Постанова

Іменем України

24 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 404/2660/17

провадження № 61-15087св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, Виконавчий комітет Кіровоградської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргуОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 18 січня 2018 року у складі колегії суддів: Чельник О. І., Кіселика С. А., Авраменко Т. М.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_4звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5, Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради (далі - ВК Кіровоградської МР) про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та скасування записів про реєстрацію.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що рішенням ВК Кіровоградської МР від 13 липня 1994 року № 524 передано у приватну власність земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1, з видачею державних актів. У 1997 році співвласники отримали державні акти на право власності на земельну ділянку, ОСОБА_5 - на 31/50 частини, ОСОБА_6 - на 19/100 частини, ОСОБА_7 - на 19/100 частини. Вважає, що рішення ВК Кіровоградської МР від 13 липня 1994 року № 524 є незаконним, оскільки ВК Кіровоградської МР не перевірив законних підстав знаходження в користуванні ОСОБА_5 земельної ділянки в тій частині, на яку вона подала заяву про приватизацію, не витребував довідку БТІ про визначення первинних ідеальних часток. Згідно з договорами купівлі-продажу від 19 грудня 2011 року № 2053, посвідчених приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Новицькою І. О., вона є власником 59/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями та власником 19/50 частини земельної ділянки. Співвласником іншої 41/100 частини будинку та 31/50 частини земельної ділянки є ОСОБА_5 Під час придбання нею частини житлового будинку та земельної ділянки продавці і відповідач запевняли, що між сторонами відсутні будь-які спори щодо користування земельною ділянкою, фактичне користування відповідає їх первинним 17/50 та 33/50 частинам, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 10 квітня 1967 року, відповідно до якого ОСОБА_5 придбала 17/50 частини від цілого житлового будинку. Після 1967 року співвласники неодноразово проводили перерахунки ідеальних часток у житловому будинку у зв'язку з добудовами. Останній перерахунок ідеальних часток співвласників перед приватизацією земельної ділянки проведений в 1980 році на підставі рішення ВК Кіровської районної ради м. Кіровограда від 02 липня 1980 року № 671, згідно з яким співвласники отримали свідоцтва про право власності від 17 липня 1980 року. Частки співвласників у житловому будинку склали: ОСОБА_5 - 31/50 частини, ОСОБА_6 - 19/100 частини, ОСОБА_7 - 19/100 частини. Вважає, що ОСОБА_5 на підставі незаконно отриманого державного акту заявляє вимоги про передачу їй в користування земельної ділянки у розмірі 31/50 частини, чим порушує її права.

Посилаючись на викладене, позивач, з урахуванням уточнених вимог, просила визнати незаконним рішення ВК Кіровоградської МР від 13 липня 1994 року № 524 «Про приватизацію земельних ділянок індивідуальної забудови» в частині передачі у власність ОСОБА_5 31/50 частини земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,067 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у м. Кропивницькому; визнати недійсним Державний акт на право приватної власності серії НОМЕР_1, зареєстрований 05 березня 2002 року та скасувати запис про реєстрацію державного акта в поземельній книзі за № 9886; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_3 серії НОМЕР_2 від 07 серпня 2011 року та скасувати запис про реєстрацію у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № 12 від 12 серпня 2010 року.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 листопада 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано незаконним рішення ВК Кіровоградської МР від 13 липня 1994 № 524 «Про приватизацію земельних ділянок індивідуальної забудови» щодо приватизації земельної ділянки, площею 0,067 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Визнано недійсним Державний акт на право приватної власності серії НОМЕР_1, зареєстрований 05 березня 2002 року. Скасовано запис про реєстрацію державного акта на право приватної власності серії НОМЕР_1, зареєстрований 05 березня 2002 року в поземельній книзі № 9886. Визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_3 серії НОМЕР_2 від 07 серпня 2011 року. Скасовано запис про реєстрацію у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договір оренди землі № 12 від 12 липня 2010 року. Вирішено питання судових витрат.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що ВК Кіровоградської МР незаконно та безпідставно передано у власність ОСОБА_5 більшу земельну ділянку, ніж на яку вона має право, а саме, замість 17/50 частини, їй передано 31/50 частини земельної ділянки.

Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 18 січня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4

Апеляційний суд скасовуючи рішення місцевого суду виходив із відсутності порушених прав позивача, оскільки вона придбала саме 19/50 частин земельної ділянки у ОСОБА_9 (251/1000 частини) та ОСОБА_10 (251/1000 частини) за договором купівлі-продажу.

