Постанова

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 686/23980/15-ц

провадження № 61-12353св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 07 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Гринчука Р. С., Костенка А. М., Грох Л. М.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк», Банк) звернулося з позовом до дочірнього підприємства «Проскурівм'ясопродукт» (далі - ДП «Проскурівм'ясопродукт») та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 12 серпня 2013 року ПАТ «УкрСиббанк» та ДП «Проскурівм'ясопродукт» уклали генеральний договір про надання кредитних послуг № 0, відповідно до умов якого Банк зобов'язався надавати цьому підприємству кредитні послуги в українській гривні в рамках ліміту, встановленого в базовій валюті, що становить 364 989,00 грн.

Умови і порядок надання, строк, сума і порядок виконання зобов'язань, розмір і порядок оплати за кредитні послуги стосовно кожної кредитної послуги в межах генерального договору оформляється додатковою угодою до генерального договору у формі окремої індивідуальної угоди, що є невід'ємною його частиною.

Відповідно до пункту 1.2.1 генерального договору боржник зобов'язався повернути в повному обсязі суми використаного ліміту в термін не пізніше 11 серпня 2016 року і виконати всі зобов'язання, передбачені індивідуальними угодами, в терміни встановлені індивідуальними угодами, але в будь-якому випадку терміни виконання зобов'язань позичальником за індивідуальними угодами не повинні перевищувати термін, передбачений генеральним договором, якщо тільки не застосовується інший термін виконання зобов'язань, встановлений генеральним договором та/або згідно з умовами відповідної угоди між сторонами.

Згідно з пунктом 4.1 генерального договору за порушення термінів виконання зобов'язань з погашення будь-яких зобов'язань за кредитними послугами, наданими в рамках генерального договору і на підставі індивідуальних угод, які є невід'ємною його частиною, зокрема термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів за кредит, пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості і розраховується за методом «факт/360», але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування в наступному порядку: в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума заборгованості виражена в гривні; в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума заборгованості виражена в іноземній валюті.

15 липня 2014 року ПАТ «УкрСиббанк» та ДП «Проскурівм'ясопродукт» уклали індивідуальну угоду № 0 до зазначеного генерального договору. Згідно з пунктом 1 цієї індивідуальної угоди Банк зобов'язувався надати позичальнику кредитні кошти в національній валюті в сумі 364 989,00 грн, а позичальник відповідно до пункту 2.2 угоди зобов'язувався повернути кредит в повному обсязі, що встановлений графіком погашення кредиту, який є додатком № 1 до угоди, не пізніше 14 липня 2015 року.

Пунктами 3.1, 3.2 індивідуальної угоди передбачено зобов'язання ДП «Проскурівм'ясопродукт» зі сплати 16,9 % річних за використання кредитних коштів у межах, встановленого угодою строку кредитування, а також у випадку порушення умов пункту 3.4.7 генерального договору процентна ставка встановлюється з 15 жовтня 2014 року в розмірі 18,4 % річних.

За користування кредитними коштами понад встановлений термін встановлюється процентна ставка у подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення.

Відповідно до пункту 3.4 індивідуальної угоди позичальник сплачує Банку комісію за управління кредитом при виникненні простроченої заборгованості в сумі 200,00 грн.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань позичальника за генеральним договором та укладених в його рамках угод ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 12 серпня 2013 року уклали договір поруки № 256563.

Банк в повному обсязі виконав взяті на себе зобов'язання, однак позичальник не повернув кредитні кошти до 14 липня 2015 року, чим порушив взяті на себе зобов'язання.

01 вересня 2015 року Банк направив на адреси відповідачів вимоги про усунення порушень умов кредитного договору, проте станом на дату звернення з позовом така вимога не виконана.

