АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

25 вересня 2018 року

м. Харків

справа № 639/7311/17

провадження № 22-ц/790/4562/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П.,

суддів: Кругової С.С., Маміної О.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: ОСОБА_2

третя особа: Приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_3

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним та повернення сторін у первісний стан, з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова, постановлене 19 червня 2018 року, під головуванням судді Баркової Н.В., в залі суду в місті Харків,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просила суд визнати недійсним договір дарування від 27.07.2016 року та повернути сторони у первісний стан.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що вона є власницею 3/8 частин житлового будинку по вул. Сімферопольській 52 в м. Харкові. Також вона має житловий будинок, що розташований в Харківській області, Дергачівському районі, с. Вільшани, пров. Покровський, 5. Влітку 2016 року до ОСОБА_1 в с. Вільшани приїхав сусід ОСОБА_2, запропонував їй свої послуги по забезпеченню її доглядом, харчуванням, ремонтом та утриманням частини житлового будинку по вул. Сімферопольській, 52 у м. Харкові, для можливості там проживання у зимовий період під час холодів, шляхом укладення договору довічного утримання. Позивач, враховуючи свій вік (85 років на 2016 рік) і тяжкий матеріальний стан погодилась, внаслідок чого ОСОБА_2 влітку 2016 року відвіз її у Дергачі до нотаріуса для оформлення на нього довіреності для виготовлення технічної документації на житловий будинок, якої не вистачало для укладення договору довічного утримання.

Текст підписаного документа у нотаріуса ОСОБА_1 не читала, вважаючи, що в ньому враховані всі права та обовязки, про які була домовленість з ОСОБА_2 В перші місяці ОСОБА_2 сумлінно виконував всі домовленості, забезпечував позивача харчами, ліками, але з часом його візити стали рідше, а з початком 2017 року припинились. В листопаді 2017 року з настанням холодів позивач вирішили виїхати до свого будинку у м. Харкові на зиму, але не змогла знайти ні ключів ні документів від житлового будинку по вул. Сімферопольській, 52 в м. Харкові. 08.11.2017 року, приїхавши до Харкова ОСОБА_1 викликала працівників поліції і заявила про зникнення документів і ключів. Побачивши на місці свого будинку новий паркан і зачинені двері, ОСОБА_1 звернулась до співвласника будинку ОСОБА_4, який пояснив, що всі роботи були здійснені ОСОБА_2

Позивач звернулась по правову допомогу і для неї було отримано інформаційну довідку з Державного реєстру прав на нерухоме майно, відповідно до якої 3/8 частини житлового будинку по вул. Сімферопольській, 52 в м. Харкові вже належать ОСОБА_2 відповідно до договору дарування серія та номер 2714, виданого 27.07.2016 року та посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_3, про існування договору позивач не знала, копію його не отримувала, зазначає, що відповідач обманним шляхом змусив її підписати договір дарування (або уклав його від її імені за довіреністю), повідомивши, що необхідно виготовити технічний паспорт на будинок для оформлення в подальшому договору довічного утримання, для чого необхідно підписати довіреність. В силу похилого віку позивач не розуміла який саме документ був нею підписаний, не знала його правову сподівалась на договір довічного утримання, а договір дарування є вкрай невигідним для неї, оскільки в силу похилого віку вона потребує сторонньої допомоги та догляду. При цьому особливу увагу позивач звертає на те, що ОСОБА_2 не є родичем чи близькою людиною для ОСОБА_1, що додатково підтверджує введення ОСОБА_2 її в оману щодо правової природи підписаних документів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 червня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі. Визнано недійсним договір дарування серія та номер 2714, виданий 27.07.2016 року та посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_3, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та повернуто сторони у первісний стан. Стягнуто з ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права. Зазначає, що позивач не надала суду доказів, що вона не мала наміру укладати договір дарування. Вказує на те, що позивач сама виявила намір подарувати відповідачу частину спірного будинку, після чого разом з позивачем почали збирати документи, які необхідні для оформлення договору дарування. Довіреність на оформлення документів позивач не надавала, всі документи та необхідні довідки вона підписувала особисто. Про договір довічного утримання розмови не було, оскільки позивач вирішила саме подарувати відповідачу частину будинку. Також звертає увагу суду на те, що до підписання договору дарування, а саме 07.07.2016 року ОСОБА_1 подала заяву про зняття з реєстрації місця проживання та зареєструвалася за адресою: с. Вільшани, пров. Покровський, 5. Після підписання договору дарування, ОСОБА_1 передала відповідачу від частини спірного будинку та документи. Наполягає на тому, що ОСОБА_1 отримувала документи для оформлення договору дарування особисто, вона розуміла значення своїх дій та як власник свого майна розпорядилась ним на власний розсуд.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач при укладанні спірного договору помилилася щодо його правової природи, прав та обов'язків, які виникнуть після його укладання між нею та відповідачем.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що право спільної часткової власності на 3/8 частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: м. Харків, вул. Сімферопольська, 52 зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору дарування, серія та номер 2714, виданого 27.07.2016 року приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_3. Інші 5/8 частин будинку зареєстровані на праві спільної часткової власності за ОСОБА_4, що вбачається з інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованої 01.12.2017 року (а.с.20).

