Постанова

Іменем України

03 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 756/1964/16-ц

провадження № 61-22483св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Творча майстерня «Вісак»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 грудня 2016 року у складі судді Великохацької В. В. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 21 червня 2017 року у складі колегії суддів: Панченка М. М., Волошиної В. М., Слюсар Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Творча майстерня «Вісак» (далі -ТОВ «Творча майстерня «Вісак») звернулося до суду з позовом, у якому просило виселити ОСОБА_5, ОСОБА_4 із квартири АДРЕСА_1 та зняти їх із реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що на підставі контракту, укладеного між ТОВ «Творча майстерня «Вісак» та ОСОБА_4, останній 29 вересня 2010 року був прийнятий на посаду головного архітектора проекту і йому та членам його сім'ї для тимчасового проживання надано зазначену вище квартиру.

У разі його розірвання, відповідно до частини другої п. 3.4 контракту, спірне житлове приміщення відповідачі зобов'язані повернути ТОВ «Творча майстерня «Вісак».

Посилаючись на те, що дія контракту припинилась з 27 вересня 2013 року на підставі укладеної між сторонами додаткової угоди, проте відповідачі у добровільному порядку відмовляються залишити квартиру АДРЕСА_1, ТОВ «Творча майстерня «Вісак» просило позов задовольнити.

Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 12 грудня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Виселено ОСОБА_5, ОСОБА_4 із квартири АДРЕСА_1.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Частково задовольняючи позов ТОВ «Творча майстерня «Вісак», суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі проживають у спірній квартирі без достатніх правових підстав.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 16 березня 2017 року заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 грудня 2016 року залишено без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 21 червня 2017 року заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 грудня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для виселення відповідачів із належної на праві власності позивачу квартири АДРЕСА_1 з огляду на припинення між сторонами трудових відносин.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків про наявність підстав для задоволення позову.

Зокрема, суди не звернули увагу на те, що у вказаній вище квартирі він із дружиною були зареєстровані не на підставі контракту, а на підставі рішення власника юридичної особи.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 756/1964/16-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що ТОВ «Творча майстерня «Вісак» є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим органом Київської міської ради (КМДА) Головного управління житлового забезпечення.

29 вересня 2010 року між ТОВ «Творча майстерня «Вісак» та ОСОБА_4 укладений контракт, згідно з яким останній був прийнятий на посаду головного архітектора проекту.

З метою найбільш ефективного використання професійного потенціалу працівника та поліпшення його житлових умов, ОСОБА_4 була надана двокімнатна квартира АДРЕСА_1 для тимчасового проживання з сім'єю на час дії контракту (пункт 3.4 контракту).

Частиною другою пункту 3.4 контракту передбачено, що у разі його розірвання ОСОБА_4 зобов'язаний повернути ТОВ «Творча майстерня «Вісак» зазначену квартиру та протягом одного місяця звільнити її (пункт 2.2).

27 вересня 2013 року між ТОВ «Творча майстерня «Вісак» та ОСОБА_4 укладено додаткову угоду № 1 до контракту від 29 вересня 2010 року, згідно з якою контракт припиняє свою дію з 28 вересня 2013 року.

Відповідно до пункту 2 додаткової угоди № 1 ОСОБА_4 зобов'язався повернути ТОВ «Творча майстерня «Вісак» надану в службове користування квартиру АДРЕСА_1.

15 жовтня 2015 року на ім'я відповідача була направлена вимога, в якій ТОВ «Творча майстерня «Вісак» вимагало у термін до 01 листопада 2015 року звільнити займане житлове приміщення, яку ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не виконали.

Звертаючись до суду з цим позовом, ТОВ «Творча майстерня «Вісак» просило виселити відповідачів зі спірної квартири, посилаючись на норми статей 319, 321 ЦК України, які регулюють право власника на належне йому майно та право розпорядження цим майном.

За змістом пункту 3.4 частини третьої укладеного між ТОВ «Творча майстерня «Вісак» та ОСОБА_4 контракту двокімнатна квартира АДРЕСА_1 надавалась відповідачу для тимчасового проживання з сім'єю на час дії контракту.

Після припинення дії контракту ОСОБА_4 повинен повернути цю квартиру ТОВ «Творча майстерня «Вісак» у придатному для подальшого проживання стані.

Тобто, проживання відповідачів у спірному житловому приміщенні було тимчасовим і строковим.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (стаття 212 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи), встановивши, що відповідачі не є власниками квартири АДРЕСА_1, проживають у ній на підставі контракту, строк дії якого закінчився у 2013 році, письмові вимоги позивача щодо добровільного звільнення помешкання не виконують, зробив правильний висновок про їх виселення.

Аргументи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про те, що має право на проживання у спірній квартирі, оскільки зареєстрований у ній з дозволу власника ТОВ «Творча майстерня «Вісак», колегія суддів відхиляє, оскільки реєстрація має виключно один правовий наслідок, а саме: право користування цим житлом і то за умови згоди власника цього житла.

Сам по собі факт реєстрації не створює для відповідача правові підстави для проживання поза межами строку, на який житлове приміщення було передано у користування.

Помилкове застосування судами до спірних правовідносин норм ЖК Української РСР не призвело до неправильного вирішення справи чи неправильного встановлення обставин, а також не впливає правильність висновків у справі.

Інші аргументи касаційної скарги також не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 грудня 2016 року та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 21 червня 2017 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 21 червня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 грудня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В.І. Крат