У зв'язку з невиконанням ДП «Проскурівм'ясопродукт» своїх зобов'язань з повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом його заборгованість перед банком станом на 25 листопада 2015 року становила 503 065,34 грн, з яких: 364 989,00 грн - кредитна заборгованість, 62 660,18 грн - заборгованість за процентами, 400,00 - заборгованість за комісією, 68 797,92 грн - пеня за просточення сплати кредиту, 6 194,77 грн - пеня за прострочення сплати процентів, 23,47 грн - пеня за прострочення сплати комісії.

У зв'язку з наведеним ПАТ «УкрСиббанк» просило стягнути з відповідачів у солідарному порядку на його користь суму боргу з повернення кредитних коштів, процентів за користування кредитом та пені за генеральним договором про надання кредитних коштів від 12 серпня 2013 року № 0 (індивідуальна угода від 15 липня 2014 року № 0) в розмірі 503 065,34 грн, а також суму судового збору в розмірі 7 545,98 грн в рівних частках з кожного по 3 772,90 грн.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 листопада 2016 року провадження у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ДП «Проскурівм'ясопродукт» про стягнення коштів закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року у зв'язку з тим, що позовні вимоги в цій частині підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 листопада 2016 року в задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що порука, якою ОСОБА_4 забезпечив виконання зобов'язань ДП «Проскурівм'ясопродукт» перед позивачем, припинилася на підставі частини першої статті 559 ЦК України у зв'язку зі зміною зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Зокрема, у рішенні зазначено, що індивідуальні угоди до генерального договору про надання кредитних послуг, укладені між ПАТ «УкрСиббанк» та ДП «Проскурівм'ясопродукт», містять положення, які збільшують зобов'язання позичальника та поручителя: визначено реальні строки повернення боржником чергових траншів раніше, ніж встановлений умовами генерального договору, що надає право кредитору застосувати в разі порушення позичальником їх умов окремої процентної ставки за користування кредитними коштами понад встановлений термін і сплати пені, що також призвело й до збільшення обсягу відповідальності поручителя за основними зобов'язаннями без його згоди.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 07 лютого 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 листопада 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 503 065,34 грн, з яких: 364 989 грн - кредитна заборгованість, 62 660,18 грн - заборгованість зі сплати процентів, 400,00 грн - заборгованість зі сплати комісії, 68797,92 грн - пеня за прострочення сплати кредиту, 6194,77 грн - пеня за прострочення сплати процентів, 23,47 грн - пеня за прострочення сплати комісії.

Вирішено питання судового збору.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що порука, якою ОСОБА_4 забезпечив виконання зобов'язань ДП «Проскурівм'ясопродукт», не припинилася, оскільки будь-які зміни, про внесення яких кредитор був зобов'язаний повідомити та отримати згоду від поручителя, до кредитного договору не вносились. ОСОБА_4 зобов'язувався солідарно відповідати перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за генеральним договором про надання кредитних послуг, невід'ємною частиною якого є індивідуальна угода від 15 липня 2014 року № 0. Аналіз наведених положень генерального договору про надання кредитних послуг свідчить про те, що цим договором встановлені лише загальні положення і принципи кредитних правовідносин сторін, а конкретні види кредитних послуг, умови, порядок і строки їх надання, а також плата за кредитні послуги підлягали встановленню в окремих індивідуальних угодах. Такі угоди повинні бути укладені в межах та ґрунтуватись на принципах, прописаних у генеральній угоді.

При цьому апеляційний суд зазначав, що встановлений в пункті 1.2.1. укладеного між сторонами генерального договору термін повернення в повному обсязі суми використаного ліміту - 11 серпня 2016 року є граничним терміном, в межах якого повинні виконуватись зобов'язання за укладеними в майбутньому індивідуальними угодами. Генеральний договір не містить такої істотної умови як процентна ставка, у цьому договорі не передбачено, яка саме кредитна послуга надається і на який строк, тому правова природа індивідуальної угоди полягає у конкретизації умов генерального договору, а положення генерального договору співвідносяться із положенням індивідуальної угоди як «загальне» і «спеціальне».

