Номер провадження: 22-ц/785/1917/18
Номер справи місцевого суду: 496/3631/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Калараш А.А., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4 про визнання права власності на частину будинку на рішення Біляївського районного суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Дранікова С.М. 12 жовтня 2017 року м. Біляївка Одеської області о 13:07 год.,-

встановила:

В жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4 про визнання права власності на частину будинку, в якому просив визнати за ним право приватної власності на 1/3 частину житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. В. Дальник, Третій провулок Івана Липи, будинок 2, літ. А, загальною площею 136,90 кв.м., жилою площею 75,00 кв.м. та 1/3 частину господарських споруд літ. Б гараж, літ. В літня кухня, літ. Г сарай, літ. І цистерна, №4-3 огорожа, розташований на земельній ділянці 0,3424 га, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5, померлого 07.02.2016 року (а. с. 1-5).

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 12 жовтня 2017 року позовну заяву ОСОБА_3 задоволено: визнано за ОСОБА_3 право приватної власності на 1/3 частину житлового будинку №2 провулок 3 Івана Липи в с. Великий Дальник Біляївського району Одеської області, літ. А, загальною площею 136,90 кв.м., жилою площею 75,00 кв.м., та 1/3 частину господарських споруд літ. Б гараж, літ В літня кухня, літ Г сарай, літ. І цистерна, №4-3 огорожа, розташований на земельній ділянці 0,3424 га в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 померлого 07.02.2016 року; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 908,46 грн. (а.с. 188-189).

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати і прийняти нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а. с. 191-193).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Як правильно встановлено судом, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 03 листопада 1987 року розірваний шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 14). Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 03 листопада 1987 року затверджено мирову угоду між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, якою за ОСОБА_5 визнане право власності на спірний житловий будинок, з останнього стягнуто на користь ОСОБА_6 грошову компенсацію за половину спірного будинку в розмірі 5000 руб, терміном остаточного погашення 02 грудня 1988 року (а.с. 15).

Згідно ст. 61 ч. 3 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 у встановлений законом строк звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини щодо майна ОСОБА_5 померлого 06 лютого 2016 року.

Згідно свідоцтва про смерть І-ЖД №445763, ОСОБА_5 помер 07 лютого 2016 року (а.с. 7). Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. В. Дальник, Третій провулок Івана Липи, будинок 2. Вказаний будинок належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 20 лютого 2009 року. Згідно технічного паспорту на будинок, (а.с.68-72), він був побудований у 1983 році. Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 є син померлого ОСОБА_3, дружина померлого ОСОБА_2 та донька померлого ОСОБА_4

Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Довід апеляційної скарги про те, що відповідачка та ОСОБА_5 почали проживати разом, як сім`я та вести спільне господарство задовго до реєстрації шлюбу є неспроможним, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України (в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року) кожна сторона повинна довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Окрім цього Кодекс України про Шлюб та Сімю, який діяв на той час, не містить норми щодо можливості отримання права спільної сумісної власності особами, які не перебувають між собою в зареєстрованому шлюбі.

Посилання апелянта про те, що встановлено факт проживання ОСОБА_2 разом з ОСОБА_5 ще до реєстрації шлюбу, що вони спільно вели господарство, спільно закінчили будівництво будинку є необґрунтованими, оскільки доказів на підтвердження даних обставин відповідачкою не надано.

Довід апеляційної скарги про те, що на період 1987 року ОСОБА_2 знаходилась у фактичних шлюбних відносинах з померлим, не може бути прийнято судовою колегією, оскільки Кодекс України про Шлюб та Сімю не передбачав виникнення права спільної сумісної власності для осіб, які проживають у незареєстрованому шлюбі.

Суд першої інстанції дав належну оцінку поясненням свідків, з яких неможливо встановити дату початку сумісного мешкання відповідачки та ОСОБА_5, оскільки вказані пояснення протирічать один одному. Аналогічні розбіжності містяться в поясненнях свідків щодо джерела появи грошових коштів, якими ОСОБА_5 було сплачено половину вартості спірного житлового будинку ОСОБА_6

Інших доводів правового характеру, які б спростували правильні висновки суду першої інстанції апеляційна скарга представника ОСОБА_2 не містить.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 12 жовтня 2017 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 12 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст судового рішення складений 21.06.2018 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді О.М. Таварткіладзе

ОСОБА_7