Справа № 369/6319/16-ц
Провадження № 2/369/145/18
27.09.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі
головуючої судді Ковальчук Л.М.,
при секретарі Ковриженко М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики,
У липні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернуся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, посилаючись на те, що 29 грудня 2015 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 105000 доларів США, що еквівалентно 2607150 грн., відповідно до офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого НБУ на день подання позову, строком до 31 січня 2016 року. На підтвердження викладеного факту ОСОБА_2 було надано розписку, відповідно до якої останній підтверджував факт отримання грошових коштів, та зобовязувався їх повернути у встановлений строк.
Позивач зазначав, що розписка є борговим документом та є підтвердженням факту укладення договору позики між особами та прийняття кожним із них відповідних зобовязань.
Відповідно до розписки встановлено, що у разі порушення строків відповідач зобовязується сплатити пеню в розмірі 1 % від суми заборгованості за кожен день прострочення. Розрахунок пені, що передбачений договором (розпискою), становить 4249654,50 грн..
Позивач також вказував, що відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник на вимогу кредитора має сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення.
Терміном прострочення платежу варто вважати період з лютого 2016 року-липень 2016 року.
Таким чином, сума індексу інфляції складає 2687580,57-2607150=80 430,57 грн..
Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем складає: 2607150 (сума основної заборгованості)+4249654,50 грн. (пеня) +80 430,57 грн. (інфляційні втрати)= 6937235,07 грн..
Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 з посиланням на вимоги ст. ст. 526, 536, 625, 1049, 1050 ЦК України, просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованих коштів в розмірі 6 937 235,07 грн., та понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 6890 грн..
В судове засідання позивач ОСОБА_1 і представник позивача не з»явились, про дату, час і місце розгляду справи позивач повідомлявся належним чином, до суду була подана заява представника позивача, в якій він просив розглянути справу у відсутності позивача і його представника. В поданій заяві представник позивача позов підтримав і просив його задовольнити.
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи відповідач неодноразово повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.
Оскільки представник позивача ОСОБА_1 в поданій суду заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, а відповідач ОСОБА_2 повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи, суд ухвалив за можливе провести заочний розгляд справи.
Суд, з»ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов»язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За правилами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.
З матеріалів справи вбачається, що 29 грудня 2015 року ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 105 000 доларів США строком до 31 січня 2016 року. Вище вказану суму ОСОБА_2 зобовязався повернути в строк і в повному обсязі. В разі затримки відповідач зобовязався сплатити 1% за кожний день прострочення від суми заборгованості. У разі виникнення обставин, які унеможливлять повернути борг в повному обсязі або частково, він зобовязався розплатитись власним майном шляхом їх продажу або передати право власності за згодою сторін. Як вказав у розписці відповідач ОСОБА_2, дану розписку він писав в тверезому стані та в повній свідомості без впливу та будь-якого тиску третіх осіб. Тому в разі необхідності просив вважати її легітимною, доказом та дійсним для розгляду судових правоохоронних та інших органах.
Судом за клопотанням представника відповідача ОСОБА_2 судом було призначено по справі судову почеркознавчу експертизу, про що винесено ухвалу 21 червня 2017 року, на вирішення якої поставлено питання: 1. Чи підпис в розписці від 29 грудня 2015 року виконаний ОСОБА_2 чи іншою особою? Проведення експертизи було доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, і затрати по проведенню експертизи покладено на відповідача ОСОБА_2.
05 травня 2018 року до суду надійшло клопотання експерта, яке надіслано було всім особам, які беруть участь у розгляді справи, для отримання експертом необхідних документів і обовязку відповідача ОСОБА_2 провести оплату експертного дослідження, і повідомлено, що у разі ненадходження оплати протягом 45 днів, на підставі п. 1.13 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08 жовтня 1998 року, питання ухвали будуть залишені без виконання.
