Номер провадження: 22-ц/785/3119/18
Номер справи місцевого суду: 497/1295/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Черевка П.М., Дрішлюка А.І.,

за участю секретаря Півнєва Д.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

представник відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Болградського районного суду Одеської області від 12 грудня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування, -

встановив:

01.09.2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 та просить усунути ОСОБА_3 від права на спадкування. Позивач посилається на те, що вона та відповідач є спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_5, яка померла 25 листопада 2006 року. Після смерті матері відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння, яке розташоване за адресою: Одеська область, м.Болград, вул.Суворова, 40-а. Вона позивач проживала з матірю, піклувалася про неї, надавала необхідну допомогу, здійснювала все необхідне для її одужання та створювала умови, за яких мати почувала б себе комфортно, в той час як сестра ОСОБА_3 проживала за іншою адресою та матері не допомагала. Однак коли вона звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом їй стало відомо, що вона не може його отримати, так як є інший спадкоємець ОСОБА_3 Позивач вважає, що є всі підстави для усунення відповідача від права на спадкування оскільки під час тяжкої хвороби матері, яка була у безпорадному стані, відповідач мала можливість, але свідомо ухилялася від надання спадкодавцю будь-якої матеріальної допомоги та моральної підтримки. Крім цього, позивач впродовж всього часу утримувала в належному стані будинок. За власні гроші, підвела до будинку систему газопостачання, опалення, водопровід, замінила вікна та здійснила зовнішній, внутрішній ремонт будинку та сплачувала комунальні послуги. Тому вона вимушена звернутися до суду з цім позовом.

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 12 грудня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено. Усунено ОСОБА_3 від права на спадкування після смерті ОСОБА_5, яка померла 25.11.2006 року.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, 22.12.2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у позові відмовити, посилаючиcm при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначає, що стан здоровя матері, якби потребував стороннього догляду, не доведений жодним належним та допустимим доказом; ухилення від надання допомоги матері не підтверджується жодним доказом.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує, що ч. 5 ст. 1224 ЦК України не передбачає обовязкової умови для усунення від права на спадкування знаходження спадкодавця саме у безпорадному стані; відповідачем у справі не надано жодного належного доказу щодо сплати лікування матері, здійснення догляду за нею, надання матеріальної допомоги тощо.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, пояснення сторін та свідків, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, у задоволенні позову ОСОБА_2 слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, послався на наступні обставини.

Як вбачається зі змісту ст.ст. 10,60 ЦПК України (у редакції, яка діяла на момент розгляду справи), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення зумовлює пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки (збільшення частки у спадщині, зміна черговості одержання права на спадкування), одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у ч.2 ст.1259 ЦК України.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї (ч.3 ст.1268 ЦК України)

Відповідно до ч.5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Таким чином, від права на спадкування може бути усунена особа, яка претендує на спадщину за законом.

В судовому засіданні суду першої інстанції встановлено, відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 068790 від 27.11.2006 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Болградського районного управління юстиції Одеської області, а/з 230, ОСОБА_5 померла 25.11.2006 року.

Спадкоємцями після її смерті є доньки: позивач по справі, ОСОБА_2, що підтверджено свідоцтвом про народження серії ІІІ-ЖД № 307193 видане повторно 12.02.1981 року, а/з №179 від 9.09.1964 року, свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-ЖД № 361572 від 08.09.1984 року (а.с.11), свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ЖД № 120037 від 26.03.2010 року (а.с.15), та донька ОСОБА_3, що підтверджено свідоцтвом про народження серія І-ЖД № 374676 від 04.01.1968 року (а.с.76), тобто відповідно до ст. 1261 ЦК України являються спадкоємцями за законом першої черги та які прийняли спадщину шляхом проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, відповідно до ст. 1268 ч.3 ЦК України, що підтверджується довідкою Болградської міської ради № 997 від 17 травня 2016 року.

Так, відповідач в судовому засіданні у суді першої інстанції не заперечувала факт того, що на день смерті ОСОБА_5 вона не проживала з померлою в одному будинку.

Крім цього, в судовому засіданні у суді першої інстанції встановлено, що спадкодавець ОСОБА_5 Дмитрвна, яка померла 25.11.2006 року, була похилого віку, помела у віці 65 років, тривалий час знаходилася на лікуванні у зв'язку з суглобним переломом правого колінного суглоба, що підтверджується в судовому засіданні виписками з історії лікування, наданої ЦРЛ від 13.06.2017 року, також цей факт не заперечувався в судовому засіданні сторонами.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що з обома доньками вона має дружні стосунки, але матір доглядала позивач, та навіть позичала у неї гроші, необхідні на поховання матері. Відповідач постійно говорила, що зі спадщини їй нічого не потрібно.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що позивач являється матір'ю її близької подруги, та підтвердила що їй було відомо, що відповідач ОСОБА_8 в 2005-2007 роках проживала в м. Одесі, а позивач ОСОБА_9 проживала з матірю похилого віку.

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 суду пояснили, що знали померлу ОСОБА_5, яка говорила про своїх обох дочок лише добре.

У пункті 6 постанови №7 Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року Верховний Суд України розяснив, що правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК. Але так як позивачем не заявлялася вимога щодо одержання права на спадкування, суд вирішує спір в межах заявлених вимог.

Таким чином, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази на які посилалися сторони, враховуючи встановлені судом обставини, суд першої інстанції прийшов до висновку що позов підлягає задоволенню, оскільки суду першої інстанції було доведено, що спадкодавець ОСОБА_5 через свій похилий вік та хворобу знаходилася в стані, який потребує постійного стороннього догляду, відповідач, являючись донькою спадкодавця ухилялася від надання такої допомоги, а утримувала, доглядала та проживала разом зі спадкодавцем лише позивач.

Однак судова колегія з такими висновками суду першої інстанції погодитись не може з огляду на наступне.

Відповідно до положень частини пятої статті 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту частини пятої статті 1224 ЦК України та з урахуванням розяснень, наданих судам у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини пятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобовязані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обовязку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, повязане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обовязок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Так, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини пятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Крім того аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №127/11015/17.

У судовому засіданні у суді апеляційної інстанції позивачем ОСОБА_2 було надано пояснення з приводу того, що мати ОСОБА_5 не просила допомоги у ОСОБА_3, що, таким чином, перешкоджає настанню сукупності фактів, які необхідні для того, аби усунути ОСОБА_3 від права на спадкування.

У звязку з викладеним колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від права спадкування задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 12 грудня 2017 року скасувати.

Постановити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: А.І. Дрішлюк

ОСОБА_12

Повне судове рішення складено 24.09.2018 року.

Суддя Р.Д. Громік