АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

23 червня 2018 року

м. Харків

справа № 638/11091/15-ц

провадження № 22-ц/790/1413/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

суддів Бурлаки І.В., МаміноїО.В.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест Кредо»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест Кредо» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 29 листопада 2017 року ухвалене суддею Аркатовою К.В.,-

в с т а н о в и в :

У червні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, який згодом уточнив і просив з урахуванням часткового задоволення грошових зобовязань від реалізації заставного мвйна стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 120295,74 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що між ним та відповідачем 13.08.2007 було укладено договір про надання споживчого кредиту у формі мультивалютної кредитної лінії. Проте відповідачем порушено умови кредитного договору станом на 12.05.2015 виникла заборгованість у сумі 336385,74 грн. в забезпечення виконання зобовязань відповідачем передано в іпотеку ПАТ ОСОБА_3 Ворота» нерухоме майно, яке було реалізовано на суму 216090 грн тому різниця заборгованості складає 120295,74 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 29 листопада 2017 року позов задоволено. Стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест - кредо» заборгованість у розмірі 120295,74 грн та судовий збір на користь держави у розмірі 1804 грн.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням представник ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити по суті позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована ти, що рішення є незаконним, необґрунтованим та ухвалене з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції неправомірно не застосував строки позовної давності.

Висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, а саме що позивач здійснив купівлю-продаж квартири в позасудовому порядку користуючись правами іпотекодержателя.

Суд ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог не звернув уваги на той факт, що відповідно умов договору до договору про надання споживчого кредиту встановлено проценти за користування кредитом 14,5% річних у гривнях, 11,3% річних за користування коштами у доларах, натомість розрахунок заборгованості доданий до позову в національній валюті 19,5%, а в доларах США 16,3%, судом не враховано що розрахунок не відповідає умовам договору.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалою апеляційного суду про відкриття провадження у справі від 27.04.2018 зупинено дію рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 29 листопада 2017 року.

Ухвалюючи рішення суд виходив з того, що позивачем здійснено розрахунок заборгованості в межах трирічного строку до звернення з позовом та рішення мотивовано тим, що відповідачем не виконуються умови кредитного договору, у звязку з чим виникла та існує заборгованість, що підлягає поверненню.

З таким висновком суду, колегія суддів погоджується з огляду на таке.

Судовим розглядом встановлено, що між ПАТ «ОСОБА_3 Ворота», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія Інвест - Кредо», та ОСОБА_1. 13 серпня 2007 року укладено договір № 314 про надання споживчого кредиту у формі мультивалютної кредитної лінії (відновлювальної) з усіма з мінами до нього.

Відповідно пункту 1.1 умов договору Банк зобов'язався надати позичальникові грошові кошти (кредит) у будь-який день зазначеного періоду з 13.08.2007 по 08.08.2014 у розмірі 95000 грн, а позичальник зобов'язався на умовах, передбачених договором, повернути кредит у терміни, встановлені графіком платежів в розрізі сум погашення основного боргу за кредитом, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань позичальника за кожним платіжним періодом з розписом сукупної вартості кредитом, але у будь - якому випадку в термін, не пізніше 08.08.2014 та сплатити проценти за користування ним за ставкою 14,5 % річних за користування коштами у гривнях та 11,3 % річних за користування коштами у доларах США на визначених договором умовах (т.1 а.с.8).

Пунктом 3.3 договору № 314 від 13.08.2007 про надання споживчого кредиту у формі мультивалютної кредитної лінії (відновлювальної) передбачено, що за користування кредитом після закінчення строку, на який було надано кредит (з урахуванням додаткових угод до Договору) проценти сплачуються позичальником за ставкою, 5 процентних пунктів вищою, ніж та яка визначена у п. 1.1. Договору (т.1 а.с. 9).

Згідно пункту 5.9 кредитного договору (т.1 а.с.7) сторони домовились, що позовна давність про стягнення неустойки (пені, штрафу) встановлюється тривалістю в три роки.

