Ульяновський районний суд Кіровоградської області
Справа № 402/1394/17
РІШЕННЯ

іменем України

"26" вересня 2018 р. м. Благовіщенське

Ульяновський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді Бондаренка А.А.,

секретаря судового засідання Хименка О.А.,

за участю позивача, відповідачів, представника позивача - адвоката Вялової І.М., представника третьої особи - Служби у справах дітей Благовіщенської районної державної адміністрації Брюховецької І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Благовіщенське цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_6, третя особа: Служба у справах дітей Благовіщенської районної державної адміністрації про усунення перешкод в здійсненні права власності шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

встановив:

Позивач ОСОБА_3звернувся до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_6, вказавши третьою особою Службу у справах дітей Благовіщенської районної державної адміністраціїпро усунення перешкод в обмеженні здійснення права власності шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

На обґрунтування позову зазначив, що він є власником житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_1. На час подання позову у житловому будинку значиться зареєстрованим місце проживання відповідачів з дитиною. При цьому відповідачі у житловому будинку не проживали і не проживають, так як проживали у літній кухні біля будинку. У 2015 році відповідачі виїхали, забравши речі і поселились у с.Шамраєве Благовіщенського району. Реєстрація відповідачів у будинку позивача залишилась і перешкоджає йому в повній мірі розпорядитись будинком, обмежує право на оформлення субсидії. Тому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позов у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві.

Позивач суду повідомив, що є власником житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_4 є його онуком. У 2010 році він дозволив йому поселитись в літній кухні своєї садиби, а згодом і його дружині та дитині. У 2012 році дозволив відповідачам зареєструвати своє проживання у вказаній садибі. Користування відповідачами літньою кухнею його садиби здійснювалось на підставі його усного дозволу, без укладення будь-яких письмових договорів. У 2015 році він попросив відповідачів виїхати з вказаного житлового приміщення, що вони добровільно і зробили. На теперішній час за його адресою зареєстроване місце проживання відповідачів, що заважає йому повноцінно користуватись своєю садибою, зокрема оформити субсидію.

Представник позивача на запитання суду додатково повідомила, що відповідачі проживали в літній кухні садиби позивача на правах наймачів. Договір найму письмово не укладався, не реєструвався, був усний, безстроковий. Відповідачі виселились добровільно, передали позивачу ключі від літньої кухні.

Відповідачі в судовому засіданні заперечили проти позовних вимог за їх необґрунтованістю, вказавши, що ОСОБА_4 поселився в літній кухні садиби за адресою АДРЕСА_1 у 2011 році. Через рік зареєстрував там своє місце проживання. Тут же згодом прописав і свою дружину - ОСОБА_5 та дитину - ОСОБА_6 ОСОБА_4, а згодом його дружина та дитина поселились в літній кухні садиби позивача як члени сім'ї позивача, безстроково, безоплатно. ОСОБА_4 проводив ремонтні роботи будинку та надвірних будівель і споруд. Сім'я відповідачів тримала у вказаній садибі город. Позивач - ОСОБА_3 у вказаній садибі не проживав - проживав окремо, однак тримав там город, давав гроші на ремонт садиби. Договору між ОСОБА_3 та відповідачами на виконання ремонтних робіт не було. ОСОБА_3 повернувся жити до будинку своєї садиби у серпні 2015 року і повідомив відповідачам, що хоче пожити сам. У зв'язку із цим вони переїхали жити до матері ОСОБА_5 в с.Йосипівка. При цьому відносини між ОСОБА_3та ОСОБА_4, ОСОБА_5 були добрими. Однак вважають, що дії ОСОБА_3 спрямовані на позбавлення їх права проживання у своїй садибі та цей позов пов'язані з тим, що його до цього схилили інші родичі, які планують після смерті ОСОБА_3 успадкувати садибу, а відповідач та його сім'я, будучи зареєстрованими там, їм заважають.

Допитані в судовому засіданні свідки показали:

Свідок ОСОБА_7 повідомила, що була сусідкою відповідачів, коли вони проживали АДРЕСА_1. Вона переїхала в будинок НОМЕР_1 по цій же вулиці через півроку після переїзду туди відповідачів. Підтверджує той факт, що ОСОБА_4, коли проживав за вказаною адресою робив ремонтні роботи в літній кухні садиби. Жили у літній кухні садиби, сподівались, що будуть там жити постійно. ОСОБА_3 не проживав у вказаному будинку, а проживав окремо з якоюсь бабкою. При цьому часто приходив до відповідачів. З ОСОБА_3 відповідачі були у добрих відносинах. За кілька місяців до того, як ОСОБА_4, ОСОБА_5 з дитиною виїхали, ОСОБА_3 повернувся жити до будинку. Про причини переїзду відповідачів вони їй повідомили, що переїжджають, тому що так хоче ОСОБА_3, роблять це, щоб не турбувати дідуся.

