241/993/17
2/241/64/2018
25.09.2018 року (Повний текст)
Першотравневий районний суд Донецької області
головуючого судді Демочко Д.О.
при секретарі Хоружому Є.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Мангуш цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на предмет іпотеки, суд
Позивач звернувся до Першотравневого районного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на предмет іпотеки.
Свої вимоги мотивує тим, що 30.01.2013 між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого останній отримав від нього у борг 748144,80 грн. Крім того, 06.02.2013 між ними було укладено договір іпотеки, згідно якого для забезпечення виконання зобов'язань боржника з повернення позичених грошей, останній передав в іпотеку домоволодіння по вул. Приклубній, б. 3 в с. Бердянське Мангушського району Донецької області. Сума боргу за договором позики не повернута.
У 2016 році ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором позики та визнання права власності на предмет іпотеки.
31.03.2016 рішенням Жовтневого районного суду Донецької області позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення боргу у сумі 2469790,27 грн. задоволені.
Згідно ухвали Жовтневого районного суду Донецької області від 31.03.2016 позовні вимоги в частині визнання права власності на предмет іпотеки за заявою позивача залишені без розгляду.
З моменту ухвалення вищезазначеного рішення суду борг ОСОБА_1 ОСОБА_2 не повернений.
Оскільки згідно договору іпотеки відповідач передав позивачу в іпотеку належне йому домоволодіння, розташоване за адресою: вул. Приклубна, б. 3 в с. Бердянське Мангушського району Донецької області, а договір іпотеки передбачає право позивача звернути стягнення на заставне майно, в тому числі за рішенням суду, у зв'язку з чим просить суд визнати за ним право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: вул. Приклубна, б. 3 в с. Бердянське Мангушського району Донецької області.
Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 30.01.2013 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно якого позивач надав відповідачу у борг грошові кошти у сумі 748144,80 грн.
Рішенням Жовтневого районного суду Донецької області від 31.03.2016 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики у сумі 2469790,27 грн. задоволено (а.с. 32-33).

На даний час грошові кошти позивачеві не повернуті.

Правовідносини, що склалися між сторонами є договірними і врегульовані договором позики, договором іпотеки, ст.ст. 572-593, 1046-1047, 1049-1050 ЦК України, Законом України «Про іпотеку».

Дані угоди відповідачем ніколи не оспорювалися та у порядку, передбаченому ЦК України, недійсними не визнавалися.

Відповідно до вимог ст. ст. 526, 530, 1049 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк.

Відповідно до ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

За ст. 577 ЦК України якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 12. Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Згідно звіту з оцінки житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Приклубна, б. 3 в с. Бердянське Мангушського району Донецької області, наданого Єкспертно-оціночною фірмою «Афіна-експерт» від 24.07.2018, ринкова вартість об'єкта оцінки склала 181304,00 грн (а.с. 50-89).

Тобто у своєму позові позивач просить визнати за ним право власності на предмет іпотеки за оціночною вартістю, яка станом на 24.07.2018 року складає 181304,00 грн, і є значно меншою за вартість, визначену в договорі іпотеки - 748144,80 грн.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або за процедурою продажу, встановленою статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Таким чином, звертаючись до суду із зазначеним позовом, ОСОБА_1 обрав належний спосіб захисту порушених прав.

Враховуючи зазначені вище норми Закону та обставини справи, суд приходить до висновку, що через невиконання іпотекодавцем основного зобов'язання за договором позики, позивач вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом визнання за ним права власності на предмет іпотеки, таким чином необхідно визнати за ним право власності на домоволодіння, розташоване на земельній ділянці по вул. Приклубній, б. 3 в с. Бердянське Мангушськогорайону Донецької області.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 640 грн.

Крім того, у відповідності до вимог п.п. 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», згідно якого за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, сплачується судовий збір у розмірі 1% ціни позову (виходячи з ціни позову у розмірі 181304,00 грн), стягнути з відповідача на користь держави суму судового збору у розмірі 1173,04 грн. (1813,04 грн (1% від ціни позову) 640 грн (сума судового збору, сплачена позивачем при поданні позову до суду) = 1173, 04 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 572-593, 1046-1047,1048-1050 ЦК України, ст. ст. 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (проживаючого за адресою: бул-р. ШевченкоАДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) про визнання права власності на предмет іпотеки задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, (РНОКПП НОМЕР_1) право власності на домоволодіння, яке розташоване на земельній ділянці за адресою: Донецька область Першотравневий район с. Бердянське вул. Приклубна буд. 3.

Стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2судовий збір в розмірі 1173 (одна тисяча сто сімдесят три) гривні 04 копійки на користь держави.

Повний текст рішення виготовлено 01.10.2018 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області.

Суддя Д.О. Демочко