АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1575/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2018 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів цивільної палати:

судді-доповідача ОСОБА_2

суддів Василенко Л.І., Нерушак Л.В.

секретар Анкудінов О.І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_3,

відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (скаржник),

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 30.07.2018 (ухвалене о 16 год. 47 хв. у залі судових засідань Черкаського районного суду, повний текст складено 30.07.2018, суддя в суді першої інстанції ОСОБА_1А.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування, :

в с т а н о в и в :

04.06.2015 ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, яким просила визнати за нею право власності на домоволодіння по вул. Рибальська, 31 в с. Червона Слобода Черкаського району в порядку спадкування після ОСОБА_6. В обґрунтування позовних вимог вказано на те, що 28.07.2013 померла її мати - ОСОБА_6, після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою вул. Рибальська, 31, в селі Червона Слобода Черкаською району. 12.08.2013 позивач звернулася до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_7 із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, після чого їй стало відомо, що спадкова справа після смерті ОСОБА_6 відкрита у приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу ОСОБА_8, тому її заява була передана до нього. На момент смерті ОСОБА_6 залишила заповіт від 30.07.2010, відповідно до якого вона заповіла все своє майно, яке належало їй на момент смерті, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1. В зв'язку із розірванням шлюбу позивач змінила прізвище з ОСОБА_9 на ОСОБА_6. По результату розгляду заяви позивача нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом по причині наявності розбіжностей між даними правовстановлюючих документів та матеріалами технічної інвентаризації щодо площі житлового будинку, який входить до складу спадщини, та було рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання про визнання права на спадщину.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 30.07.2018 позов у справі задоволено. При цьому суд виходив з того, що позивач є спадкоємцем за заповітом, право на спадщину якої має бути захищено у звязку з неможливістю його оформлення у нотаріальному порядку. Також суд вказав, що право на спадщину позивача за заповітом має пріоритет перед правом на спадщину за законом, яке мають відповідачі у справі.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_5 подала 22.08.2018 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та новим рішенням відмовити у задоволенні позовних вимог. Скаржник зазначає, що позивач не просила визнати за нею право на майно у порядку спадкування за заповітом, про що помилково вказав суд, а просила визнати право на спадщину за законом, отже усім сторонам у справі належить 1 / 3 частина спадкового майна. Суд вказав на те, що заперечення відповідачів проти позову оцінювалися при розгляді інших справ, однак не вказав яких саме. На примірнику заповіту, який міститься у матеріалах справи, відсутні дані про його чинність. Суд не досліджував спадкову справу, заведену після смерті спадкодавця у справі. Суд не вказав, які саме розбіжності наявні у правовстановлюючих документах на спадщину. Позивач не довела, що у свідоцтві про право на спадщину за законом від 23.12.1997 неправильно вказана житлова площа, адже із заявами про виправлення цієї описки позивач до нотаріуса не зверталася. Позивач мала оформлювати своє право на спадщину у нотаріальному порядку. Нотаріус не відмовляв позивачу у вчиненні нотаріальної дії, а лист від 15.05.2015 до уваги братися не може, оскільки не свідчить про відмову у вчиненні нотаріальної дії та адресований усім спадкоємцям за законом.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

При розгляді справи встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії І-СР №216250 ОСОБА_6 померла 28.07.2013 у віці 74 років.

Відповідно до заповіту від 30.07.2010 ОСОБА_6 заповіла все своє

майно доньці ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 (позивачу у справі).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-СР №076045 після державної реєстрації розірвання шлюбу ОСОБА_9 присвоєно прізвище ОСОБА_6.

Листом приватного нотаріуса ОСОБА_8 від 15.05.2015 спадкоємцям спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6, розяснено, що їм буде відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину, оскільки наявні розбіжності між даними правовстановлюючого документа на спадкове майно та матеріалами технічної інвентаризації щодо площі житлового будинку.

Згідно свідоцтва про право власності від 23.12.1997, яке видане державним нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_10 та яке зареєстроване в реєстрі за №6455 на 1 /2 частину будинку №31 по вул. Рибальській в селі Червона Слобода Черкаською району, та свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане державним нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_10, зареєстроване в реєстрі за №6458 на 1/2 частину будинку № 31 по вул. Рибальській в ОСОБА_11 Черкаського району, зазначена житлова площа будинку 27,1 кв. м., а відповідно до технічного паспорту, який виконаний по інвентаризаційній спразі №1194 на домоволодіння за вищевказаною адресою, з проведенням відповідної до вимог законодавства інвентаризації в ЧООБТІ, житлова площа будинку становить 45,9 кв.м.

Отже наявна розбіжність у житловій площі стосовно одного і того ж майна (житлового будинку №31 по вул. Рибальській в селі Червона Слобода Черкаською району) у правовстановлюючих документах та технічній документації ЧООБТІ.

Далі, земельна ділянка, площею 0,13 га, за адресою вул. Рибальська, 31 в селі Червона Слобода Черкаського району не приватизована, що підтверджується довідкою Червонослобідської сільської ради № 1631 від 27.05.2015.

