення коштів не виконує, внаслідок чого станом на 30.06.2016 р. загальний розмір заборгованості становить 11 284,34 грн., з яких 292, 00 грн. - заборгованість за кредитом, 7 078, 80 грн. -заборгованість по процентах за користування кредитом, 2900, 00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500, 00 грн. - штраф (фіксована складова), 513, 54 грн. - штраф (процентна складова). Дану суму просить стягнути в примусовому порядку.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 28 лютого 2018 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Вирішеностягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (м. Дніпро, вул. Набережна перемоги, 50, , МФО 305299, рахунок № 3111) заборгованість за кредитним договором № б/н від 17.06.2011 року в сумі 300, 00 (триста грн. 00 коп.) В задоволенні решти позовних вимог відмовити. Вирішено питання судових витрат.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 28 лютого 2018 року оскаржив позивач ПАТ КБ «Приват Банк».

В обгрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного зясування всіх обставин справи та із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення процентів, пені та штрафів. Так, згідно анкети заяви від 17 червня 2011 року відповідач власноруч своїм підписом засвідчив, що ознайомлений з договором про надання банківських послуг до його укладення та згоден з його умовами та зобовязався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПАТ КБ «Приват Банк». Відсутність підпису позичальника на цих Умовах та правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Підпис відповідач поставив саме в заяві позичальника, яким засвідчив те, що він повністю згодний з умовами кредитування та отримання кредиту саме на таких умовах. Оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином, між банком і відповідачем було укладений кредитний договір, який ніким не оспорений, а отже є всі правові підстави для стягнення заборгованості з відповідача в повному обсязі. Крім того, користування кредитними коштами підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по картковому рахунку.

Просить рішення Личаківського районного суду м. Львова від 28 лютого 2018 року змінити, скасувавши його в частині відмови у стягненні заборгованості з процентів, пені та штрафів, ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги в цій частині в повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Справа розглядається Апеляційним судом Львівської області у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. п. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався.

За приписами ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального перава, які є обов»язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та частково задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, у якій вказано, що вона разом з Умовами і тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг. Пунктом 1.1.2.5 цих Умов передбачено, що позичальник зобовязується погасити заборгованість за кредитом у повній сумі, сплатити нараховані комісії. Пунктом 1.1.2.6 у випадку невиконання обов'язків позичальник зобовязується на вимогу банку виконати обовязок по поверненню кредиту та винагороди банку за весь період користування кредитом проценти, винагороду й неустойку (штраф, пеню) не пізніше дати, зазначеної в повідомленні банку, передбаченому пунктами 3.3.13.3.3 Умов.

Пунктом 3.4.1 Умов установлено, що позичальник зобовязаний сплатити банку, зокрема, неустойку (штраф, пеню), якщо на момент дострокового погашення кредиту (частини кредиту) у банку виникли підстави для стягнення неустойки згідно з пунктом 5.1 цих Умов. За пунктами 1.1.5.23 , п. 1.1.5.32 Умов при порушенні позичальником зобовязань, передбачених заявою та даними Умовами банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення; при порушенні позичальником строків платежів за будь-яким з грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості.

Разом з тим, зазначені Умови не містять підпису відповідача, відтак належними та допустимими доказами не підтверджено, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і, що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, що відповідно позбавляло можливості суд першої інстанції перевірити чи брав на себе зобовязання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобовязання з повернення кредиту.

З врахуванням наведених мотивів суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми отриманого відповідачем кредиту в розмірі 300, 00 грн. та про відмову в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, заборгованості за пенею, комісією та штрафів.

З такими висновками суду колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Статтею 11 Цивільного Кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають на підставі договору або правочину.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з п. 1.27 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у цьому Законі наведені нижче терміни та поняття вживаються в такому значенні, зокрема, платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

У пунктах 14.1., 14.8 та 14.12 ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»! передбачено, що електронний платіжний засіб може існувати в будь-якій формі, на будь-якому носії, що дає змогу зберігати інформацію, необхідну для ініціювання електронного переказу. Банк та користувач укладають договір щодо порядку та умов використання електронного платіжного засобу. Банк перед укладенням договору зобов'язаний ознайомити користувача з умовами договору про використання електронного платіжного засобу (далі у цій статті - договір), ознайомити з тарифами на обслуговування електронного платіжного засобу та правилами користування електронним платіжним засобом. Банк зобов'язаний забезпечити викладення цієї інформації в доступній формі й розмістити її в доступному для користувача місці, а також надати на його вимогу в письмовій або електронній формі.

