Постанова

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 367/149/15-ц

провадження № 61-18900св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області, у складі судді Мікуліна А. В., від 13 серпня 2015 року, рішення Апеляційного суду Київської області, у складі колегії суддів: Сушко Л. П., Кашперської Т. Ц., Яворського М. А., від 09 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області, у складі колегії суддів: Мережко М. В., Суханової Є. М., Сержанюка А. С., від 22 лютого 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2014 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк», банк) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовну заяву мотивовано тим, що 29 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 166-Ф/08, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 12 324, 00 долари США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,4 % річних терміном з 29 квітня 2008 року по 26 квітня 2013 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 29 квітня 2008 року між сторонами укладено договір застави, предметом якого є автомобіль марки «Peugeot», модель «Boxer», 2004 року випуску.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором станом на 13 листопада 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 16 469, 07 доларів США та 246 211, 48 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 10 191, 69 долар США, поточна заборгованість за процентами - 64, 64 долари США, прострочена заборгованість за процентами - 6 228, 74 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 173 803, 60 грн, пеня за несвоєчасну сплату процентів -

72 404, 88 грн.

Крім того, відповідно до умов договору позичальник зобов'язаний на період дії договору застрахувати предмет застави на його повну вартість за власний рахунок від усіх ризиків. За згодою сторін вартість предмета застави оцінено у 73 255, 00 грн.

Посилаючись на те, що позичальником надано банку договір добровільного страхування предмета застави від 29 квітня 2008 року строком дії до 28 квітня 2009 року, однак на час звернення до суду інших договорів, які б свідчили про страхування предмета застави надано не було, банк вважав, що відповідач повинен сплатити на його користь штраф у розмірі 5 % від заставної вартості предмета іпотеки.

На підставі викладеного, банк просив суд стягнути із відповідача на свою користь: заборгованість за кредитним договором у розмірі 16 469, 07 доларів США та 246 211, 48 грн, а також штраф за невиконання умов договору застави від 29 квітня 2008 року у розмірі 3 662, 75 грн.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області

від 13 серпня 2015 року частково задоволено позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк». Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 29 квітня 2008 року № 166-Ф/08 у розмірі 16 469, 07 доларів США та 5 000, 00 грн пені за несвоєчасне погашення кредиту й пені за несвоєчасну сплату процентів. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» штраф за невиконання умов договору застави від 29 квітня 2008 року у розмірі

3 662, 75 грн. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, щоборжник, отримавши від банку кошти у кредит, не виконував належним чином взяті за кредитним договором зобов'язання, що призвело до утворення заборгованості. Враховуючи те, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, останній має нести цивільно-правову відповідальність. Разом з цим, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для застосування положень частини третьої статті 551 ЦК України та зменшення розміру пені до 5 000 грн.

Рішенням Апеляційного суду Київської області, у складі колегії суддів: Поліщука М. А., Ігнатченко Н. В., Кулішенка Ю. М., від 03 лютого 2016 року заочне рішенням Ірпінського міського суду Київської області

від 13 серпня 2015 року скасовано у частині стягнення пені за несвоєчасне погашення кредиту, пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом та судових витрат і ухвалено в цій частині нове рішення, яким частково задоволено позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк».Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» пеню за несвоєчасне погашення кредиту в розмірі 96 245, 78 грн і пеню за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом в розмірі 49 524, 16 грн, а всього: 145 769, 94 грн. Змінено розподіл судових витрат та стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 4 382, 78 грн.В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що розмір пені значно не перевищує розмір збитків, у зв'язку з чим дійшов висновку про відсутність підстав для застосування положень частини третьої статті 551 ЦК України. Разом з тим, відповідно до вимог статей 258, 550, 551 ЦК України апеляційний суд вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь банку пеню за несвоєчасне погашення кредиту у межах річного строку позовної давності за період з грудня 2013 року по 29 грудня 2014 року - день пред'явлення позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у складі колегії суддів: Євтушенко О. І., Завгородньої І. М., Кафідової О. В., Ситнік О. М., Фаловської І.М., від 22 червня 2016 року рішення Апеляційного суду Київської області від 03 лютого 2016 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Справа переглядалась у касаційному порядку лише у частині стягнення (збільшення) пені, оскільки у іншій частині судові рішення не оскаржувались.

