Справа № 466/8848/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О.І.
Провадження № 22-ц/783/6499/17 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П. і Савуляк Р.В.

при секретарі Куцик І.Б.

з участю відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, представника позивача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 26 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою,-

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтня 2016 року позивач ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом, в якому просить суд ухвалити рішення про зобов'язання ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_6 в користуванні квартирою АДРЕСА_1, шляхом зобов'язання звільнити житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_1 та привести дану квартиру до попереднього стану.

В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що ОСОБА_6 є законним володільцем квартири АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності № 41408 від 15.03.1995 року, виданого Львівською міською радою згідно з розпорядженням № 167 від 15.03.1995 року.

З моменту розірвання шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, сторони проживають окремо, за час відсутності позивача, відповідач безпідставно заволоділа квартирою АДРЕСА_1 розташовані одна біля одної.

На даний час, відповідач створює перешкоди в користуванні приватною власністю ОСОБА_7, чим обмежує його законні права та інтереси.

Зокрема, відповідач ОСОБА_3 змінила вхідні замки, тим самим унеможлививши доступ до квартири позивача, більше того, відповідач провела незаконне перепланування шляхом об'єднання своєї квартири № 5 та квартири позивача - № 6, не маючи на це відповідних документів.

02.08.2016 року на адресу відповідача ОСОБА_7 направлено лист-претензію з вимогою добровільно звільнити приміщення квартири № 6, що належить йому на праві власності, про те, станом на день подання позовної заяви відповідачем не було виконано законної вимоги позивача.

Більше того, факт незаконного перепланування квартири відповідача №5 та квартири позивача №6 було встановлено і задокументовано у приписі від 04.10.2016 року представником ЛКП «Янів-405», яке обслуговує даний будинок.

У зв'язку із невиконання вимог зазначених у приписі від 04.10.2016 року, на відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення від 13.10.2016 року.

Таким чином, оскільки відповідач своїми незаконними діями обмежила право позивача у володінні, користуванні та розпорядженні квартирою № 6 по вулиці Водній,3 у м. Львові, що належить йому на праві власності, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх майнових прав.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 26 вересня 2017 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Зобов"язано ОСОБА_3 усунути перешкодив ОСОБА_6 в користуванні квартирою АДРЕСА_1, шляхом зобов"язання звільнити житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_1 та провести дану квартиру до попереднього стану. Вирішено питання судових витрат.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач - ОСОБА_3. Вважає рішення суду незаконним. Зазначає, що доводи позовної заяви обгрунтовувались фактами, які під час розгляду справи не були доведені позивачем, які судом взяті до уваги. Також звертає увагу, що суд не дав оцінки доводам викладеним у запереченні до позовної заяви та доказам, які були надано в їх обгрунтування та не наведено норми матеріального та процесуального права на підставі яких суд відхилив доводи та докази надані відповідачем та прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову. В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 26 вересня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає до задоволення із наступних підстав.

Відповідно до норм ЦПК України в редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення, ст. ст.11,59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов"язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України в чинній редакції, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, №41408 від 15.03.1995 року, виданого Львівською міською радою згідно з розпорядженням від 15.03.1995 року №167, позивачу ОСОБА_7 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_3, що підтверджується копією витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №14269676 від 17.04.2007 року.

Також встановлено, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_4.

Також встановлено, що сторони в період з 15 листопада 1997 року по 27 квітня 2001 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Судом першої інстанції встановлено, що з моменту розірвання шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, сторони проживають окремо, за час відсутності позивача, відповідач заволоділа квартирою АДРЕСА_1 розташовані одна біля одної. Зокрема, відповідач ОСОБА_3 змінила вхідні замки, тим самим унеможлививши доступ до квартири позивача, більше того, відповідач провела незаконне перепланування шляхом об'єднання квартири АДРЕСА_1, не маючи на це відповідних документів.

Суд зазначив, що факт незаконного перепланування квартири відповідача АДРЕСА_1 та квартири позивача АДРЕСА_1 встановлено приписом від 04.10.2016 року директора ЛКП "Янів-405", яке обслуговує даний будинок.

У зв'язку із невиконання вимог, зазначених у приписі від 04.10.2016 року, а саме пред'явити документи на перепланування квартири АДРЕСА_5, на відповідача ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення від 13.10.2016 року за ст. 150 КУпАП «Порушення правил користування жилими будинками і жилими приміщеннями». З вказаного протоколу вбачається, що відповідачем самовільно прорублено в стіні двері в квартиру АДРЕСА_1, чим порушено ст. 150 КУпАП.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_6, суд виходив з тих обставин, що відповідач перешкоджає позивачу користуватися належним йому на праві власності майном на власний розсуд і добровільно відмовляється звільнити займане жиле приміщення.

З такими висновками колегія суддів не погоджується з наступних обставин.

Згідно ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України (ч.1 ст. 57 ЦПК України в редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення), доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно норм ст. 77 ЦПК України (ст. 58 ЦПК України в редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення), належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України (п.1 ч.1 ст. 60 ЦПК України в редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України в редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, такі не містять жодних доказів в підтвердження того, в який період відбулося перепланування квартири № 5 і № 6 та їх фактичне об"єднання.

Відповідач в своїх пояснення заперечує факт перепланування та об"єднання двох квартир в одну, нею після розірвання шлюбу та стверджує, що таке відбулося спільними зусиллями її з позивачем під час перебування їх у шлюбі.

В матеріалах справи відсутній протоколпро адміністративне правопорушення від 13.10.2016 року за ст. 150 КУпАП "Порушення правил користування жилими будинками і жилими приміщеннями", складений на ОСОБА_3, на який суд першої інстанції покликається в своєму рішення.

Окрім цього, матеріали справи не містять доказів в підтвердження того, що ОСОБА_3 протиправно заволоділа квартирою АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_6 і яким саме чином вона чинить йому перешкоди у користуванні такою квартирою.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_6 не є доведеними належними доказами, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 такими, що спростовують висновки суду першої інстанції, в зв"язку з чим апеляційну скаргу ОСОБА_3 сліз задовольнити, а рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 26 вересня 2017 року скасувати з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою.

Згідно ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові, судові витрати покладається на позивача.

Оскільки суд приходить до висновку недоведеність позовних вимог ОСОБА_6, судові витрати понесені ОСОБА_3 за подання апеляційної скарги в розмірі 606,32 грн. підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 26 вересня 2017 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою - відмовити

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 606,32 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 24 вересня 2018 року.

Головуючий: О.Я.Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

Р.В. Савуляк