Постанова

Іменем України

05 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 756/6891/15-ц

провадження № 61-5355 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С., Лесько А. О., Пророка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач-Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,
відповідачі-ОСОБА_6,
-ОСОБА_7,
представник відповідача-ОСОБА_8,
третя особа-ОСОБА_9,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Оболонського районного суду м. Києва у складі судді Шумейко О. І. від 13 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва у складі суддів: Невідомої Т. О., Гаращенка Д. Р., Пікуль А. А., від 19 жовтня 2016 року.

Встановив:

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» мотивувало тим, що у червні 2008 року між позивачем та ОСОБА_6 було укладено генеральний договір про надання кредитних послуг, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 52 000 дол. США, під 15,25 % річних. Сторони цього договору передбачили підвищену процентну ставку за користування кредитними коштами понад встановлені договором строки у розмірі 30,5 % річних. В порядку забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором між позивачем та ОСОБА_7 20 червня 2008 року укладено договір поруки, відповідно до умов якого відповідач поручилася відповідати за невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі. Відповідач ОСОБА_6 порушила строки повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, у зв'язку з чим банк звернувся до відповідачів з досудовими вимогами про сплату боргу. У позасудовому порядку вимоги банку відповідачі не задовольнили, і тому банк звернувся до суду із цим позовом.

На підставі наведеного ПАТ «Універсал Банк» просило суд стягнути в солідарному порядку з відповідачів на свою користь заборгованість за генеральним договором про надання кредитних послуг від 20 червня 2008 року № BL5679 станом на 29 квітня 2015 року в загальному розмірі 51 550,97 дол. США.

ОСОБА_6 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Універсал Банк», ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_9, про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_6 мотивувала тим, що генеральний договір про надання кредитних послуг від 20 червня 2008 року № BL5679 та додаткова угода від 20 червня 2008 року до нього містять положення, які є несправедливими і такими, що не відповідають вимогам статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - ЗУ «Про захист прав споживачів»), статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі - ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Позивач за зустрічним позовом зазначає, що оспорюваним договором кредиту встановлені платежі, що передбачають зміни у витратах за договором, такі умови суперечать затвердженому сторонами графіку погашення кредиту. Також правила зміни процентної ставки є дискримінаційними стосовно позичальника. На думку ОСОБА_6, умови оспорюваного договору є несправедливими в цілому, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків, який спричинює погіршення становища споживача.

На підставі наведеного ОСОБА_6 просила суд визнати недійними генеральний договір про надання кредитних послуг від 20 червня 2008 року № BL5679 та додаткову угоду до нього від 20 червня 2008 року № BL5679/К-1, укладені між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_6, а також застосувати наслідки недійсності правочину та визнати недійсними договір поруки від 20 червня 2008 року № BL5679, укладений між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_7, та договір іпотеки від 20 червня 2008 року, укладений між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_7, ОСОБА_9, зобов'язати ПАТ «Універсал Банк» зарахувати сплачені позивачем кошти в рахунок погашення тіла кредиту без виплати процентів.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13 липня 2016 року первісний позов задоволено, в задоволенні зустрічного позову відмовлено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за генеральним договором про надання кредитних послуг від 20 червня 2008 року № BL5679, що виникла за період з 20 червня 2008 року до 29 квітня 2015 року, а саме: заборгованість за основною сумою кредиту в розмірі 47 440,80 дол. США, заборгованість зі сплати процентів за користування кредитними коштами у розмірі 4 110,17 дол. США. Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «Універсал Банк» судовий збір у сумі 3 654 грн в рівних частках.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач за зустрічним позовом не довів факту порушення статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», статті 6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» при укладенні між сторонами кредитного договору, і тому суд визнав зустрічний позов безпідставним. Також районний суд встановив, що позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» про солідарне стягнення кредитної заборгованості є обґрунтованими та доведеними, а тому дійшов висновків про задоволення первісного позову банку.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 липня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Зокрема, районний суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права, надав правильну оцінку зібраним доказам у справі, а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення суд апеляційної інстанції не встановив.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_6 просить скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року і ухвалити у справі нове рішення суду про відмову в задоволенні первісного позову та задоволення зустрічних позовних вимог.

Касаційна скарга ОСОБА_6 мотивована тим, що позивач не довів належними засобами доказування факт перерахування кредитних коштів на рахунок ОСОБА_6 трьома траншами на загальну суму 52 000 дол. США, не довів нарахованого банком розміру заборгованості за кредитом і її складових. Крім того, стягуючи заборгованість в іноземній валюті, суди попередніх інстанцій не встановили наявності у банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями. Також кредитний договір не відповідає вимогам, встановленим нормативно-правовими актами у сфері захисту прав споживачів, оскільки договір не містить усієї обов'язкової інформації про сукупну вартість кредиту та конкретизованих фінансових зобов'язань споживача тощо. ОСОБА_6 звертає увагу на те, що ухвалені у справі судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ґрунтуються на припущеннях, а тому не відповідають вимогам процесуального та матеріального закону.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2016 року, крім іншого, відкрито касаційне провадження у справі, надано сторонам строк для подання заперечень на касаційну скаргу, зупинено виконання рішення суду першої інстанції до закінчення касаційного провадження у справі.