Із заяви-анкети, підписаної відповідачем 17.06.2011 року вбачається, що ця заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг (надалі - Умови), а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідач ознайомився і погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанку. Зобовязується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно знайомитися з їх змінами на сайті Приватбанку.

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Саме такий договір був укладений і виконувався сторонами.

Доказів того, що вимоги банку ґрунтуються на інших умовах, які сторони не узгоджували, сторона відповідача не надали.

Вказане відповідає правовій позиції висловленій Верховним Судом у постанові від 21.03.2018 року по справі № 441/569/17.

Вимоги про визнання цього договору в цілому або його частин недійсними, а також про зміну або розірвання договору з передбачених законом підстав відповідач не заявляв.

Отже, в силу положень ч. 1 ст. 634 ЦК України, між сторонами укладено договір приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у стандартних формах.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи встановлено, що підписавши Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідач користувався кредитним лімітом, отже, погодився з такими Умовами.

Пунктом 1.1.2.5 цих Умов передбачено, що позичальник зобовязується погасити заборгованість за кредитом у повній сумі, сплатити нараховані комісії, пунктом 1.1.2.6 у випадку невиконання обов'язків позичальник зобовязується на вимогу банку виконати обовязок по поверненню кредиту та винагороди банку за весь період користування кредитом проценти, винагороду й неустойку (штраф, пеню) не пізніше дати, зазначеної в повідомленні банку, передбаченому пунктами 3.3.13.3.3 Умов.

Пунктом 3.4.1 Умов установлено, що позичальник зобовязаний сплатити банку, зокрема, неустойку (штраф, пеню), якщо на момент дострокового погашення кредиту (частини кредиту) у банку виникли підстави для стягнення неустойки згідно з пунктом 5.1 цих Умов. За пунктами 1.1.5.23 , п. 1.1.5.32 Умов при порушенні позичальником зобовязань, передбачених заявою та даними Умовами банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення; при порушенні позичальником строків платежів за будь-яким з грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500, 00 грн. + 5 % від суми заборгованості.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Відповідно положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Статтею 204 ЦК України встановлений принцип правомірності правочину, відповідно до якого правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Статтею 530 цього ж Кодексу передбачено, що якщо в зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, зокрема сплата неустойки (пені).

Таким чином, відповідач взятих на себе зобовязань належним чином не виконав. Станом на 30.06.2016 р. загальний розмір заборгованості становить 11284, 34 грн., з яких 292, 00 грн. заборгованість за кредитом 7 078, 80 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 2900 грн. заборгованість за пенею, 500, 00 грн. - штраф (фіксована складова), 513, 54 грн. - штраф (процентна складова).

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення до стягнення в користь кредитора суми отриманого кредиту в розмірі 300,00 грн., оскільки як вбачається із розрахунку заборгованості та виписки по рахунку відповідачем із доступних 300,00 грн. кредитного ліміту фактично використано лише 292,00 грн., відтак, саме дана сума коштів підлягає до задоволення.

Будь-яких доказів, які б спростовували суму боргу в розмірі 11 284, 34 грн., суду не представлено, заперечень не висловлено, також не заявлено перед судом жодного клопотання щодо забезпечення будь-яких доказів задля спростування суми боргу.

Згідно п. 9 розділу VIІ «Загальні правила документообігу за операціями з використанням електронних платіжних засобів» Постанови Національного банку України № 705 від 05.11.2014 року «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів» якщо власник рахунку має заперечення щодо операцій за рахунком, то він має право звернутися до емітента із заявою про розгляд спірного питання або до суду.

Натомість, стороною відповідача не представлено в розпорядження суду доказу того, що відповідач звертався із запереченнями до ПАТ КБ «ПриватБанк», або із позовом до суду з приводу видаткових та прихідних операцій, проведених нарахувань, що мали місце за рахунком кредитного договору, котрі відображені у виписці. А відтак, колегія суддів надає критичної оцінки доводам сторони відповідача щодо заперечення позову в силу непідписання Умов та Правил надання банківських послуг, в т.ч. з врахуванням тієї обставини, що доказів того, що вимоги банку ґрунтуються на інших умовах, які сторони не узгоджували, сторона відповідача не надали.

