Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.09.2018 Справа №607/9459/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючої судді Черніцької І.М.

- при секретарі судового засідання Бойко І.І.

- за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_3, площею 0,063 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування вимог позивач вказує, що вказана земельна ділянка належала на праві спільної власності: її матері ОСОБА_3 - ? частина, бабці ОСОБА_4 - ? частина та ОСОБА_2 - ? частина. Після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, частину належної їй земельної ділянки в рівних частках успадкували ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по ? частині. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір ОСОБА_3 Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, у тому числі на ? частину спірної земельної ділянки. Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_3 є її чоловік ОСОБА_5 та вона ОСОБА_1 ОСОБА_5 відмовився від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, про що 07 жовтня 2014 року написав письмову заяву. Вона у встановлений законом порядку прийняла спадщину. Постановою нотаріуса Першої тернопільської державної нотаріальної контори позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частину спірної земельної ділянки у зв'язку з розбіжністю у правовстановлюючих документах.

Посилаючись на наведене, просить задовольнити позов.

17 липня 2018 року, до початку розгляду справи по суті, відповідач ОСОБА_2 подала відзив, згідно з яким позовні вимоги позивача визнала у повному обсязі, не заперечила проти визнання за позивачем права власності на ? частину спірної земельної ділянки. Просила справу слухати без її участі.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, попередньо подала заяву про визнання позову та слухання справи без її участі.

Судом встановлено, що земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_3, площею 0,063 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, належала на праві спільної власності: ОСОБА_3 - ? частина, ОСОБА_2 - ? частина, ОСОБА_4 - ? частина, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 08 квітня 2008 року, виданим Тернопільською міською радою.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 грудня 2012 року, виданого державним нотаріусом Другої тернопільської державної нотаріальної контори, зареєстрованим в реєстрі за №1502 встановлено, що належну ОСОБА_4 ? частину земельної ділянки в рівних частинах успадкували її доньки ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Вказане свідоцтво видане на ім'я ОСОБА_3 на ? частина спадкового майна, а саме на ? від ? частини земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_3, площею 0,063 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, ОСОБА_3 за життя належала ? частина земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_3, площею 0,063 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а саме: ? частки належала їй згідно державного акту, а ? частки успадкувала після смерті ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції від 15 грудня 2015 року, актовий запис №655.

Після її смерті відкрилася спадщина за законом на належне їй майно, у тому числі на належну їй 1/2 частину спірної земельної ділянки.

Спадкоємцями першої черги за законом є чоловік ОСОБА_5 та дочка ОСОБА_1

З матеріалів спадкової справи, заведеної 07 жовтня 2014 року Першою тернопільською державною нотаріальною конторою за №56618204 встановлено, що ОСОБА_1 у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3, шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Факт прийняття спадщини ОСОБА_1 встановлено нотаріусом на підставі довідки №934, виданої ДП «Фаворит-3» ПП «Дружба сервіс-житло 1» від 03 жовтня 214 року, що підтверджується заявою ОСОБА_1 від 24 квітня 2015 року, зареєстрованою за №717.

07 жовтня 2014 року ОСОБА_5 подав до Першої тернопільської державної нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини.

24 квітня 2015 року державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1.

24 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Першої тернопільської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку після смерті матері ОСОБА_3

Постановою державного нотаріуса Першої тернопільської державної нотаріальної контори від 02 квітня 2018 року за №1265/02-31, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частку земельної ділянки, площею 0,0630 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку із розбіжністю у правовстановлюючих документах та інформацією, яка міститься у Державному земельному кадастрі. З державного акту про право власності на земельну ділянку і свідоцтва про право на спадщину за законом вбачається, що ОСОБА_3 належала ? частина спірної земельної ділянки. Однак, у витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку у графі «Частка у спільній власності» розмір частки вказаний за допомогою звичайного арифметичного числа «25», який не відповідає розміру частки земельної ділянки, яка належить спадкодавцеві ОСОБА_3

Як слідує з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-017 від 09 червня 2017 року, земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_3, площею 0,063 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, знаходиться у приватній власності ОСОБА_2 - частка у спільній власності «25» та ОСОБА_3 - частка у спільній власності «25» та ОСОБА_2 - ? частка у спільній власності.

Суд, розглянувши справу, заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

В силу вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

В силу вимог ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_3, шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

ОСОБА_5 у встановлений законом строк подав заяву про відмову від спадщини за законом після смерті ОСОБА_3

Інших спадкоємців за законом чи за заповітом не має, що стверджується матеріалами спадкової справи.

Крім того, ОСОБА_1 частково оформила спадкові права після смерті ОСОБА_6, отримавши свідоцтво про право на спадщину на ? частину житлового будинку по АДРЕСА_1.

Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину на належну їй частку спірної земельної ділянки у нотконторі не може, у зв'язку із розбіжністю у правовстановлюючих документах та інформацією, яка міститься у Державному земельному кадастрі.

Згідно з вимогами ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до норм Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження», підтвердженням права власності на земельну ділянку є витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно з вимогами ст. 125 Земельного кодексу України (надалі ЗК України) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1, 2 ст. 126 ЗК).

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що за позивачем слід визнати право власності на ? частину земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_3, площею 0,063 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, слід зазначити наступне.

Відповідач ОСОБА_2 17 липня 2018 року, до початку розгляду справи по суті, подала відзив, згідно з яким позовні вимоги позивача визнала у повному обсязі, не заперечила проти визнання за позивачем права власності на ? частину спірної земельної ділянки.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Позивачем при пред'явлені зазначеного позову було сплачено судовий збір у розмірі 1388,68 гривень.

Враховуючи наведене та приймаючи до уваги те, що відповідач ОСОБА_7 визнала позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає, що позивачу ОСОБА_1 слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого нею згідно квитанції ПАТ КБ «Приватбанк», №0.0..1 від 23 травня 2018 року у розмірі 694 (шістсот дев'яносто чотири) гривні 34 копійки.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12,81, 259, 263, 265, 268, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 392, 1218, 1233, 1236, 1268- 1270 Цивільного кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) про визнання права власності на земельну ділянку задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_3, площею 0,063 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Повернути ОСОБА_1 50 відсотків судового збору, сплаченого нею згідно квитанції ПАТ КБ «Приватбанк», №0.0..1 від 23 травня 2018 року у розмірі 694 (шістсот дев'яносто чотири) гривні 34 копійки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Тернопільської області або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення має право на поновлення строку на апеляційне скарження в порядку вимог ч. 2 ст. 354 ЦПК Українистроку на апеляційне скарження в порядку вимог ч. 2 ст. 354 ЦПК України.

Повне рішення складено 27 вересня 2018 року.

Головуючий суддяІ. М. Черніцька