Справа № 527/1659/18
провадження 2/527/728/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 вересня 2018 року м.Глобине
Глобинський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого - судді Левицької Т.В.,
за участю секретаря судового засідання - Папенко Л.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Глобине цивільну справу № 527/1659/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи: виконавчого комітету Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, -
В С Т А Н О В И В:
21 серпня 2018 позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання.
Посилаючись на викладене, на порушення своїх прав власника, позивач просила суд визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування будинком №10, розташованим по вул. Київській у смт. Градизьк, Глобинського району, Полтавської областіта примусово зняти з реєстраційного обліку за місцем проживання .
У судове засідання позивач не зявилася, подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позов підтримала повністю, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі.
Відповідач в судове засідання не зявився, не повідомивши суд про причину неявки, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позов, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили.
Представник третьої особи у судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового розгляду, подав до суду заяву в якій просив справу розглядати за його відсутності та вказав, що заперечень проти позову не має.
Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до п.2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Приймаючи до уваги викладене, враховуючи наявність зазначених умов проведення заочного розгляду справи, суд розглянув справу заочно, на підставі наявних у ній доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, встановив наступне.
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 100773416 від 19.10.2017, виданого нотаріусом ОСОБА_3, Градизької державної нотаріальної контори, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, за адресою: Полтавська область, Глобинський район, смт. Градизьк, вулиця Київська, будинок 10, зареєстровано право власності за ОСОБА_1 на підставі договору дарування житлового будинку з господарчими будівлями серії та номер 1428, виданого 18.10.2017 державним нотаріусом Градизької державної нотаріальної контори ОСОБА_3
Як вбачається із довідки про реєстрацію місця проживання виконавчого комітету Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області № 3104 від 13.08.2018, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Факт не проживання ОСОБА_2 у вищевказаному житловому будинку з 2014 року по теперішній час підтвердили ОСОБА_4 та ОСОБА_5, про що надали письмові пояснення.
Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне.
Стаття 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Стаття 47 Конституції України гарантує право кожному на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Як зазначено в ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання членів своєї сімї, інших осіб.
Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно ч. 1 ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року, при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім»ї, колишніми членами його сім»ї, а також членами сім»ї колишнього власника житла.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач, будучи власником житлового будинку, позбавлена права вільно розпоряджатись своєю власністю, оскільки у ньому зареєстрований ОСОБА_2, який не проживає в ньому з 2014 року, а тому у зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині.
Що стосується вимог позивача про примусове зняття ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, то підстав для задоволення позову в цій частині не вбачається, у зв'язку з тим, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є достатньою підставою для зняття особи з реєстрації, що відповідає положенням ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», яка передбачає, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.
Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Тобто, як випливає із указаної правової норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язана з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.
Понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 704,80 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 76, 81, 141, 211, 223, 258, 259, 263, 265,268,273, 280 ЦПК України , суд, -
Позов ОСОБА_1 володимирівни задовольнити частково.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручення у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Відповідно до п.п.п. 15.5 п.п. 15 п. 1 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України, заочне рішення може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Полтавської області через Глобинський районний суд Полтавської області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне найменування сторін:
Суддя Т. В. Левицька