02 липня 2018 року судовий експерт ОСОБА_3 повернула матеріали даної цивільної справи до суду без виконання і надіслала повідомлення про неможливість надання висновку в звязку з невиконанням клопотання експерта і ненадходженням документів ОСОБА_2 для проведення судово-почеркознавчої експертизи.
В поданій до суду заяві представник позивача ОСОБА_4 вказував на те, що повідомленням про неможливість надання висновку від 02 липня 2018 року № 8239/8240/18-32 судових експертів, які повідомили, що неможливо провести експертизу у звязку з ненаданням додаткових матеріалів для проведення судово-почеркознавчої експертизи, було витребувано у ОСОБА_2 наступні матеріали: документи з умовно вільними зразками підпису, оригінали документів з вільними зразками підписів, та експериментальні зразки підпису (не менше ніж на 5 аркушах). З посиланням на вимоги ст. ст. 43, 109 ЦПК України представник позивача ОСОБА_4 просив визначити факт підписання ОСОБА_2 розписки (боргової) від 29 грудня 2015 року, виданої ОСОБА_1.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 не виконав всіх вимог експерта для проведення експертизи, яку він і його представник ініціювали, на виклики до суду також відповідач не зявився.
Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження укладення договору позики та його умов позичальник ОСОБА_2 передав позикодавцю ОСОБА_1 власноручно написану і підписану боргову розписку, якою посвідчив отримання ним вказаної суми грошових коштів позики-105000 доларів США на строк до 31 січня 2016 року.
Як зазначав позивач ОСОБА_1 у позовній заяві, відповідач ОСОБА_2 до даного часу борг добровільно не повернув.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 не виконує належним чином взяті зобовязання по поверненню коштів за договором позики, а тому позов підлягає задоволенню частково, і з відповідача на користь позивача слід стягнути суму заборгованості в розмірі 2 607 150 грн., що еквівалентно 105 000 доларів США на час подання позову до суду, як вказував позивач у позовній заяві.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Згідно вимог ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.
Отже, положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.
З наявного в матеріалах справи розрахунку пені вбачається, що позивачем нараховано відповідачу пеню в розмірі 4 249 654,50 грн. за 163 днів прострочення (2 607 150 х 1 х 163 : 100 = 4 249 654,50 грн.).
Однак, враховуючи, що розмір неустойки (пені) значно більший від розміру боргового зобовязання, суд, дійшов висновку про необхідність зменшення розміру пені та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача пеню в розмірі 2 607 150 грн..
За період прострочення з лютого 2016 року по липень 2016 року сума заборгованості із врахуванням індексу інфляції складає 2 687 580,57 грн., з яких індекс інфляції складає 80 430,57 грн..
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 2 607 150 грн., пеня - в розмірі 2 607 150 грн. та індекс інфляції 80 430,57 грн., що в загальному становить 5 294 730,57 грн..
В решті позову суд відмовляє у його задоволенні у звязку з необґрунтованістю заявлених позовних вимог.
Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Згідно вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються, в тому числі у разі часткового задоволення позову-на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Понесені витрати по сплаті 6890 грн. судового збору слід стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1.
Керуючись ст. 55 Конституції України, п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, ст. ст. 15, 16, 551, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 77, 78, 79, 80, 81, 109, 133, 141, 259, 264, 265, 268, 280, 281, 282, 282, 284 ЦПК України, суд,-
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в загальному розмірі 5 294 730,57 грн., яка складається із суми боргу - 2 607 150 грн., шо еквівалентно 105 000 доларів США, та пені - 2 607 150 грн., індекс інфляції 80 430,57 грн..
У решті позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 6890 грн..
Інформація про позивача: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, паспорт серія СК318442, виданий Центральним СВМ ГУМВС України в Київській області 27 вересня 1996 року, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.
Інформація про відповідача: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, паспорт серія та номер МЕ099125, виданий 21.06.2002 року ЦСВМ Києво-Святошинського РВ України в Київській області, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.
Повне заочне рішення суду складено 01 жовтня 2018 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного заочного рішення суду.
Суддя Ковальчук Л.М.