Станом на 12 травня 2015 року позичальником порушені умови кредитного договору щодо повернення кредиту, сплати процентів в строки, передбачені кредитним договором склалася заборгованість позичальника перед банком 336385,74 грн.

Між ОСОБА_1 та АКБ «Золоті Ворота» в забезпечення виконання зобов'язань за договором № 314 про надання споживчого кредиту 13.08.2007 укладено іпотечний договір № 07-223, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, реєстровий № 2271, згідно умов якого відповідач передала в іпотеку ОСОБА_3 нерухоме майно, а саме однокімнатну квартиру № 88, що знаходиться у буднику 8 по вул. 23 Серпня м. Харкові.

Відповідно до умов договору купівлі - продажу від 14.07.2016 укладеного між ТОВ «Фінансова компанія Інвет - Кредо» та ОСОБА_5 товариство передав у власність, а покупець прийняв належну продавцю на праві приватної власності квартиру № 88, що знаходиться у буднику 8 по вул. 23 Серпня м. Харкові, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01, за погодженням сторін продаж вчинено за 216090 грн (т.3 а.с.31).

Відповідно п. 2.3.7 умов іпотечного договору, якщо вирученої від реалізації майна суми буде недостатньо для покриття кредиту, відсотків, комісії, неустойки та інших можливих витрат, пов'язаних з невиконанням зобов'язань за кредитним договором іпотекодавець зобов'язаний здійснити погашення боргу за власний рахунок.

Відповідно до вимог ст. 1054 Цивільного Кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог статті ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, закону тощо.

Відповідно до вимог ст. 530 Цивільного Кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, та воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, сторони мають виконувати зобов'язання належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до вимог ст. 610 Цивільного Кодексу України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ст. 7 ЗУ «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Статтею 33 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до абз. 5 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Враховуючи положення ст. 7 вказаного Закону іпотекою, якщо інше не передбачено договором, забезпечується зобов'язання в повному обсязі, а відповідно до положень ст. 33 вказаного Закону передбачено право іпотекодержателя у разі невиконання або неналежного виконання боржником основаного зобов'язання задовольнити вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає, що рішення суду першої інстанції є законне та обґрунтоване, та таке що не підлягає скасуванню.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі, що проценти за користування кредитом у договорі встановлені 14,5% річних у гривнях, 11,3% річних за користування коштами у доларах, а не 19,5% та 16,3 % спростовуються матеріалами справи, а саме п. 3.3 умов договору № 314 від 13.08.2007 укладеного між відповідачем та позивачем з якого вбачається, що % ставка збільшується на 5 пунктів, тобто14,5+5=19,5% та 11,3+5=16,3%.

Доводи апеляційної скарги, що висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам справи та судом не застосовано строки позовної давності, спростовуються матеріалами справи, оскільки розрахунок заборгованості здійснений в межах трирічного строку до звернення з даним позовом 30.06.2015.

Доводи відповідача, що звернення стягнення на предмет іпотеки унеможливлює стягнення заборгованості не ґрунтується на Законі та умовах передбачених у договорі, оскільки вирученої від реалізації майна суми недостатньо для покриття кредиту, відсотків, комісії, неустойки та інших витрат, пов'язаних з невиконанням зобов'язань за кредитним договором.

Висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, а саме що позивач здійснив купівлю-продаж квартири в позасудовому порядку користуючись правами іпотеко держателя.

Отже, з урахуванням зазначених норм права, враховуючи обставини справи, беручи до уваги норми чинного законодавства, колегія суддів Апеляційного суду Харківської області приходить до висновку, що під час розгляду справи судом першої інстанції фактичні обставини справи були встановлені на підставі всебічного, повного і обєктивного дослідження наданих доказів, висновки суду відповідають обставинам справи і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів Апеляційного суду Харківської області вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається, оскільки, рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, висновок суду про задоволення позову є таким, що не підлягає скасуванню.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 29 листопада 2017 року залишити без змін.

Дію рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 29 листопада 2017 року, яка була зупинена ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 27 квітня 2018 року - відновити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття, в силу ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.С. Кругова

Судді І.В. Бурлака

ОСОБА_6

Повний текст постанови складено 23 червня 2018 року