Скасовуючи рішення апеляційного суду та направляючи справу на новий апеляційний розгляд Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказав про те, що апеляційний суд залишив поза увагою той факт, що сторони визначили у кредитному договорі (пункт 5.8) строк позовної давності, який становить три роки і поширюється на вимоги з повернення: процентів за користування кредитом та суми заборгованості за кредитом з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, пені за несвоєчасну сплату процентів та кредиту, штрафів та всіх видатків, понесених банком під час виконання умов цього договору. Таким чином висновок апеляційного суду про те, що стягнення неустойки (штрафу та пені) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, є необґрунтованим. Суд касаційної інстанції вказав на необхідність врахування правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1824цс15.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 09 листопада 2016 року скасовано заочне рішенням Ірпінського міського суду Київської області

від 13 серпня 2015 року у частині стягнення пені та розподілу судових витрат і ухвалено у цій частині нове рішення, яким стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 166 669, 70 грн пені за несвоєчасне погашення кредиту та 69 691, 22 грн пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом, а також 9 269, 86 грн судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що сторони кредитного договору досягли згоди про збільшення позовної давності за всіма вимогами і така домовленість за змістом і формою відповідає вимогам частини першої статті 259 ЦК України, у зв'язку з чим розрахунок розміру пені слід провести за кожною вимогою у межах збільшеної позовної давності, установленої сторонами в договорі.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 22 лютого 2017 року відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 серпня 2015 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 серпня 2015 року двічі було переглянуто у суді апеляційної інстанції, доводи апеляційної скарги не містять нових доводів, доказів, або підтвердження іншої суми заборгованості.

У березні 2017 року ОСОБА_3 подано касаційну скаргу на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 серпня 2015 року, рішення Апеляційного суду Київської області від 09 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 22 лютого 2017 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 серпня 2015 року, рішення Апеляційного суду Київської області від 9 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 22 лютого 2017 року скасувати, а справу передати на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з'ясували обставини справи, при вирішенні спору по суті не врахували, що банком на підтвердження своїх позовних вимог не було надано первинних документів, при розрахунку заборгованості не було враховано наявність виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет застави.

29 червня 2017 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

Заперечень (відзиву) на касаційну скаргу не надходило.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року справу за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

19 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

04 травня 2018 року справу розподілено судді-доповідачу.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що 29 квітня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Укргазбанк» (далі - ВАТ «Укргазбанк»), правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит у розмірі 12 324, 00 долари США на строк з 29 квітня 2008 року по 26 квітня 2013 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,4 % річних на придбання автомобіля марки «Peugeot», модель «Boxer», 2004 року випуску (т. 1 а.с. 31-33).

Пунктом 3.3.3 кредитного договору визначено, що повернення кредиту здійснюється щомісячно з першого по десяте число кожного місяця починаючи з червня 2008 року, у розмірі не менше 1/60 від суми отриманого кредиту, що становить 206 доларів США.

Пунктом 5.3 кредитного договору визначено, що за порушення строків (термінів) повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 0,1% від суми невиконаного зобов'язання за кожен день прострочення платежу від дня виникнення такої прострочки до повного погашення заборгованості, але в межах строків позовної давності.

Пунктом 5.8 кредитного договору визначено, що строк позовної давності за цим договором встановлюється сторонами у три роки, в тому числі на вимоги по поверненню: процентів за користування кредитом та суми заборгованості по кредиту з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, пені за несвоєчасну сплату процентів та кредиту, штрафу та всіх видатків понесених банком.

З метою виконання зобов'язання за кредитним договором, між позивачем та відповідачем був укладений договір застави, відповідно до якого предметом застави є автомобіль марки «Peugeot», модель «Boxer», 2004 року випуску, що належить позичальнику (т. 1 а.с. 13-17).

Відповідно до пункту 2.2 предмет застави оцінено сторонами у 73 255, 00 грн.

Відповідно до пункту 3.3.4 договору застави на період дії дійсного договору заставодавець зобов'язаний застрахувати заставлене майно на його повну вартість за власний рахунок від всіх ризиків по даному виду страхування та виконувати всі умови кредитного договору при здійсненні страхування.

Пунктом 4.2 договору застави передбачено, що за невиконання чи неналежне виконання пунктів 3.3.1-3.3.8 договору позичальник сплачує на користь банку штраф в розмірі 5% від заставної вартості предмета іпотеки.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором станом на 13 листопада 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 16469, 07 доларів США, яка складається із простроченої заборгованості по кредиту 10191, 69 доларів США, поточної заборгованості із процентів 64, 64 доларів США, простроченої заборгованості по процентах 6228, 74 доларів США, пені за несвоєчасне погашення кредиту 173 803, 60 грн та пені за несвоєчасну сплату процентів 72 404, 88грн, відповідно до розрахунку заборгованості.

