Номер провадження: 22-ц/785/5481/18
Номер справи місцевого суду: 520/7051/17
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Півнєва Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2018 року в цивільний справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю, надання права на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування та визнання права власності на 1/3 частину спадкового майна в порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

19 червня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив встановити факт проживання однією сім'єю позивача, ОСОБА_2, разом з померлою ОСОБА_5 з вересня 2011 року до моменту смерті спадкодавця. Надати позивачу, ОСОБА_2, право на спадкування разом із спадкоємцями третьої черги, які мають право на спадкування спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_5. Визнати за ОСОБА_2 право власності у порядку спадкування за законом на 1/3 частину домобудівлі, об'єкту житлової нерухомості за адресою АДРЕСА_1, яка складається в цілому з житлового будинку під літ. «Ш», огорожі - № 1-4; мостіння - І, та розташована на земельній ділянці приватної власності площею 0,0183 га, кадастровий номер якої НОМЕР_4, яка належить ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 1219 від 02.07.2015 року; земельної ділянки площею 0,0183 га за адресою АДРЕСА_1, кадастровий номер якої НОМЕР_4, дата державної реєстрації земельної ділянки 26.03.2015 року, яка належить ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 1219 від 02.07.2015 року (т.1, а.с.1-4).

В обґрунтування свого позову посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_9 року в Італії у місті Сапрі (провінція Салерно) померла його колишня дружина ОСОБА_5, після її смерті відкрилась спадщина на об'єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку за цією ж адресою. Позивач стверджує, що він був одружений та проживав з померлою ОСОБА_5 протягом п'ятнадцяти років з 1970 по 1986 рік, та у ІНФОРМАЦІЯ_10 в шлюбі народилась донька, ОСОБА_6. З 1986 p. він знаходився у шлюбі з ОСОБА_7, від якого у них в ІНФОРМАЦІЯ_11 народився син, ОСОБА_8. Однак, ІНФОРМАЦІЯ_12 року ОСОБА_7 померла. На протязі 1986 по 2011 рік він спілкувався з донькою ОСОБА_6, у вихованні якої приймав активну участь, і з колишньою дружиною - ОСОБА_5 В серпні 2011 року йому зателефонувала його перша дружина, ОСОБА_5, та повідомила про важку хворобу їх доньки, ОСОБА_6, на епілепсію, що потребувало допомоги та догляду обох батьків. На цьому підґрунті ОСОБА_2 та померла ОСОБА_5 з вересня 2011 року знову почали спільно проживати, вести спільне господарство, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, відновили сімейні відносини. Крім того, позивач зазначав, що право на спадкування за правом представлення спадкоємців третьої черги на вищезазначену спадщину в порядку спадкування за законом мають двоюрідні брати померлої - відповідачі у справі - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, у зв`язку з чим, посилаючись на вимоги ч.2 ст. 1259 ЦК України, просив визнати за ним право на спадкування разом із спадкоємцями третьої черги, які мають право на спадкування спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_5 (т.1, а.с.1-4).

18 липня 2017 року ОСОБА_3, ОСОБА_9 подали до Київського районного суду м. Одеси зустрічну позовну заяву про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності (т.1, а.с.77-84).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20.07.2017 року було прийнято до провадження суду зустрічну позовну заяву ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності та об'єднано її в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю, надання права на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування та визнання права власності на 1/3 частину спадкового майна в порядку спадкування за законом (т.1, а.с.126-127).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2018 року у задоволенні первісного позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю, надання права на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування та визнання права власності на 1/3 частину спадкового майна в порядку спадкування за законом відмовлено та задоволено частково зустрічний позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності. Вказаним рішенням встановлено факт родинних відносин, а саме факт того, що - ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) була двоюрідною сестрою ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) та ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3). В решті в задоволенні позову відмовлено (т.1, а.с.250-261).

Не погоджуючись зі вказаним рішенням суду від 25 квітня 2018 року до Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_2 було подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить суд оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення суду, яким встановити факт проживання апелянта з ОСОБА_10 однією сім'єю, починаючи з вересня 2011 року по день її смерті 01 січня 2017 року, визнати за апелянтом право власності, в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_9 року ОСОБА_5, на будинок оволодіння - об'єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1, яка складається в цілому з житлового будинку під літ. «Ш», огорожі - № 1-4; мостіння - І, та розташована на земельній ділянці приватної власності площею 0,0183 га, кадастровий номер якої НОМЕР_4, яка належить ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 1219 від 02.07.2015 року; земельної ділянки площею 0,0183 га за адресою АДРЕСА_1, кадастровий номер якої НОМЕР_4, дата державної реєстрації земельної ділянки 26.03.2015 року. А також просив відмовити у повному обсязі в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 Зокрема, апелянт вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. При цьому, як вказує апелянт, суд першої інстанції неповно з'ясував всі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим (т.2, а.с. 3-6).