Свідок ОСОБА_8 повідомив, що був сусідом відповідачів, коли вони проживали по АДРЕСА_1. Знає, що вони там не проживають більше, ніж 2 роки, тому що їх дід їх вигнав. Знає, що відносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були добрі. Підтверджує, що ОСОБА_4 робив ремонтні роботи та доглядав за будинком. ОСОБА_3 в будинку на той час, коли там проживали ОСОБА_4 та ОСОБА_5, не проживав. Про причини виселення відповідачів з вказаної садиби знає зі слів ОСОБА_4, який казав, що дідусь його виганяє з будинку.

З досліджених судом письмових доказів встановлено:

З свідоцтва № 1063 на право особистої власності на житловий будинок, виданого 16.09.1986 року виконкомом Ульяновської міської Ради народних депутатів встановлено, що в цілому житловий будинок з прилеглими до нього будівлями та спорудами в АДРЕСА_2 належить ОСОБА_3 (а.с.5).

З домової книги для прописки громадян, які проживають в АДРЕСА_2 зареєстроване місце проживання: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, на ПМП, з 20.04.2012 року, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, на ПМП, з 25.05.2012 року, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, на ПМП з 21.12.2013 року (а.с.6-8).

З довідки Ульяновської міської ради від 25.03.2016 року встановлено, що будинок ОСОБА_3, що в АДРЕСА_2 після перенумерації будівель та споруд має адресу АДРЕСА_1 (а.с.9).

З повідомлення про призначення субсидії до особової справи № 3546 від 15.06.2018 року встановлено, що позивачеві відмовлено у призначенні субсидії згідно рішення комісії (прот. № 7 від 22.05.2018 року).

За результатами дослідження судом вказаних вище доказів судом встановлені такі обставини та визначені такі правовідносини сторін, що з них випливають:

Суд вважає встановленою наявність таких фактів, якими обґрунтовувалися позовні вимоги:

В період часу з 2010 року по 2015 року у літній кухні садиби, що в АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3, проживав відповідач ОСОБА_4 з дружиною ОСОБА_5 та дитиною ОСОБА_6 після її народження і за цією ж адресою зареєстрували своє місце проживання, відповідно 20.04.2012 р., 25.05.2012 р. та 21.12.2013 р. При цьому договір найму житлового приміщення між ОСОБА_3 та відповідачами письмово не укладався та не реєструвався. Власник садиби - ОСОБА_3 на час проживання там відповідачів фактично проживав за іншою адресою, що визнається сторонами. За час проживання відповідач ОСОБА_4 доглядав за садибою і проводив ремонтні роботи приміщень. У 2015 році позивач повернувся проживати до своєї садиби і попросив відповідачів виїхати, що вони добровільно зробили.

Вирішуючи питання про те, у якості кого відповідачі проживали у літній кухні садиби, що в АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3, суд керується такими правовими нормами:

Відповідно до частини 2 статті 64 ЖК Української РСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

З огляду на те, що відповідачі не відносяться до переліку родичів, наведених у частині 2 статті 64 ЖК Української РСР (дружина наймача, їх діти і батьки), а також те, що на час позивання відповідачів у садибі позивача, той проживав окремо - відповідачі не є членами сім'ї позивача у розумінні частини 2 статті 64 ЖК Української РСР.

Відповідно до статті 158 ЖК Української РСР наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму.

Відповідно до змісту частини 3 статті 640 Цивільного кодексу України (в редакції, що діяла станом на 01.01.2010 року, 20.04.2012 р., 25.05.2012 р.- тобто на час поселення, реєстрації поселення відповідачів у літній кухні садиби позивача) договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

З огляду на те, що договір найму житлового приміщення між позивачем та відповідачами письмово не укладався і не реєструвався, відповідно до наведеної редакції частини 3 статті 640 Цивільного кодексу України він є не укладеним. Виходячи з цього відповідачі, не будучи членами сім'ї власника житла - позивача та не будучи наймачами цього житла, не мають права користування ним.

З огляду на це позовна вимога про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням житлового будинку не може бути задоволена, оскільки вони такого права не мають.

Тому позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ч.2 ст.64, ст.ст.71,72,107,158,218 ЖК Української РСР, ч.3 ст.640 ЦК України, ст.ст. 141, 263,265 ЦПК України,-

вирішив:

У задоволенні позову відмовити.

Відмовити ОСОБА_3 у визнанні ОСОБА_4, 1982 року народження, ОСОБА_5, 1990 року народження та ОСОБА_6, 2013 року народження такими, що втратили право користування житловим приміщенням житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач:

- ім'я: ОСОБА_3;

- місце проживання: АДРЕСА_1

- реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін: не відомий;

Відповідач:

- ім'я ОСОБА_4;

- місце проживання АДРЕСА_3

- реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін: не відомий.

Відповідач:

- ім'я ОСОБА_5;

- місце проживання АДРЕСА_3

- реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін: не відомий.

Відповідач:

- ім'я ОСОБА_6;

- місце проживання АДРЕСА_3

- реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін: не відомий.

Третя особа:

-Найменування Служба у справах дітей Благовіщенської районної державної адміністрації;

-Місце знаходження: 26400, Кіровоградська обл., м.Благовіщенське, вул.Гроїв України, 72

Суддя: А. А. Бондаренко