У суді апеляційної інстанції представник банку надав розрахунок пені за несвоєчасну сплату кредиту у межах трирічного строку позовної давності за період з 29 грудня 2011 року по 13 листопада 2014 року, розмір якої становить 166 669, 70 грн, а розмір пені за несвоєчасну сплату процентів за цей же період становить 69 691, 22 грн.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України (2004 року), частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до положень статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог частини другої статті 551 ЦК України та умов кредитного договору (пункт 5.3) пеня за порушення строків повернення кредиту визначена в розмірі 0,1 % від суми невиконаного зобов'язання за кожен день прострочення платежу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (стаття 258 ЦК України).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Сторони мають право врегулювати в договорі, передбаченому актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами (частина друга статті 6 ЦК України).

За змістом частини третьої статті 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, однак не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до частини першої статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Із матеріалів справи вбачається, що 29 квітня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюк З. З. було вчинено виконавчий напис (№ 3294), яким було звернуто стягнення на заставний автомобіль, який належить боржнику на праві власності, на задоволення вимог банку у розмірі 11 291, 69 долар США та 6 121, 77 грн, у тому числі: залишок заборгованості за кредитом - 10 611, 27 доларів США, несплачені відсотки за користування кредитом за період з 11 серпня

2009 року по 25 березня 2010 року - 588, 42 доларів США, поточна заборгованість по відсоткам - 92, 00 долари США, пеня за прострочення повернення кредиту за період з 11 червня 2008 року по 25 березня 2010 року - 5 201, 87 грн, пеня за прострочення повернення відсотків за користування кредитом за період з 12 травня 2008 року по 25 березня 2010 року -

919, 90 грн, а також витрати по вчиненню виконавчого напису у розмірі

573, 71 грн (т. 1 а.с. 87).

Відповідно до довідки відділу державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції у Київській області № 8-15/7 від 03 червня 2015 року, станом на 03 червня 2015 року виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюк З. З. (№ 3294) не виконано, заборгованість боржником не погашена, предмет застави не реалізовано, кошти від реалізації на рахунок стягувача не перераховувалися.

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку про задоволення позовних вимог банку у частині стягнення суми кредиту, процентів і пені, оскільки боржник, отримавши від банку кошти у кредит, свої зобов'язання по поверненню кредиту і сплаті процентів за користування грошима належним чином не виконав. Вчинений виконавчий напис не був виконаний.

З урахуванням вищенаведених обставин, судами правильно застосовано при вирішенні даного спору норми матеріального права, зокрема статті 526 ЦК України, у відповідності до вимог якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Апеляційний суд, ухвалюючи нове рішення у частині вимог про стягнення пені за несвоєчасне погашення кредиту і пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом, вірно врахував, що між сторонами було досягнуто згоди про збільшення позовної давності, врахувавши позицію Вищого спеціалізованого суду України, висловлену в ухвалі

від 22 червня 2016 року.

Таким чином, суд першої інстанції виконав вимоги статті 212 ЦПК України, 2004 року, щодо оцінки доказів і статті 213 ЦПК України, 2004 року, щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі у цій частині.

Апеляційний суд відповідно до вимог статті 303 ЦПК України, 2004 року, перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Посилання заявника на те, що при вирішенні спору по суті суди попередніх інстанцій не врахували, що банком на підтвердження своїх позовних вимог не було надано первинних документів є безпідставними, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 серпня 2015 року неодноразово переглядалось у апеляційному порядку і вказані заявником обставини були дослідженні апеляційним судом.

Зауваження заявника, що при розрахунку заборгованості не було враховано наявність виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет застави є необґрунтованими, оскільки він є невиконаним, а розрахунки банку відповідачем не спростовані.

Відхиляючи апеляційну скаргу заявника на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вірно врахував, що доводи апеляційної скарги не містять нових доводів чи доказів спростування розміру кредитної заборгованості.

За правилами частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 серпня 2015 року у нескасованій за результатами апеляційного перегляду частині, рішення Апеляційного суду Київської області від 09 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 22 лютого 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 серпня 2015 року, рішення Апеляційного суду Київської області від 09 листопада 2016 року та ухвали Апеляційного суду Київської області від 22 лютого 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк