Справа № 474/753/18
Провадження № 4-с/474/21/18
УХВАЛА

Іменем України

20.09.18 року смт. Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Сокола Ф.Г.

за участю секретаря судового засідання Тодосьєвої А.С.

скаржника ОСОБА_1

розглянув скаргу ОСОБА_1 на рішення державного виконавця про призначення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні,

суб'єкт оскарження начальник Врадіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Миколаївської області ОСОБА_2,

стягувач Публічне акціонерне товариство Державний ощадний банк України в особі філії Миколаївське обласне управління Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України,

заінтересована особа Приватне підприємство Ажіо, -

встановив:

21.08.2018р. до суду надійшла скарга ОСОБА_1 (далі - скаржник, боржник), в якій остання просить визнати неправомірно винесеною та скасувати постанову начальника відділу державної виконавчої служби Врадіївського районного управління юстиції Миколаївської області ОСОБА_2 (далі - державний виконавець) про призначення субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, винесену 09.08.2018р. по виконавчу провадженню № 49812166, відкритому на підставі виконавчого листа № 2/474/488/15-ц, виданого Врадіївським районним судом Миколаївської області 16.11.2015р. про звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок по вул. Гоголя, 19, смт. Врадіївка Миколаївської області (далі - оскаржувана постанова).

Скарга обґрунтована тим, що оскаржувана постанова винесена передчасно та незаконно з таких підстав:

- при винесенні оскаржуваної постанови державним виконавцем не було враховано обставини, яка унеможливлює реалізацію належного їй іпотечного житлового будинку по вул. Гоголя, 19, смт. Врадіївка Миколаївської області, у звязку із відсутністю у неї правовстановлюючого документу на земельну ділянку для будівництва та обслуговування зазначеного житлового будинку, господарських будівель та споруд. Вказана обставина робить неможливим проведення процедури реалізації вказаного майна із прилюдних торгів відповідно до вимог закону, а тому вчинення субєктом оціночної діяльності дій зі складання звіту про оцінку вказаного житлового будинку буде завідомо неправомірним актом субєкта оціночної діяльності, що не припустимо з огляду на здоровий глузд;

- в оскаржуваній постанові не зазначено повних реквізитів юридичної особи субєкта оціночної діяльності, зокрема код в ЄДРПОУ та юридичної адреси субєкта оціночної діяльності, що не дає змоги ідентифікувати субєкта, який є учасником виконавчого провадження при примусовому виконанні рішення суду на підставі виконавчого листа;

- державним виконавцем не було враховано того факту, що житловий будинок, розташований по вул. Гоголя, 19, смт. Врадіївка Миколаївської області не може бути обєктом оцінки на підставі оскаржуваної постанови, оскільки відповідно до вироку Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14.03.2011р. по кримінальній справі № 1-2/2011р. де скаржника було засуджено до позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців з конфіскацією 1/2 частини майна, яке є її власністю, а тому зважаючи на вказану обставину оскаржувана постанова не може вважатися правомірною та законною, оскільки 1/2 вказаного житлового будинку підлягає конфіскації в дохід держави за вищевказаним вироком. Крім того, вказаний житловий будинок не поділений на 1/2 частину в натурі, та вказані частки зазначеного житлового будинку не виділені в натурі. Про виконання вироку Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області в частині конфіскації 1/2 частини належного їй житлового будинку по вул. Гоголя, 19, смт. Врадіївка Миколаївської області скаржнику наразі нічого не відомо, у Врадіївському райвідділі ДВС ГТУЮ у Миколаївській області щодо виконання даного вироку в частині конфіскації 1/2 належного їй майна інформація відсутня.

03.09.2018р. Публічне акціонерне товариство Державний ощадний банк України в особі філії Миколаївське обласне управління Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України (далі - стягувач) надіслало на адресу суду відзив на скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні останньої вказуючи на те, що:

- винесення оскаржуваної постанови без винесення постанови про призначення субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні з метою визначення вартості земельної ділянки, що на праві власності належать боржнику та знаходяться за тією ж адресою, є його правом, а не обовязком державного виконавця, не суперечить вимогам чинного Закону України Про виконавче провадження, а відтак винесена останнім оскаржувана постанова є законною;

- посилання у скарзі на неможливість ідентифікувати субєкта оціночної діяльності, який є учасником виконавчого провадження при примусовому виконанні рішення суду на підставі виконавчого листа, є безпідставними;

- до скарги не надано жодного доказу про наявність у відділі (відділах) державної виконавчої служби відкритого виконавчого провадження щодо конфіскації 1/2 частини всього належного скаржнику майна за вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області;