09.07.2018 року від представника ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу. Представник відповідача зазначила, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

В судовому засіданні апелянт просив задовольнити апеляційну скаргу. Відповідачі та їх представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників провадження, які з'явились, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що досліджені у судовому засіданні докази, пояснення сторін та свідків повністю підтверджують факт родинних стосунків померлої ОСОБА_5 та позивачів за зустрічним позовом ОСОБА_3. Разом з тим суд звернув увагу на те, що звертаючись до суду з первісним позовом, ОСОБА_2 визнавав відповідачів спадкоємцями третьої черги після смерті ОСОБА_5 та просив надати йому право на спадкування разом із ними, що також підтверджується його особистою заявою, однак під час судового розгляду з невідомих підстав змінив свою думку, стверджуючи, що його ввели в оману. В підсумку суд першої інстанції вказав, що постанови про відмови у вчиненні нотаріальних дій нотаріусом не виносилось і оригінали правовстановчих документів наявні у відповідачів за первісним позовом. Тому вирішив відмовити в задоволенні первісного позову, а зустрічний позов задовольнив частково.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та, відхиляючи доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне зазначити таке.

Стаття 1217 ЦК України визначає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. А стаття 1218 ЦК України встановлює, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

За ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово . Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Стаття 1264 ЦК України встановлює, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.

Згідно з ч. 4 ст. 1266 ЦК України двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Коло осіб, які знаходяться між собою у сімейних стосунках, перераховується у ст. 2 СК України (подружжя, батьки, діти, усиновлювачі та усиновлені, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, рідні брати та сестри, мачуха, вітчим, падчерка, пасинок).

Окремо необхідно звернути увагу на те, що Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, а саме п. 21 роз'яснив, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_9 року в Республіці Італія м. Сапрі (провінція Салерно) померла ОСОБА_5, про що свідчить виписка з Акту про смерть № 12, частина 2 серія В рік 2017, яка була складена Відділом Цивільного стану м. Сапрі, апостильований переклад якої було посвідчено 28 лютого 2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Журавель М.В. (т. 1, а.с. 7-12). Після її смерті відкрилась спадщина на домобудівлю з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1, яка складається в цілому з житлового будинку під літ. «Ш», загальною площею 96,7 кв.м., в тому числі житловою площею 31,0 кв.м., огорожі № 1-4, мостіння - І, яка належала ОСОБА_5 на підставі Договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левченко Н.А. 02 липня 2015 року реєстр. № 1219. А також земельну ділянку площею 0,0183 га, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_4, яка належала померлій на підставі Договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Оденського міського нотаріального округу Левченко Н.А. 02 липня 2015 року реєстр. № 1221 (т. , а.с. 18-19).

Відповідно до копії спадкової справи № 210/2017 Третьої одеської державної нотаріальної контори, в установлений законом строк з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 звернулись: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які вказували на те, що ОСОБА_5 є їх двоюрідною сестрою. А також ОСОБА_2, який зазначив на те, що він проживав з померлою ОСОБА_5 однією сім'єю більше п'яти років до часу відкриття спадщини (т. 1, а.с. 49,51,53). Разом з тим, державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Лєсогоровим Д.О. було роз'яснено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про неможливість видачі свідоцтва про право власності за законом, оскільки ними не було надані документи, які підтверджують родинні відносини з померлою ІНФОРМАЦІЯ_9 року ОСОБА_5 (т. 1, а.с. 50,52). Також державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Лєсогоровим Д.О. було роз'яснено ОСОБА_2 про те, що для одержання свідоцтва про право на спадщину йому необхідно надати в нотаріальну контору рішення суду, яке набрало законної сили про встановлення факту проживання спадкоємця однією сім'єю зі спадкодавцем (т. 1, а.с. 17,54).

З матеріалів справи вбачається, що позивач за первісним позовом ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, який було розірвано 18 лютого 1986 року, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу було складено актовий запис № 111 відповідно до копії Свідоцтва про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_5 (т. 1, а.с. 16). В шлюбі народилась донька ОСОБА_6, яка ІНФОРМАЦІЯ_13 року померла, про що Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області було складено актовий запис № 9696 відповідно до копії Свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_6 (т. 1, а.с. 13, 96).

З копії паспорта громадянина України Серії НОМЕР_7 вбачається, що позивач ОСОБА_2 21 червня 1986 року зареєстрував шлюб з гр. ОСОБА_7 (т. 1, а.с. 71). ІНФОРМАЦІЯ_12 року ОСОБА_7 померла, про що свідчить копія Свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_8 (т. 1, а.с. 14).

Відповідно до копія паспорта Серії НОМЕР_7 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, з 13 квітня 1988 року зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 (т. 1, а.с. 6).

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 08.08.2015 року була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1, до цього була зареєстрована за адресою АДРЕСА_3, а також АДРЕСА_4 що підтверджується копією паспорта Серії НОМЕР_9 (а.с. 93).

Окрім того, відповідно до довідки з місця проживання про склад сім'ї і реєстрацію № 880, яка була видана 24.09.2015 року Органом самоорганізації населення комітету мікрорайону «Люстдорф» за адресою АДРЕСА_1 були зареєстровані та проживали дві особи: ОСОБА_5 та її донька ОСОБА_6 (т. 1, а.с. 101). А згідно з довідкою з місця проживання вих. № 187 від 06.03.2017 року, видана головою ОСОН «Люстдорф» ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_8, проживає за адресою: АДРЕСА_1. Крім неї інші особи зареєстрованими в даному будинку не значаться (т. 1, а.с. 66).

Одночасно суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на таке. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2, в процесі розгляду справи в суді першої інстанції, посилався на те, що в зв'язку з тяжкою хворобою доньки з вересня 2011 року він та його колишня дружина ОСОБА_5 знову почали спільно проживати, вести спільне господарство, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, відновили сімейні відносини та проживали до смерті останньої. Разом з тим, суд першої інстанції правильно в своєму рішенні зазначив, що жодного доказу наявності у спільної доньки ОСОБА_6 будь-якої серйозної хвороби у зазначений період часу, які б дійсно підтверджували обґрунтування позивача, ОСОБА_2, не надав, в матеріалах справи мітиться лише виписка з історії хвороби, відповідно до якої ОСОБА_6 перебувала у лікарні у період з 03.08.2016 по 30.08.2016 року (т. 1, а.с. 21-22).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_5 протягом тривалого часу працювала закордоном - в Республіці Італія. Зокрема, приблизно з 2013 року по травень 2015 року, та з 14 лютого 2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_9 року (день смерті) (т. 1, а.с. 149-150, 156, 158). Також колегія суддів звертає увагу на те, що сам апелянт в своїй скарзі зазначив, що 13 січня 2016 року ОСОБА_5 поїхала до Італії та влаштувалась там на роботу. Отже, сам апелянт не заперечує той факт, що ОСОБА_5 дійсно проживала та працювала закордоном (т. 2, а.с. 3-6). З аналізу вище наведеного, та враховуючи, що інших доказів та пояснень на підтвердження того, що ОСОБА_5 проживала з ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу протягом останніх п'яти років перед смертю матеріали справи не містить, а окремо апелянтом на підтвердження вказаного факту суду апеляційної інстанції надано не було, суд приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно були досліджені матеріали та встановлені фактичні обставини справи, а тому суд погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні первісного позову ОСОБА_2

Щодо інших доводів апеляційної скарги. Апелянт в своїй скарзі зазначає, що позивачі за зустрічним позовом належними та допустимими доказами не довели будь-яку свою спорідненість з ОСОБА_5 Однак, за дослідженими матеріалами справи апеляційний суд вважає за необхідне зазначити таке.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції було оглянуті оригінали архівних довідок, наданих позивачем. Як вбачається з матеріалів справи ІНФОРМАЦІЯ_14 року народилась ОСОБА_18, що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_10, батьки - ОСОБА_19 та ОСОБА_20 (а.с. 62, 87). 14 квітня 1948 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_18 та ОСОБА_21, після реєстрації якого ОСОБА_18 змінила прізвище на «ОСОБА_18», про що свідчить копія Свідоцтва про одруження Серії НОМЕР_11, відповідно до якого подружжя перебувало в фактичному шлюбі з 1940 року (а.с. 88). В період фактичних шлюбних відносин ОСОБА_18 та ОСОБА_21, ІНФОРМАЦІЯ_15 року, народився син ОСОБА_3 (а.с. 63, 89).