Згідно листа КП ЧООБТІ від 24.04.2018 №256 за матеріалами інвентаризаційної ви на домоволодіння №31 по вул. Рибальській в с. Червона Слобода Черкаського району при проведенні первинної інвентаризації станом на 10.10.1997 внаслідок арифметичної помилки в документації внутрішніх площ житлового будинку було зазначено житлову площу в розмірі 27,1 кв.м. замість вірної 45,9 кв.м. та загальну площу в розмірі 44,6 кв.м. замість вірної 63,4 кв.м. У звязку з цим в свідоцтві про право власності та свідоцтві про право на спадщину за законом на дане володіння від 23.12.1997 зазначена житлова площа будинку 27,1 кв.м. замість 45,9 кв.м. Вказана помилка була виправлена при проведенні поточної інвентаризації станом на 29.09.2004.

Відповідно до висновку від 17.04.2018 про ринкову вартість житлового будинку за адресою вул. Рибальська, 31, в селі Червона Слобода Черкаського району вартість житлового будинку становить 190852,00 грн.

Позивач у справі порушує питання про визнання за нею права власності на спадкове майно у звязку з тим, що в нотаріальному порядку оформити право на спадщину вона не може.

У такому разі правовідносини між сторонами регламентуються наступними правовими нормами.

Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); ст. 1217 ЦК України - спадкування здійснюється за заповітом або за законом; ст. 1218 ЦК України - до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; ч.1 ст.1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи; ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Порядок прийняття спадщини регламентується наступним чином.

Частиною 1 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; ч.1 ст.1269 ЦК України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, враховуючи встановлені у справі фактичні обставини та вищенаведені норми законодавства, апеляційний суд приходить до висновку про те, що позивач, як спадкоємець за заповітом, який подав до нотаріуса у встановлені цивільним законодавством строки заяву про прийняття спадщини (12.08.2013), прийняв спадщину. При цьому право на спадкове майно позивач не може оформити у нотаріальному порядку, так як правовстановлюючі документи на це майно містять розбіжності щодо житлової площі житлового будинку, який входить до складу спадщини, з даними технічної інвентаризації відносно цього ж будинку, що підтверджується даними листа КП ЧООБТІ від 24.04.2018 №256. Отже відповідне право позивача на спадкове майно має бути захищено у судовому порядку, про що вірно вказав суд першої інстанції у оскарженому рішенні.

Надаючи оцінку апеляційний доводам у даній справі, апеляційний суд враховує наступне.

Згідно положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ним Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, мас право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Зазначені положення законодавства кореспондуються також із розясненнями, наданими Пленумом ВСУ судам України у п.2 постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції».

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд констатує, що особа має право звернутися до суду за захистом своїх прав, зокрема, якщо доведе їх наявність у неї.

У даній справі апелянт вказує, що вона є спадкоємцем першої черги стосовно спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6

Однак згідно вимог ч.ч.1, 2 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи вищевикладене, оскільки скаржник взагалі не довела належними, допустимими та достовірними доказами по справі, що заповіт, на підставі якого у позивача виникло право на спадкування, є скасований, змінений чи нечинним, (про що наявна згадка у тексті апеляційної скарги), у неї відсутнє право щодо спадщини, відносно якої складено заповіт, отже не може йти мова про порушення її прав рішенням суду у цій справі. при цьому всі доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 з цього питання ґрунтуються лише на її припущеннях, без належного підтвердження.

Апеляційний суд відхиляє апеляційні доводи про те, що позивач не просила визнати за нею право на майно у порядку спадкування за заповітом, а просила визнати право на спадщину за законом, адже позовні вимог у цій справі обґрунтовуються наявністю заповіту від 30.07.2010, який посвідчено нотаріально, а суд вирішує позовні вимоги в залежності від встановлених у справі фактичних обставин та не звязаний нормами матеріального права, на які вказує сторона, так як в силу вимог ст.ст.5, та п.4 ч.1 ст.264 ЦПК України до дискреційних повноважень суду входить при ухваленні рішення по суті спору вирішення питання про те, яка правова норма підлягає застосуванню до встановлених правовідносин , більш того, здійснюючи правосуддя, саме суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом.

Яким саме чином відсутність дослідження судом спадкової справи, заведеної після смерті спадкодавця, вплинула у цій справі на правильність вирішення спору скаржник не вказує.

Слід відхилити апеляційні доводи про те, що суд не вказав, які саме розбіжності наявні у правовстановлюючих документах на спадщину, адже про це детально вказано в мотивувальній частині рішення стосовно житлової площі житлового будинку, який входить до складу спадщини, яку вказано у свідоцтвах про право власності та про право на спадщину, а також у технічній документації БТІ стосовно цього ж нерухомого майна.

Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про те, що позивач не має перешкод у оформленні права на спадщину в нотаріальному порядку, оскільки з листа нотаріуса від 15.05.2015, направленого у відповідь на заяву спадкоємця про прийняття спадщини, однозначно слідує, що свідоцтво про право на спадщину видане бути не може у звязку з наявністю розбіжностей між даними правовстановлюючого документа на спадкове майно та матеріалами технічної інвентаризації щодо площі житлового будинку, який успадковується.

Отже в нотаріальному порядку спадщину позивач оформити не могла.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 30.07.2018 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 30.07.2018 у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 26 вересня 2018.

Суддя-доповідач

Судді