- докази, наявні у матеріалах справи № 474/488/15-ц, провадження № 2/474/190/15, за позовом АТ Ощадбанк до ОСОБА_1Г, про звернення стягнення на предмет іпотеки, рішення Врадіївського районного суду Миколаївській області по якій від 08.06.2015р. набрало законної сили 07.08.2015р., є належними та допустимими доказами при розгляді даної скарги та додаткового доказування не потребують. Разом з тим, скаржником у скарзі не зазначено які її законні права були порушені державним виконавцем та не зазначено які саме дії ним повинні бути виконані на усунення порушення (поновлення порушеного права) в межах виконавчого провадження, не надано жодного належного доказу на спростування законності та визнання незаконним винесення оскаржуваної постанови;

- оскаржувані боржником в межах виконавчого провадження № 49812166 дії державного виконавця не суперечать правам та законним інтересам боржника, оскільки були прийняті та вчинені ним відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця, та є такими, що відповідають суті та меті виконавчого провадження, а також правам та інтересам стягувача, чиї права так само мають бути забезпечені при виконанні судового рішення.

03.09.2018р. державний виконавець надіслав на адресу суду заперечення на скаргу, в якій просить відмовити у задоволенні останньої вказуючи на те, що:

- згідно даних Відділу у Врадіївському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області за скаржником зареєстровано земельну ділянку площею 0,07 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарчих будівель та споруд;

- посилання у скарзі на не зазначення реквізитів субєкта оціночної діяльності є хибним;

- виконавче провадження щодо конфіскації 1/2 частини всього належного скаржнику майна за вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області було завершено на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України Про виконавче провадження, при цьому предметом іпотеки, яка виникла раніше, а ніж вирішено питання про конфіскацію майна скаржника, є цілісний житловий будинок з надвірними спорудами.

Скаржник в судовому засіданні підтримала скаргу та просила її задовольнити з підстав зазначених в останній, при цьому додатково пояснила, що земельна ділянка, на якій розташований належний їй житловий будинок, зареєстрована за особою на прізвище Сивак, в той час як її прізвище Сівак.

Державний виконавець та представник стягувача в судове засідання не з 'явилися, проте 20.09.2018р. та 18.09.2018р., відповідно, від останніх до суду надійшли заяви про розгляд скарги за їх відсутності.

Представник Приватного підприємства Ажіо в судове засідання не з'явився, хоча належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлений про час, дату і місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Таким чином суд визнав за можливе розглянути скаргу за відсутності осіб, які не з'явилися в судове засідання будучи належним чином повідомленими про час, дату і місце судового розгляду.

Заслухав пояснення скаржника, дослідив матеріали скарги та виконавчого провадження № 49812166 судом встановлено таке.

25.04.2006р. між стягувачем та скаржником укладено кредитний договір № 2969, згідно п. 1.1, 1.2 розділу І якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 93000 грн. під 17 % річних, на строк 5 років (з остаточним терміном погашення кредиту 24.04.2011р.), на споживчі цілі, а позичальник, відповідно до п. 1.5 розділу І цього договору зобов'язався здійснювати погашення кредиту, щомісячно, до 30 числа, рівними частинами в сумі 1550 грн. та сплачувати нараховані проценти на залишок заборгованості.

Крім того, 25.04.2006р. для забезпечення належного виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між вказаними особами укладено іпотечний договір за реєстровим № 332, посвідченим приватним нотаріусом Врадіївського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_3 за реєстровим номером 331 від 25.04.2006., за яким скаржник передав стягувачу в іпотеку належний йому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.04.2006р., житловий будинок № 19 по вул. Гоголя смт. Врадіївка Миколаївської області.

Згідно інформації з єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 135837323 від 29.08.2018р. на підставі вищевказаного договору іпотеки на предмет іпотеки 25.04.2006р. накладено заборону на відчуження.

Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14.03.2011р. у справі № 1-2/2011р. скаржника засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 1 ст. 209, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст 358 КК України до позбавлення волі строком на 5 років шість місяців з конфіскацією 1/2 частини всього належного їй майна.

При цьому рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 08.06.2015 у справі № 474/488/15-ц, провадження № 2/474/190/15, звернено стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок № 19 по вул. Гоголя в смт. Врадіївка Миколаївської області, загальною площею 69.3 кв.м., житлова площа 31.5 кв.м., зазначений на плані під літерою А-ж та належні до нього надвірні будівлі - літня кухня Б, сарай В, погріб Г, сарай Д, вбиральня - душ Е, сарай Ж, сарай З, гараж К, огорожа № 1, вимощення № 2, водопровід № 3, криниця № 4, який належить на праві власності ОСОБА_1, за іпотечним договором посвідченим приватним нотаріусом Врадіївського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_3 за реєстровим номером 331 від 25.04.2006. Визначено спосіб реалізації вказаного нерухомого майна - шляхом його продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України Про виконавче провадження з дотриманням вимог Закону України Про іпотеку, за початковою ціною реалізації предмета іпотеки, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Кошти, отримані від реалізації вказаного вище нерухомого майна звернено на погашення заборгованості ОСОБА_4 перед АТ Ощадбанк за кредитним договором № 2969 від 25.04.2006р., яка становить 32 558 грн. 30 коп.