ІНФОРМАЦІЯ_16 року народилась ОСОБА_22, що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_12, батьки - ОСОБА_16 та ОСОБА_23 (а.с. 64, 92).

Згідно копії Свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_13 ОСОБА_16 помер ІНФОРМАЦІЯ_17 року (а.с. 91), а згідно Свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_14 ОСОБА_23 померла ІНФОРМАЦІЯ_18 року (а.с. 90).

01 жовтня 1969 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Київської рай адміністрації виконкому Одеської міськради було зареєстровано одруження ОСОБА_22 з ОСОБА_2 актовий запис № 726 (а.с. 94), який було розірвано 18 лютого 1986 року (т. 1, а.с. 95).

Колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи наявні документи: пояснення відповідачів та свідків; копії архівних довідок з метричних книг про народження, оригінали яких були оглянуті в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, видані Державним архівом Одеської області, та які свідчать про родинні зв'язки між ОСОБА_5 і ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (стосуються народження матері ОСОБА_24 та одночасно тітки ОСОБА_3 та ОСОБА_4), а також ряд оригіналів і копій фотокарток з померлою разом з усією сім'єю та з окремо з різними членами родини за різні періоди часу, які були надані до суду ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (т. 1, а.с. 161-171, 207-212, 244-247). Вказані документи в сукупності свідчать про те, що ОСОБА_20 була бабкою ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та матір`ю ОСОБА_18 та ОСОБА_23, а ОСОБА_5 була двоюрідною сестрою відповідачів ОСОБА_4. Окрім того в матеріалах справи містяться пояснення ОСОБА_2, в яких він зазначив, що йому відомо, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є двоюрідними братами ОСОБА_5 (т. 1, а.с. 160), а також заява ОСОБА_3 до Генерального консула Міністерства закордонних справ України в м. Неаполь Італійської Республіки щодо надання дозволу на поховання ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9 року (що свідчить про його близькі стосунки з ОСОБА_5) (т. 1, а.с. 103).

Відтак суд апеляційної інстанції враховуючи вище наведене вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку та встановив наявність родинних зв'язків між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що інших доказів чи пояснень на спростування позиції іншої сторони апелянтом суду надано не було, відтак, оскільки позиція сторони не може ґрунтуватися на критиці доводів та обґрунтувань іншої сторони, апеляційна скарга відхиляється. Окремо колегія суддів зазначає, що довіреність від 31.08.2015 року, якою ОСОБА_5 уповноважила ОСОБА_25 представляти її інтереси у Виконкомі Одеської міської ради та в усіх його відділах та управліннях, райадміністраціях міста, державних органах влади та управління, в будь-яких підприємствах, установах та організаціях незалежно від підпорядкування та форми власності, в тому числі електромережах, водоканалі, в житлово-експлуатаційних організаціях як власника житлового АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 15) не свідчить про факт проживання однією сім'єю довірителя та представника, а тому доводи апелянта в цій частині також відхиляються.

Відповідно до статті 2 ЦПК України визначені основні засади (принципи) цивільного судочинства, серед яких змагальність сторін, диспозитивність, розумність строків розгляду справи судом, розумність строків розгляду справи судом. Стаття 11 ЦПК встановлює, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як було вище зазначено, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що апелянт приймав участь в суді першої інстанції, подавав відповідні пояснення, клопотання та докази на підтвердження своїх позовних вимог. Таким чином, оскільки, як вже вище зазначалось, позиція сторони не може ґрунтуватися лише на запереченнях та критиці позиції іншої сторони, а в матеріалах справи наявно достатньо доказів, які дійсно свідчать про обґрунтованість зустрічних позовних вимог (в частині встановлення родинних зв'язків), та не містять доказів, які би підтверджували вимоги первісного позову (позов ОСОБА_2), враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції без змін на підставі ст. 375 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Одеської області,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова Апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.І. Дрішлюк

П.М. Черевко

Р.Д. Громік

Повний текст постанови виготовлено 17 вересня 2018 року.

Суддя апеляційного суду Одеської області А.І. Дрішлюк

06.09.2018 року м. Одеса