Справа № 352/699/17
Провадження № 2/352/90/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2018 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі :

головуючого судді: Струтинського Р.Р,

за участю секретаря судового засідання Бардюк-Кавецької Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тисменицького районного суду в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, відділу державної РАЦС головного управління юстиції в Івано-Франківській області про оспорювання батьківства, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1, відділу державної РАЦС головного управління юстиції в Івано-Франківській області про оспорювання батьківства.

Позивач за первісним позовом в судовому засіданні свій позов підтримала та суду пояснила, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 31.01.2014 року між ними розірвано. Під час шлюбу у них народилося двоє дітей, дочка ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розірвання шлюбу відповідач припинив надавати кошти на утримання дітей, не цікавиться їх життям, не бере участі у їх вихованні. З 24.01.2014 року на підставі виконавчого листа з відповідача проводилося стягнення аліментів на її користь у розмірі 700 грн., щомісячно на утримання неповнолітніх дітей. За її заявою від 26.01.2015 року, постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві від 13.02.2015 року, виконавчий документ їй повернуто та припинено стягнення. Однак, відповідач припинив надавати кошти на утримання дітей. Діти повністю знаходяться на її утримання. Просила первісний позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити, як такий, що заявлений безпідставно.

Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні підтримала пояснення позивача за первісним позовом ОСОБА_1, просила первісний позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Відповідач за первісним позовом у судовому засіданні позов ОСОБА_1 не визнав, оскільки вважає, що дочка ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 є не його дітьми. Висновок експерта по судово-генетичній експертизі не визнає, оскільки йому не довіряє. Просив у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити.

Представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні підтримав пояснення відповідача за первісним позовом ОСОБА_2, просив у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити.

Представник відділу державної РАЦС головного управління юстиції в Івано-Франківській області в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце судового розгляду належним чином повідомлявся.

28.04.2017 року судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі.

03.10.2017 року судом постановлено ухвалу про об'єднання зустрічного позову з первісним позовом.

27.10.2017 року судом постановлено ухвалу про призначення експертизи.

29.03.2018 року судом постановлено ухвалу про поновлення провадження у справі.

Вислухавши сторони, їх представників, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до часткового задоволення, у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 31.01.2014 року розірвано (а.с.8). Під час щлюбу у сторін народилося двоє дітей, дочка ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2, які на даний час є малолітніми. Після припинення шлюбних відносин відповідач в добровільному порядку коштів на утримання дітей не дає.

Стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, інші обставини, що мають істотне значення, дозволяють йому в повній мірі брати участь в утриманні їх малолітніх дітей.

Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий учасниками справи до заяв по суті позову на підтвердження своїх вимог та заперечень.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

У п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

В п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобовязує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Відтак, суд, проаналізувавши та оцінивши кожний аргумент, наведений учасниками справи у заявах по суті та в судовому засіданні, а також представлені сторонами докази, констатує той факт, що позивачем за первісним позовом надано належні, достовірні, достатні та допустимі докази на підтвердження факту порушення прав дітей на належне утримання з боку відповідача.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що первісний позов підлягає до часткового задоволення та з відповідача, з урахуванням вказаних обставин відповідно до вимог ч.1 ст.184 СК України, слід стягнути на користь позивача аліменти на утримання у твердій грошовій сумі по 1100 грн. щомісячно на кожну дитину.

Згідно ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно висновку експерта № 4 від 16.03.2018 року встановлено, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 складає величину не менше ніж 99, 99 %.

Виходячи з вищевказаного, суд приходить до переконання, що зустрічні позовні вимоги є безпідставними і недоведеними та такими, що не підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, відповідно до ст.180-184 СК України, керуючись ст. 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, непрацюючого, аліменти на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, жительки АДРЕСА_3 на утримання неповнолітніх дітей, дочки ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти в розмірі по 1100 (одна тисяча сто) грн. щомісячно на кожну дитину.

Стягнення аліментів розпочати з 25.04.2017 року і проводити до повноліття дітей.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 500 (п'ятсот ) грн. витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, відділу державної РАЦС головного управління юстиції в Івано-Франківській області про оспорювання батьківства відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Івано-Франківської області.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач:ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, жителька АДРЕСА_4

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, житель АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач: Відділ державної РАЦС головного управління юстиції в Івано-Франківській області, місце знаходження м.Тисмениця вул. Галицька, 32, поштовий індекс 77400.

Суддя Р.Р.Струтинський