На підставі зазначеного вище рішення Врадіївським районним судом Миколаївської області 16.11.2015р. виданий виконавчий лист на підставі якого, за заявою стягувача від 24.12.2015р. за вих. № 2194 державним виконавцем 16.01.2016р. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 49812166.

22.03.2016р. державним виконавцем в присутності скаржника складено акт опису та арешту майна, а саме: житлового будинку з надвірними спорудами, які розташовані за адресою вул. Гоголя, 19, смт. Врадіївка Миколаївської області.

26.05.2016р. державним виконавцем винесена постанова про накладення арешту на вказаний житловий будинок з надвірними спорудами та оголошення заборони його відчуження.

09.08.2018р. винесено оскаржувану постанову, якою Приватне підприємство Ажіо призначено субєкта оціночної діяльності для визначення вартості житлового будинку та належних до нього надвірних споруд. У вказаній постанові зазначено реквізити сертифіката суб'єкта оціночної діяльності та попереджено останнього про кримінальну відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків під час здійснення виконавчого провадження, надання завідомо неправдивого звіту з питань, що містяться в постанові.

В свою чергу, судом встановлено, що між Головним територіальним управлінням юстиції у Миколаївській області та Приватним підприємством Ажіо, яке діє на підставі сертифікату суб'єкта оціночної діяльності № 1069/17 від 08.11.2017р., виданого Фондом державного майна України, 04.05.2018р. укладено договір № 53 про надання послуг щодо оцінки арештованого майна з терміном дії до 31.12.2018р.

Судом також встановлено, що згідно довідки відділу у Врадіївському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області № 569/111-18 від 29.08.2018р. станом на 01.01.2013р. за ОСОБА_5 на праві приватної власності зареєстровано земельну ділянку площею 0,07 га для будівництва і обслуговування житлового будинку господарчих будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: вул. Гоголя, 19, смт. Врадіївка Врадіївського району Миколаївської області.

Водночас, суд критично оцінює та не бере до уваги надану скаржником роздруківки з історії реєстраційних даних Приватного підприємства Ажіо отриманих з відкритого пошукового інтернет-сервісу Clarity Projekt з огляду на неможливість підтвердження їх достовірності, оскільки згідно приписів п. 7 ч. 1 ст. 1 та ст. 7 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань єдиною державною інформаційною системою, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадські формування, що не мають статусу юридичної особи є Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, який створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців.

Суд також не бере до уваги судові рішення у справі № 474/74/13 за позовом Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки останні стосуються виключно стягнення з скаржника грошових коштів за кредитним договором та встановленні в них обставини не стосуються вирішення питання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки чи на інше майно належного скаржнику, а тому не можуть бути покладенні в основу рішення за результатами розгляду скарги на дії державного виконавця в рамках виконання судового рішення щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

Враховуючи приписи ч. 9 ст. 83 ЦПК України, суд не бере до уваги копії листа Відділу у Врадіївському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області № 2146/171/18 від 12.09.2018р. та державного акту на право приватної власності на землю серії МК № 33, подані скаржником через канцелярію суду 19.09.2018р., оскільки заява про долучення доказів не містить підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, та під час судового розгляду таке підтвердження не надано скаржником, при чому судом не встановлено, що вказані докази є у всіх сторін або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частинами 1 та 2 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В свою чергу, ст.ст. 76-89 ЦПК України визначено поняття доказів, їх належності, допустимості, достовірності та достатності, обов'язок доказування і подачі доказів, а також підстави звільнення від доказування, порядок подачі доказів, витребування доказів та оцінки доказів.

Так, зокрема ч. 1 ст. 81 та ч. 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 74 Закону України Про виконавче провадження (далі - Закон) передбачено право сторін, інших учасників та осіб на оскарження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ст. 1 Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обовязковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та обєктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно ч.ч. 1-2 ст. 18 Закону, виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Стосовно тверджень скаржника, що при винесенні оскаржуваної постанови державним виконавцем не було враховано обставини, яка унеможливлює реалізацію належного їй іпотечного житлового будинку по вул. Гоголя, 19, смт. Врадіївка Миколаївської області, у звязку із відсутністю у неї правовстановлюючого документу на земельну ділянку для будівництва та обслуговування зазначеного житлового будинку, господарських будівель та споруд, слід зазначити таке.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно ч. 4 ст. 6 Закону України Про іпотеку, якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована. Якщо ця земельна ділянка належить іншій особі та була передана іпотекодавцю в оренду (користування), після звернення стягнення на будівлі (споруди) їх новий власник набуває права і обовязки, які мав іпотекодавець за правочином, яким встановлено умови оренди цієї земельної ділянки (користування нею).