Відповідно до договору дарування від 27.07.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_3 ОСОБА_1, зареєстрована: ІНФОРМАЦІЯ_1, дарувальник, та ОСОБА_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, обдарований на підставі ст. 717 ЦК України, згідно з яким дарувальник передає у власність, а обдаровуваний приймає безоплатно у власність в дар 3/8 частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться за адресою: Харківська область, м. Харків, вул. Сімферопольська, буд. 52. В п.2-4 зазначеного договору записано, що відчужувана нерухомість належить дарувальнику на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Пятою Харківською державною нотаріальною конторою 08.07.1978 року за реєстровим №1-2514; право власності зареєстроване Харківським міським бюро технічної інвентаризації за реєстровим №459 від 26.07.1978 року. Дар сторони оцінюють в 107981 гривню; сторони підтверджують, що безоплатна передача майна від дарувальника обдарованому є дійсним наміром сторін і не приховують ніяких зобовязань обдаровуваного, повязаних з цим договором, по відношенню до дарувальника; сторони також стверджують. Що їм зрозуміла правова природа договору дарування як договору безоплатного. Ринкова вартість відчужуваної нерухомості становить 107 981 гривня, відповідно до звіту про визначення ринкової вартості нерухомого майна, складеного 11.07.2016 року фізичною ТОВ «Схід-П Експерт». Відповідно до п.10 договору зазначено, що цей договір укладено і посвідчено в двох примірниках, що мають силу оригіналу, один з яких зберігається в справах приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_3. а інший видається обдаровуваному. Зазначене підтверджується копією нотаріальної справи щодо посвідчення даного договору дарування, яка містить копію самого договору дарування та відповідних документів, на підставі яких оформлено договір.

Згідно з повідомленням т.в.о. начальника ГУ НП в Харківській області управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування від 19.03.2018 року зазначено, що за даними системи реєстрації повідомлень до служби «102» 08.11.2017 року о 14.45 год. Надійшло повідомлення від чергового Новобаварського ВП ГУНП в області про те, що до відділу поліції звернулась ОСОБА_1 із проханням направити наряд поліції за адресою: м. Харків, вул. Сімферопольська, 52, де співвласник домоволодіння не віддає заявниці документи на частину зазначеного домоволодіння. На місце подій направлявся екіпаж патрульної поліції №0602 управління патрульної поліції в Харківські області Департаменту патрульної поліції НПУ. Повідомлення було зареєстровано в журналі єдиного обліку Новобаварського ВП за №18224 від 08.11.2017 року.

Також до матеріалів справи надано копію заяви ОСОБА_1 до начальника поліції від 27.02.2018 року, якою позивач повідомляє, що у 2016 році ОСОБА_2 шахрайським способом заволодів її частиною будівлі за адресою: м. Харків, вул. Сімферопольська, 52і намагається знайти її вдома, повіяти на суд, у звязку з чим вона боїться за своє життя, тимчасово знаходиться у друзів і просить захистити її від цього чоловіка.

КП «Центр первинної медико-санітарної Дергачівської районної ради» амбулаторія загальної практики сімейної медицини смт. Вільшани від 24.04.2018 року видана довідка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, в тому, що вона має потребу в постійному догляді, так як вона в похилому віці, зазначено діагноз: атеросклеротичний кардіосклероз.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 717, ч. 2 ст. 719 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

За змістом ст.ст. 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Договір, що встановлює обов'язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин, вчинений під впливом помилки, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно надав оцінку доказам та дійшов вірного висновку про те, що позивач не мала наміру укладати договір дарування, помилялася щодо природи підписаного нею договору, в силу її стану здоровя та діагнозу, похилого віку (на момент укладення договору позивачу виповнилося 85 років). Позивач сподівалась на укладення іншого договору - договору довічного утримання, наміру дарувати належне їй нерухоме майно не мала, отже мала місце помилка щодо природи самого правочину, прав та обов'язків сторін, що наступали за наслідками підписання договору дарування частини будинку. При цьому після укладення оспорюваного правочину допомога відповідачем надавалася лише деякий час, що вказувало на існування домовленостей між сторонами, та свідчить про існування помилки при укладенні спірного договору, яка має істотне значення, а саме, щодо правової природи правочину та його наслідків.

Позивач на підставі належних і допустимих доказів довела наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, її стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; скрутний майновий стан, відсутність родинних чи близьких зв*язків з відповідачем, наявність у позивача спірного житла як єдиного у м. Харкові.

Наведені у апеляційній скарзі доводи, що під час укладання спірного договору сторонами додержано вимог статті 203 ЦК України, волевиявлення їх було вільним, позивач бажала укласти саме договір дарування - є безпідставними, оскільки встановлені судом обставини справи не спростовані відповідачем, а отже такі доводи не впливають на законність судового рішення.

При вирішенні даної справи судом першої інстанції вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 червня 2018 року без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.П.Пилипчук

Судді С.С. Кругова

ОСОБА_5