В той же час, як вбачається із наявного при справі прінт-скріну робочої сторінки програмного комплексу Банку відповідачем отримано в ПАТ КБ «Приватбанк» кредитну картку, строк якої встановлено до 05/16.

Як вбачається із розрахунку заборгованості заявленої до стягнення суми боргу такий сформований станом на 30.06.2016 року, коли умовами укладеного між сторонами договору не передбачено прав кредитора на нарахування відсотків та інших винагород після закінчення строку дії картки (05/16) - кредитного ліміту картки, відтак, на переконання колегії суддів вимоги Банку підлягають до задоволення відповідно до суми заборгованості сформованої в розрахунку заборгованості датою 31.05.2016 року.

З врахуванням наведеного, до задоволення підлягають заборгованість за кредитним договором №б/н від 17 червня 2011 року, що утворилась станом на 31 травня 2016 року в сумі 11 140 грн. 57 коп. і складається із: заборгованості за кредитом в сумі 292 грн. 00 коп.; заборгованості по процентам за користуванням кредитом в сумі 7056 грн. 38 коп., заборгованості за пенею в сумі 2800 грн. 00 коп., штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) в сумі 492 грн. 19 коп.

Таким чином, суд першої інстанції в порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України не встановив дійсних прав та обовязків сторін, які випливають з кредитного договору, не перевірив розрахунок заборгованості за кредитним договором на підставі виписки по рахунку договору, тому дійшов до помилкового висновку за оскаржуваним рішенням.

Згідно із ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень п. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Личаківського районного суду м. Львова від 28 лютого 2018 року слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованостіза кредитним договором задовольнити частково. Стягнути із ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 17 червня 2011 року, що утворилась станом на 31 травня 2016 року в сумі 11 140 грн. 57 коп. і складається із: - заборгованості за кредитом в сумі 292 грн. 00 коп.; - заборгованості по процентам за користуванням кредитом в сумі 7056 грн. 38 коп.; - заборгованості за пенею в сумі 2800 грн. 00 коп.;- штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн. 00 коп.; - штрафу (процентної складової) в сумі 492 грн. 19 коп.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, в силу вимог ст.141 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що із відповідача підлягає до стягнення на користь позивача сплачений останнім при подачі позову до суду судовий збір в сумі в сумі 1378 грн. 00 коп. та при подачі апеляційної скарги судовий збір у сумі 2068 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 259 ч. 6, 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» - задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 28 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованостіза кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, прож.:79067, м. Львів, вул. Тарасівська, д. 27, ІПН НОМЕР_1, паспорт серії КС №548108, виданий Личаківським РВ ЛМУ УМВСУ у Львівській області 09.02.2007 р.) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРЕПОУ 14360570, місцезнаходження 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50) заборгованість за кредитним договором №б/н від 17 червня 2011 року, що утворилась станом на 31 травня 2016 року в сумі 11 140 грн. 57 коп. і складається із:

- заборгованості за кредитом в сумі 292 грн. 00 коп.;

- заборгованості по процентам за користуванням кредитом в сумі 7056 грн. 38 коп.;

- заборгованості за пенею в сумі 2800 грн. 00 коп.;

- штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн. 00 коп.;

- штрафу (процентної складової) в сумі 492 грн. 19 коп.

Стягнути із ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, прож.:79067, м. Львів, вул. Тарасівська, д. 27, ІПН НОМЕР_1, паспорт серії КС №548108, виданий Личаківським РВ ЛМУ УМВСУ у Львівській області 09.02.2007 р.) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» (код ЄДРЕПОУ 14360570, місцезнаходження 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50) сплачений ним при подачі позову до суду судовий збір в сумі 1378 грн. 00 коп. (одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 00 коп.) та при подачі апеляційної скарги судовий збір у сумі 2068 грн. 00 коп. (дві тисячі шістдесят вісім грн. 00 коп.).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 25 вересня 2018 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М. Ніткевич А.В.