При цьому ст. 50 Закону визначено, що звернення стягнення на обєкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику.

У разі звернення стягнення на обєкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо зясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності обєкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на обєкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

У разі відсутності технічної документації на майно, у звязку з чим його неможливо підготувати до реалізації, виготовлення такої документації здійснюється за зверненням виконавця в установленому законодавством порядку за рахунок додаткового авансування стягувача. У разі якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня одержання відповідного повідомлення виконавця не авансує витрати, повязані з підготовкою технічної документації на майно, виконавчий документ повертається стягувачу, за умови що відсутнє інше майно у боржника, на яке можливо звернути стягнення.

В свою чергу, ч. 7 ст. 51 Закону, примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України Про іпотеку.

Таким чином твердження скаржника, що відсутність у неї правовстановлюючого документу на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, на яке звернено стягнення, унеможливлює його реалізацію, спростовується приписами чинного законодавства та жодним чином не свідчить про незаконність оскаржуваної постанови.

Крім того, в ракурсі вищевикладеного, безпідставними та необґрунтованими є твердження скаржника, що державним виконавцем не враховано факту конфіскації 1/2 частини майна скаржника на підставі вироку суду від 14.03.2011р., в тому числі і іпотечного майна.

Так, зокрема ч.ч. 6 та 7 Закону України Про іпотеку передбачено, що у разі порушення боржником основного зобовязання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи договір іпотеки був укладений 25.04.2006р., предметом якого є цілісний будинок з надвірними спорудами, які розташовані за адресою: вул. Гоголя, 19, смт. Врадіївка, Миколаївської області, та в цей же день приватним нотаріусом накладено заборону на відчуження об'єкту іпотеки, при цьому право держави на конфіскацію 1/2 частки майна скаржника виникло згідно вироку суду від 14.03.2011р., тобто після виникнення у стягувача права іпотеки, а тому в даному випадку існує пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно прав чи вимог інших осіб.

Також слід зазначити, що скаржником не надано жодних доказів на підтвердження факту існування виконавчого провадження щодо виконання вироку суду стосовно конфіскації належного їй майна, які б окремо чи в сукупності іншими доказами наявними у справі свідчили про незаконність оскаржуваної постанови.

Щодо тверджень скаржника, як підставу для скасування оскарженої постанови, про відсутність в останній зазначення всіх реквізитів суб'єкта оціночної діяльності, слід зазначити наступне.

Згідно ч. 2 ст. 57 Закону, у разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.

Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання.

В свою чергу, п. 6 Розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012р. (далі - Інструкція), визначено, що під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 7 Розділу І Інструкції постанова як окремий документ містить такі обов'язкові реквізити: номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об'єднання виконавчих проваджень у зведене; мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням:прийнятого виконавцем рішення; строку і порядку оскарження постанови.

До постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно п. 8 Розділу ІІ Інструкції, для зясування та розяснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець з власної ініціативи або за заявою сторін призначає своєю постановою експерта або спеціаліста (у разі необхідності - кількох експертів або спеціалістів), а для оцінки майна (майнових прав) - субєктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання, а також у разі потреби - перекладача.

У постанові про призначення експерта або спеціаліста, субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання, перекладача зазначаються питання, на які ці особи повинні надати письмовий висновок (звіт), або з якої мови слід здійснити переклад, або вид та характеристика майна, яке необхідно ідентифікувати, оцінити тощо, строки здійснення відповідних дій.

У постанові обовязково зазначається попередження про відповідальність:

експерту - за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків під час здійснення виконавчого провадження, надання завідомо неправдивого висновку під час здійснення виконавчого провадження;

суб'єкту оціночної діяльності - суб'єкту господарювання (оцінювачу) - за недостовірну чи необ'єктивну оцінку майна;

перекладачу - за здійснення завідомо неправильного перекладу під час виконавчого провадження, а також за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків під час виконавчого провадження.

Отже сукупного аналізу зазначених норм законодавства слідує, що законодавцем чітко визначено, які дані необхідно зазначати у постанові про призначення суб'єкта оціночної діяльності, які в свою чергу дотримані державним виконавцем у оскаржуваній постанові, а тому твердження скаржника в цій частині є безпідставними та необґрунтованими.

Таким чином, в сукупності вищевикладеного вбачається, що доводи скарги є безпідставними, необґрунтованими, а відтак остання не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-89, 211, 223, 259, 260, 273, 353, 354, 447-451 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення державного виконавця про призначення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, суб'єкт оскарження начальник Врадіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Миколаївської області ОСОБА_2, стягувач Публічне акціонерне товариство Державний ощадний банк України в особі філії Миколаївське обласне управління Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України, заінтересована особа Приватне підприємство Ажіо - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається через Врадіївський районний суд Миколаївської області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ф.Г. Сокол