РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/17842/13-ц

пр. № 2/759/4608/18

10 вересня 2018 року Святошинський районний суд міста Києва у складі:

головуючого-судді П'ятничук І.В.,

при секретарі Медвідчук В.В.,

з участю представника відповідача - адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «КУА «Прімоколект-Капітал», (Закритий недиферсифікований венчурний пайовий інвестиційний фонд «Прімоколектвенчурний Фонд-1») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ КУА «Прімоколект-Капітал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 та просили суд постановити рішення, яким стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором в розмірі 25135 грн. 08 коп. та понесені судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 251 грн. 35 коп.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22 січня 2014 року було задоволено позов ТОВ КУА «Прімоклект-Капітал» щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу в розмірі 25135 грн. 08 коп. та понесених судових витрат в розмірі 251 грн. 35 коп. а всього в розмірі 25386 грн. 43 коп.

Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 06 квітня 2018 р. поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду, заяву про перегляд заочного рішення суду задоволено та заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22.01.2014 року у справі за позовом ТОВ КУА «Прімоклект-Капітал» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасовано.

Як вбачається з матеріалів справи в обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 14.07.2006 р. між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 01/01080000/3774/02, згідно з яким відповідачці було надано кредит в розмірі 6165 грн. 90 коп. зі сплатою процентів за користування кредитом з розрахунку 25%. 18.04.2012р. між ВАТ КБ «Надра» та ТОВ КУА «Прімоколект-Капітал» укладено договір «відступлення права вимоги № 20120418-Г», згідно якого останній отримав право грошової вимоги по відношенню до боржників ВАТ КБ «Надра», включно і до ОСОБА_2 за кредитним договором № 01/01080000/3774/02 від 14.07.2006р. Всупереч умов кредитного договору відповідачка не виконала своїх зобов'язань по поверненню кредиту та станом на 21.11.2012р. загальна сума заборгованості відповідачки перед позивачем становить 25135 грн. 08 коп., яка складається з: тіла кредиту - 3832,34 грн., заборгованість по відсоткам - 4017,13 грн., пені - 17285,61 грн. Враховуючи те, що відповідачкою не виконано в добровільному порядку вимог та умов укладеного кредитного договору та посилаючись на ст.ст. 15, 16, 22, 525, 526, 530, 599, 610-612, 623-625, 1049, 1054 ЦК України просили заявлені вимоги задовольнити.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, просив справу розглядати в відсутності представника, що суд з урахуванням думки представника відповідача вважає за можливе.

Представник відповідача - адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечував, вказуючи на те, що в період з 2006 р. по 2008 р. відповідачем в повному обсязі сплачено кошти за вказаним кредитним договором.

Заслухавши доводи сторін, перевіривши матеріали справи суддів вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що 14.07.2006 р. між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 украдено кредитний договір № 01/01080000/3774/02, згідно з яким відповідачці надано кредит в розмірі 6165 грн. 90 коп. зі сплатою процентів за користування кредитом з розрахунку 25% річних, з остаточним терміном повернення 10.07.2008 року (а.с. 8-9 - копія договору).

Як вбачається з договору відступлення прав вимоги № 20120418-Г від 18.04.2012р., ВАТ КБ «Надра» відступило ТОВ КУА «Прімоколект-Капітал» право грошової вимоги по кредитному договору № 01/01080000/3774/02 від 14.07.2006р., укладеного між ВАТ КБ «Надра» та відповідачкою ОСОБА_2, що підтверджується витягом з акту приймання-передачі реєстру боржників від 18.04.2012р. до Договору відступлення права вимоги № 20120418-Г від 18.04.2012р. (а.с. 17-19 - копія договору, а.с. 20 - витяг з акту приймання-передачі).

Отже, право вимоги до боржника ОСОБА_2 повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитним договором № 01/01080000/3774/02 належить ТОВ КУА «Прімоколект-Капітал».

Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с. 21 - розрахунок), наданої ТОВ КУА «Прімоколект-Капітал, за договором № 01/01080000/3774/02 станом на 19.12.2013 року сума заборгованості становить 25135,08 грн., яка складається з: тіла кредиту - 3832,34 грн., заборгованість по відсоткам - 4017,13 грн., що нараховувались згідно п. 1.1 договору, пені - 17285,61 грн., яка нараховувалась згідно п. 2.6 кредитного договору.

Ст. 629 ЦК України вказує, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Однак, як вбачається з матеріалів справи ( а.с. 77-79 відповідачем ОСОБА_2 на р/р ВАТ КБ «Надра» який є первісним кредитором до укладання договору про відступлення права вимоги сплачено 18.08.2006 р. - 500 грн., 07.04.2006 р.- 500 грн., 09.10.2006 р. - 500 грн., 10.11.2006 р. - 500 грн., 11.12.2006 р. - 500 грн., 10.01.2007 р. - 500 грн., 16.03.2007 р. - 600 грн., 10.04.2007 р. - 500 грн., 10.05.2007 р. - 500 грн., 15.06.2007 р. -400 грн., 15.10.2007 р. - 1000 грн., 11.03.2008 р. - 1000 грн.

З наданого суду позивачем розрахунку заборгованості за вказаним договором врахування вказаних сум не вбачається.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивач повинен був довести в судовому засіданні обставини, на які він посилався як на підстави позову, але в судовому засіданні позивачем не доведені ці обставин, у тому числі те, що кредитне зобов'язання є діючим.

У відповідності до п.1.1 Кредитного договору №01/01080000/3774/02 від 14 липня 2006 року, визначено строк повернення кредиту до 10 липня 2008 року.

Як вбачається із квитанцій про оплату по кредиту, які додаються до матеріалів справи, відповідачем ОСОБА_2 було сплачено за вказаними кредитними зобов'язаннями 7000 грн. в період із серпня 2006 року по березень 2008 року.

Тобто в межах цього строку (в період із 14 липня 2006 року по 10 липня 2008 року) у відповідача і виник обов'язок щодо виконання вказаного, а тому саме з часу 10.07.2008 р. і слід відраховувати час, який дає право кредитору у порушеному зобов'язанні на судовий захист (позовна давність).

Згідно із положенням статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки /стаття 257 Цивільного кодексу України/.

Згідно із пунктом першим частини другої статті 258 Цивільного кодексу України, позовна заява в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Пунктом 31 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Враховуючи вищенаведене, суд вважає що заявлені позовні вимоги до ОСОБА_2 ро стягнення заборгованості слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 257, 258 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 267, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КУА «Прімоколект-Капітал», (Закритий недиферсифікований венчурний пайовий інвестиційний фонд «Прімоколектвенчурний Фонд-1») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В.П'ятничук