У зв'язку з цим суд апеляційної інстанції вважав, що індивідуальною угодою не було внесено жодних змін до генерального договору; без підписання індивідуальних угод, які є невід'ємною частиною генерального договору, сам по собі генеральний договір не є укладеним кредитним договором.

У рішенні апеляційного суду також зазначено, що ОСОБА_4, уклавши договір поруки з позивачем, підтвердив свою згоду на можливе внесення змін до основного договору та погодився, що такі зміни не потребують додаткового укладення угод про внесення таких змін. Тобто надана ОСОБА_4 порука не припинена, а у зв'язку з невиконанням ДП «Проскурівм'ясопродукт» своїх зобов'язань перед Банком, заборгованість, яка утворилася у цього підприємства, необхідно стягнути з поручителя.

У березні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що надана ОСОБА_4 порука на забезпечення виконання зобов'язань ДП «Проскурівм'ясопродукт» є припиненою відповідно до частини першої статті 559 ЦК України з підстав, зазначених у рішенні суду першої інстанції.

Крім того, у касаційній скарзі зазначено, що в рахунок погашення заборгованості за індивідуальною угодою від 12 серпня 2013 року, яка була укладена в рамках генерального договору про надання кредитних послуг від 12 серпня 2013 року № 0, були перераховані кошти на рахунок позичальника та здійснено погашення кредиту у період з 11 червня до 14 липня 2014 року на загальну суму 375 677,71 грн. Тобто 14 липня 2014 року основне зобов'язання, забезпечене порукою, було виконано боржником, що також стало підставою для припинення поруки відповідно до частини першої статті 559 ЦК України.

Заперечень на касаційну скаргу не надходило.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

28 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судами встановлено, що 12 серпня 2013 року ПАТ «УкрСиббанк» та ДП «Проскурівм'ясопродукт» уклали генеральний договір про надання кредитних послуг № 0, відповідно до умов якого Банк зобов'язався надати ДП «Проскурівм'ясопродукт» кредитні послуги в українській гривні в рамках ліміту, встановленого в базовій валюті, що становить 364 989,00 грн, у порядку і на умовах, зазначених в цьому договорі.

У пункті 1.2.1 генерального договору передбачено, що позичальник повинен виконати свої зобов'язання з повернення в повному обсязі суми використаного ліміту за цим договором в термін не пізніше 11 серпня 2016 року і виконати всі зобов'язання, передбачені індивідуальними угодами, в терміни, встановлені індивідуальними угодами, але в будь-якому випадку терміни виконання зобов'язань позичальника за індивідуальними угодами не повинні перевищувати термін, встановлений цим пунктом, якщо тільки не застосовується інший термін виконання зобов'язань, встановлений цим договором та/або згідно з умовами відповідної угоди сторін.

У генеральному договорі зазначено, що умови і порядок надання, сума, строк і порядок виконання зобов'язань, розмір і порядок оплати за кредитні послуги стосовно кожної кредитної послуги в межах генерального договору оформлюється додатковою угодою до генерального договору у формі індивідуальної угоди, що є його невід'ємною частиною.

12 серпня 2013 року на забезпечення виконання ДП «Проскурівм'ясопродукт» зобов'язань за генеральним договором про надання кредитних послуг від 12 серпня 2013 року № 0 ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 уклали договір поруки № 256563.

У пункті 1.1 договору поруки визначено, що поручитель поручається перед кредитором за виконання ДП «Проскурівм'ясопродукт» зобов'язань перед кредитором, що виникли з генерального договору про надання кредитних послуг від 12 серпня 2013 року № 0 (основний договір) існуючих в теперішній час і тих, що можуть виникнути в майбутньому, у тому числі на підставі окремих угод, що можуть бути укладені в рамках основного договору.

