Справа № 408/6457/17-ц
Провадження № 22ц/782/403/18

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2018 року місто Сєвєродонецьк

Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Авалян Н.М. (суддя-доповідач)

суддів Лозко Ю.П, ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання - Єгорової О.П.

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Луганської області

апеляційну скаргу ТОВ «Сільськогосподарська фірма «Агроком»

на рішення Біловодського районного суду Луганської області (суддя Соболєв Є.О.)

від 13 квітня 2018 року

у справі про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки

учасники справи

позивач ТОВ «Сільськогосподарська фірма «Агроком»

відповідач ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ :

26 грудня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, який уточнив та просив суд визнати поновленим на той же строк та на тих же умовах договір оренди земельної ділянки від 15 жовтня 2010 року. В обґрунтовування позову зазначено, що 15 жовтня 2010 року сторони уклали договір оренди земельної ділянки, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельної ділянки загальною площею 7, 7518 га, строком на сім років, який був зареєстрований 24 грудня 2010 року та належно виконувався. Позивач вважає, що має переважне право на поновлення договору оренди земельної ділянки на новий строк відповідно до пункту 7 договору, а також приписів частини 1 статті 777 Цивільного кодексу України, статті 33 Закону України «Про оренду землі». Про свій намір скористатись цим правом позивач письмово повідомив відповідача 20 червня 2017 року та 21 листопада 2017 року, які відповідач залишив без відповіді. Тому позивач звернувся до суду за захистом порушеного права.

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 13 квітня 2018 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В судове засідання учасники справи не зявились. Про час та місце розгляду справи належним чином завчасно повідомлені,що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. Неявка учасників справи в судове засідання відповідно до частини другої статті 372 Цивільного процесуального кодекусу України не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність й обґрунтованість судового рішення, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Апеляційний суд не погоджується з доводом апеляційної скарги про те, що суд допустив неповноту зясування обставин справи, оскільки обставини справи встановлені на підставі доказів, наданих позивачем. Крім того, посилаючись на неповноту зясування обставин, скаржник не посилається на такі обставини,

Разом з тим апеляційний суд погоджується з доводом апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправильно застосував до правовідносин сторін норми матеріального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що обраний позивачем спосіб захисту права не відповідає передбаченому законом способу захисту права.

Цей висновок є помилковим, оскільки переважне право орендаря на поновлення договору на новий строк прямо передбачене статтею 33 Закону України «Про оренду землі». І у випадку порушення цього права орендодавцем, орендар має право на судовий захист порушеного права. Загальний перелік способів захисту цивільних прав закріплений статтею 16 Цивільного кодексу України і цей перелік не є вичерпним, оскільки вказаною нормою права передбачено також, що власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Також апеляційний суд погоджується з доводом апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, розглянувши справи в порядку спрощеного провадження.

Справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. При цьому суд не звернув уваги на те, що позивач не заявляв клопотання про розгляд цієї справи у порядку спрощеного провадження, тому справа підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Тим самим суд першої інстанції припустився помилки у застосуванні норм процесуального права, оскільки не врахував положення статей 274, 277 Цивільного процесуального кодексу України та безпідставно, без письмового клопотання позивача призначив та розглянув справу в порядку спрощеного провадження.

Відповідно до частин першої, другої статті 274 Цивільного процесуальноо кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно з частинами другою, третьою статті 277 Цивільного процесуального кодексу України у випадку, передбаченому частиною другою статті 274 цього Кодексу, за наслідками розгляду відповідного клопотання позивача суд з урахуванням конкретних обставин справи може: 1) задовольнити клопотання та визначити строк відповідачу для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження; або 2) відмовити в задоволенні клопотання та розглянути справу за правилами загального позовного провадження. Якщо суд за результатами розгляду клопотання позивача дійде висновку про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, він зазначає про це в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 276 Цивільного процесуального кодексу України клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження подається у письмовій формі одночасно з поданням позовної заяви або може міститися у ній.

Відповідно до пункту 7 частини третьої статті 376 Цивільного процесуального кодексу України, порушення норм процесуального права є обовязковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

З вказаної підстави рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову. До такого висновку суд приходить, виходячи з встановлених обставин справи та з системного аналізу норм права, що регулюють спірні правовідносини.

У справі встановлені наступні факти.

ОСОБА_2 є власником призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельної ділянки, площею 7,7518 га, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЛГ № 094352 від 25 вересня 2004 року (а. с. 11-12).

15 жовтня 2010 року між ОСОБА_2, (орендодавцем) та ТОВ «СГФ «Агроком»» (орендарем) укладено договір оренди земельної ділянки строком на сім років. Договір зареєстровано у встановленому законом порядку 24 грудня 2010 року (а. с. 8-9).

Пунктом 7 договору оренди сторони погодили, що після закінчення строку оренди орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

06 листопада 2017 року керівник ТОВ «СГФ «Агроко»» направив відповідачу листи-повідомлення про намір подовжити договір оренди з проектами додаткових угод до нього (а. с. 15).

04 грудня 2017 року ОСОБА_2 надіслав на адресу ТОВ «СГФ «Агроком» повідомлення про відсутність намірів на подовження договору оренди земельної ділянки від 15 жовтня 2010 року (а.с.69).

Строк дії укладеного сторонами договору оренди землі закінчився 24 грудня 2017 року.

Статтею 33 Закону України «Про оренду землі» встановлено переважне право орендаря, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, на його поновлення після закінчення строку, на який було укладено договір. Реалізація зазначеного переважного права на поновлення договору оренди можлива лише за умови дотримання встановлених цією нормою певної процедури і строків.

За змістом вказаної норми права переважне право орендаря може вважатись порушеним виключно у тому разі, якщо власником земельної ділянки буде укладено договір оренди з новим орендарем при дотриманні попереднім орендарем процедури повідомлення про намір реалізувати переважне право (зазначені правові висновки зроблені в постановах Верховного Суду України від 23 березня 2016 року у справі № 6-146цс16 та від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2027цс15).

Оскільки не встановлено факту укладення відповідачем нового договору оренди з іншим орендарем, право позивача не можна вважати порушеним, у звязку з чим позов про поновлення договору оренди на новий строк є необґрунтованим.

Підсумовучи наведене, керуючись статтями 374, 376, 382, 384, 388, 389, 390, 391 Цивільного процесуального кодексу України

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ТОВ «Сільськогосподарська фірма «Агроком» задовольнити частково.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 13 квітня 2018 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ТОВ «Сільськогосподарська фірма «Агроком» до ОСОБА_2 про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 03 серпня 2018 року.

Головуючий Н.М.Авалян

Судді : Ю.П.Лозко

ОСОБА_1