У запереченні на касаційну скаргу, поданому в грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Універсал Банк» просить відмовити у задоволенні вимог касаційної скарги та залишити без змін ухвалені у справі судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

Заперечення на касаційну скаргу мотивовані тим, що позовні вимоги банку підтверджені належними та допустимими доказами, на відміну від безпідставного зустрічного позову у справі. ПАТ «Універсал Банк» вказує на те, що ухвалені у справі судові рішення відповідають вимогам матеріального та процесуального права, а вимоги касаційної скарги є безпідставними.

Правом на подання відзиву (заперечення) на касаційну скаргу інші сторони не скористалися.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 лютого 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

01 лютого 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 15 серпня 2018 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга ОСОБА_6 підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Під час розгляду справи суди попередніх інстанцій встановили, що 20 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_6 було укладено генеральний договір про надання кредитних послуг № BL5679, відповідно до умов якого банк зобов'язався надавати позичальнику кредитні послуги у валютах, вказаних в цьому договорі, в рамках ліміту, встановленого в базовій валюті, що дорівнює 52 000 дол. США, у порядку і на умовах, визначених у цьому договорі. Умови і порядок надання, сума, строк і порядок виконання зобов'язань, розмір і порядок плати за кредитні послуги стосовно кожної кредитної послуги в межах цього договору оформлюється додатковою угодою до цього договору у формі окремої індивідуальної угоди, що є невід'ємною частиною цього договору. 20 червня 2008 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду до кредитного договору від 20 червня 2008 року № BL5679/К-1, за умовами якої банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти у сумі 52 000 дол. США, цільове призначення кредиту - поточні потреби. Строк кредитування встановлений до 01 червня 2028 року. Відповідно до пункту 3 додаткової угоди за користування кредитними коштами в межах встановленого строку кредитування встановлюється процента ставка в розмірі 15,25 % річних (базова процентна ставка). За користування кредитними коштами понад терміни погашення, встановлені в графіку погашення кредиту, процента ставка встановлюється в розмірі 30,5 % річних (підвищена процентна ставка). Згідно з пунктом 3.3 додаткової угоди до генерального договору про надання кредитних послуг позичальник сплачує банку винагороду за надання кредиту у розмірі 1,5 % від суми кредиту. За умовами пункту 3.4 додаткової угоди у разі часткового або повного погашення кредиту, позичальник сплачує банку винагороду у розмірі 1 % від суми дострокового погашення не пізніше дати дострокового погашення. У додатку 2 до додаткової угоди встановлено, що банк надає позичальнику кредит шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника. Відповідно до умов договору ОСОБА_6 зобов'язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до графіка погашення заборгованості, визначеного в додатку 1 до додаткової угоди № BL5679/К-1 шляхом сплати щомісячних платежів.

На забезпечення виконання ОСОБА_6 зобов'язань за генеральним договором про надання кредитних послуг від 20 червня 2008 року № BL5679 20 червня 2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_7 було укладено договір поруки № BL5679.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Установивши, що оспорюваний договір кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, відповідач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови, банк надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, процентної ставки та деталізованого графіка погашення боргу, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про безпідставність зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 та відсутність підстав для визнання кредитного договору між сторонами у справі недійсним.

Такі висновки судів попередніх інстанцій відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 02 грудня 2015 року, справа № 6-1341цс15, та є мотивованими і обґрунтованими.

Задовольняючи первісний позов, суди попередніх інстанцій оцінили зібрані у справі докази та встановили факт наявності між сторонами у справі кредитних правовідносин, наявність непогашеного кредитного боргу, обґрунтованість вимог позивача про його стягнення з боржника і поручителя в солідарному порядку.

Доводи касаційної скарги щодо помилковості висновків судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для визнання недійсним кредитного договору в цілому не заслуговують на увагу, оскільки у результаті розгляду справи судами попередніх інстанцій не здобуто доказів на спростування презумпції правомірності правочину, зокрема, не спростовано, що при укладенні договору про надання кредиту позичальник діяла свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодилася з його умовами, визначивши характер правочину і всі його істотні умови. На виконання умов спірного договору позичальник отримала кошти і тривалий час виконувала його в частині повернення коштів, про що свідчать додані до позовної заяви документи про розмір кредитної заборгованості та її складові, копії підписаних сторонами договорів кредиту і поруки, листи ОСОБА_6, адресовані банку (а. с. 89-90, том 1), тощо.

Посилання касаційної скарги на неналежність доказів банку щодо кредитної заборгованості, її розміру і складових не є такими, що тягнуть за собою скасування ухвалених у справі судових рішень, оскільки відповідно до статті 400 ЦПК України касаційний суд не наділений процесуальними повноваженнями на переоцінку зібраних у справі доказів.

Також не заслуговують на увагу посилання касаційної скарги щодо відсутності у банку ліцензії на здійснення валютних операцій, оскільки зі змісту зустрічної позовної заяви (а. с. 64-67, том 1), заперечення на первісну позовну заяву (а. с. 115-118, том 1), пояснення відповідача за первісним позовом (а. с. 119-123, том 1) не вбачається, що ці обставини були вказані як підстава зустрічного позову, заперечення на первісний позов тощо, і що вони були предметом дослідження судів попередніх інстанцій при розгляді цієї справи.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оспорювані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419, підпунктом 4 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 липня 2016 року у справі № 756/6891/15-ц.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

А.О. Лесько

В.В. Пророк

І.М. Фаловська

С.П. Штелик