У пункті 1.2 договору поруки зазначено, що поручителю добре відомі усі умови основного договору, зокрема: сума основного договору 364 989,00 грн; процентна ставка - конкретний розмір ставки для кожної операції в рамках основного договору встановлюється згідно з умовами основного договору; термін виконання основного зобов'язання - 11 серпня 2016 року, якщо згідно з умовами основного договору не буде застосовано інші терміни виконання такого зобов'язання; інші умови основного договору.

15 липня 2014 року ПАТ «УкрСиббанк» та ДП «Проскурівм'ясопродукт» уклали індивідуальну угоду № 0 до генерального договору про надання кредитних послуг від 12 серпня 2013 року № 0, відповідно до умов якої банк зобов'язувався надати ДП «Проскурівм'ясопродукт» кредитні кошти в сумі 364 989,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 16,9 % річних, а з 15 жовтня 2014 року в розмірі 18,4 % річних.

Згідно з пунктом 2.2 індивідуальної угоди позичальник зобов'язувався повернути кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком зниження ліміту кредитної лінії, але в будь-якому випадку не пізніше 14 липня 2015 року.

Пунктом 3.2 індивідуальної угоди передбачено, що за користування кредитними коштами понад встановлений термін, встановлюється процентна ставка у подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення. Такий розмір процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника за індивідуальною угодою.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з частиною першою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Частиною другою цієї статті передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

У частині першій статті 559 ЦК України визначено, що порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Таке збільшення відповідальності може відбутися внаслідок змін забезпеченого порукою зобов'язання, які безпосередньо спрямовані на підвищення суми кредиту, процентної ставки за користування кредитом, пені тощо або на включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя, зокрема, шляхом скорочення термінів повернення кредитів.

Зазначений висновок висловив Верховний Суд України в постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15.

У справі, що переглядається суд першої інстанції встановив, що індивідуальною угодою від 15 липня 2014 року № 0 було змінено зобов'язання ДП «Проскурівм'ясопродукт» в частині кінцевої дати повернення кредиту, оскільки цю дату в генеральному договорі про надання кредитних послуг від 12 серпня 2013 року № 0 визначено 11 серпня 2016 року, натомість в індивідуальній угоді, укладеній в рамках генерального договору, термін повернення кредитних коштів скорочено до 14 липня 2015 року. У зв'язку з тим, що пунктом 3.2 індивідуальної угоди передбачено, що за користування кредитними коштами понад встановлений термін, встановлюється процентна ставка у подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення, висновки суду першої інстанції про те, що скорочення терміну повернення кредиту є зміною зобов'язання, внаслідок якої збільшується обсяг відповідальності поручителя.

Висновки суду апеляційної інстанції про те, що генеральний договір про надання кредитних послуг від 12 серпня 2013 року № 0 не є самостійним договором є помилковими, оскільки цей договір є основним щодо договору поруки та укладених в його рамках індивідуальних угод і містить загальні умови щодо надання кредитних коштів, їх використання, повернення (в тому числі і строку повернення кредиту) та відповідальності сторін.

Верховний Суд також не погоджується з висновками апеляційного суду про те, що надана відповідачем порука не є припиненою, оскільки, уклавши договір поруки з позивачем, ОСОБА_4 підтвердив свою згоду на можливе внесення змін до основного договору та погодився, що такі зміни не потребують додаткового укладення угод про внесення таких змін. Укладений між сторонами договір поруки дійсно має зазначені умови, однак ці умови не уповноважують кредитора вносити зміни до основного зобов'язання, внаслідок яких збільшиться обсяг відповідальності поручителя, без попередньої згоди поручителя.

З огляду на викладене суд першої інстанції встановив обставини, що мають значення для справи, надав їм відповідну юридичну оцінку, а також правильно застосував до спірних правовідносин частину першу статті 559 ЦК України, а тому рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» є законним і обґрунтованим.

Водночас апеляційний суд, дійшовши помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову, скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, а тому його необхідно залишити в силі, а рішення апеляційного суду скасувати.

Керуючись статтями 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 07 лютого 2017 року скасувати.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 листопада 2016 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко

С. П.Штелик