У лютому 2018 року ОСОБА_4 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 18 січня 2018 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Крім того, під час приватизації земельної ділянки по АДРЕСА_1 у м. Кропивницькому рішенням ВК Кіровоградської МР від 13 липня 1994 року за №524 незаконно та безпідставно передано у власність ОСОБА_5 майже у двічі більшу земельну ділянку ніж та, на яку вона набула право користування за договором купівлі-продажу від 10 квітня 1967 року, а саме, замість 17/50 частини їй оформлено право власності 31/50 частини земельної ділянки, яка в її користуванні ніколи не перебувала та не перебуває. У матеріалах справи не має жодного доказу про зміну порядку користування земельною ділянкою чи угоди про її перерозподіл.

Ухвалою від 30 березня 2018 року відкрито провадження у справі та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У травні 2018 року від ОСОБА_5 на адресу суду надійшов відзив на касаційну скаргу, згідно з яким у справі відсутні докази, що попередні співвласники вважали порушеним своє право в частині визначення розміру своєї земельної ділянки та її частки у спільній власності під час приватизації.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п'яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що 10 квітня 1967 року ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу № 1309 придбала 17/50 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 (м. Кіровоград).

Починаючи з 1967 року у будинку відбувались добудови, які були узаконені рішенням Кіровоградської міської ради від 07 квітня 1969 року № 553, та надано ОСОБА_5 дозвіл на перерахунок часток без права перерозподілу земельної ділянки.

Рішенням Кіровоградської міської ради від 09 листопада 1971 року № 1904 співвласникам затверджено частки у таких розмірах: ОСОБА_5 - 17/25 частини; ОСОБА_11 - 8/25 частини без права перерозподілу земельної ділянки.

Відповідно до свідоцтв про право власності від 17 липня 1980 року будівлі за адресою: АДРЕСА_1 (м. Кіровоград), належали: ОСОБА_6 - 19/100 частини будинку, ОСОБА_5 - 31/50 частини будинку, ОСОБА_7 - 19/100 частини будинку.

Рішенням ВК Кіровоградської МР від 13 липня 1994 року № 524 «Про приватизацію земельних ділянок індивідуальної забудови» передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки, площею та розмірами визначених при встановленні меж в натурі (на місцевості) з видачею Державних актів на право приватної власності на землю ОСОБА_5 - 31/50 частини земельної ділянки, а ОСОБА_7 - 19/50 частини.

Відповідно до Державного акту від 04 листопада 1997 року ОСОБА_5 належить на праві спільної часткової власності 31/50 частини спірної земельної ділянки.

У 2009 році виготовлено технічну документацію щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку.

У подальшому складений кадастровий план земельної ділянки у масштабі 1:500, присвоєно кадастровий номер земельній ділянці та виготовлено державний акт серії ЯИ №011688 від 07 липня 2010 року, який зареєстровано 12 липня 2010 року в Книзі записів реєстрацій державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 12, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3 на ім'я ОСОБА_9 на 251/1000 частини, ОСОБА_12 на 129/1000 частини та ОСОБА_5 - 31/50 частини.

Згідно з договором купівлі-продажу від 19 грудня 2011 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2056, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Новицькою І. О., позивач придбала у ОСОБА_12 та ОСОБА_10 19/50 частин у праві спільної часткової власності на земельну ділянку, площею 0,0667 га, в межах згідно з планом, розташовану на території Кіровоградської міської ради за адресою: АДРЕСА_1 у м. Кропивницькому (м. Кіровоград), передану продавцям для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 19 грудня 2011 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2053, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Новицькою І. О., позивач придбала у ОСОБА_12 та ОСОБА_10 59/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 (м. Кіровоград).

Згідно зі статтею 6 ЗК України 1990 року, (який діяв на час передачі спірної земельної ділянки у власність), громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Земельні ділянки для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), в тому числі земельні ділянки, що були раніше надані у встановленому порядку громадянам для цієї мети, у межах граничного розміру, визначеного статтею 67 цього Кодексу, передаються у власність громадян безплатно.

Відповідно до статті 17 ЗК України передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.

Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї.

Статтею 22 ЗК України передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (стаття 23 ЗК України).

Таким чином, оскільки спірна земельна ділянка приватизована у 1994 році за згодою усіх попередніх співвласників, а саме ОСОБА_5 і ОСОБА_7 у тих частках, які були зазначені у виданому їм у подальшому Державному акті, а ОСОБА_7 продала свої 19/50 частини ОСОБА_12 та ОСОБА_9, які отримали державний акт на право власності на земельну ділянку та продали їх позивачу, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, у зв'язку з відсутністю порушених прав позивача приватизацією спірної ділянки колишніми співвласниками.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи. Однак згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Розглядаючи зазначений позов, суд апеляційної інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 401, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 18 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак
С. О. Погрібний Г. І. Усик