Провадження №2/512/168/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2018 року Савранський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Бростовської Н.О.,

секретаря - Пустовіт С.П.,

за участю

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - адвоката ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Саврань, Савранського району, Одеської області, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в реалізації права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_3, посилаючись на те, що у 2008 році вона надала дозвіл на тимчасове проживання та реєстрацію місця проживання у її власному будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 відповідачу, яка на той час співмешкала з її сином ОСОБА_4. Спільне життя її сина з відповідачем не склалось і у 2011 році він виїхав на роботу до Росії, де проживає по теперішній час. З того часу спільне життя її сина і відповідача припинилося, а остання продовжує без її дозволу проживати цьому будинку. Зараз позивач планує продати цей будинок, але відповідач не бажає у добровільному порядку висилитися з нього та зняти своє місце реєстрації. Крім того, відповідач не допускає її до будинку, силоміць видворяє її з подвір'я, супроводжуючи це криками і образами. Будинок знаходиться в незадовільному стані і потребує ремонтних робіт, що свідчить про те, що відповідач не доглядає за будинком та руйнує його. На прохання позивача у добровільному порядку звільнити будинок і знятися з реєстраційного обліку відповідач не реагує, у зв'язку з чим позивач змушений звернутися до суду з позовом, в якому просить висилити відповідача з вказаного будинку без надання іншого жилого приміщення та зняти її з реєстраційного обліку за цим місцем проживання.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили його задовольнити.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що вона до цих пір підтримує стосунки з сином позивача, що вони є однією сім'єю і що вона не перешкоджає позивачу користуватися будинком, але доказів на підтвердження зазначеного в супереч вимог ч.3 ст.12 ЦПК України не надала.

Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, заперечення відповідача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, прийшов до наступного.

Встановлено, що позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_2, Одеської області, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.12.2015р. (а.с.7).

З 2008 по 2011 роки відповідач проживала з сином позивача ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу у вказаному житловому будинку, де за цією адресою за усним дозволом позивача відповідач зареєструвала своє місце проживання, де і проживає сьогодні.

У 2011 році відносини між відповідачем і ОСОБА_4 не склалися і останній виїхав на роботу до Росії, де проживає і зараз.

З того часу і по сьогодні відповідач проживає у житловому будинку, що належить позивачу, без передбачених законом підстав та є зареєстрованою за вказаною адресою.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 підтвердили, що відповідач не допускає до будинку позивача, ображає її нецензурною лайкою, погрожує їй, систематично порушує правила співжиття, вживає алкогольні напої, не дбає про будинок, в наслідок чого він потребує ремонтних робіт.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення; осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

В силу ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про виселення.

Виходячи з того, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з цим вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідач, яка є сторонньою особою для позивача, починаючи з 2011 року користується житловим будинком, розташованим за адресою АДРЕСА_1 що належить позивачу на праві власності, без належних правових підстав, що перешкоджає останній як власнику нерухомого майна вільно володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Вказані обставини належним чином доведені позивачем і відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ч.1 ст.16, ч.1 ст.319, ч.1 ст.321, ст.391 ЦК України, ч.ч.1, 3 ст.116 ЖК України, ч.1 ст.4, ч.3 ст.258, ст.ст.263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Висилити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_3, з житлового будинку АДРЕСА_4 без надання їй іншого жилого приміщення.

Зняти ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_3, з реєстраційного обліку вказаного місця проживання.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована і проживає за адресою АДРЕСА_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка зареєстрована і проживає за адресою АДРЕСА_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, судові витрати по справі в сумі 5409,60грн. (п'ять тисяч чотириста дев'ять грн. шістдесят коп.), у тому числі: судовий збір в сумі 1409,60грн. і витрати, пов'язані з розглядом справи, а саме за надання професійної правничої допомоги в сумі 4000,00грн..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи до Апеляційного суду Одеської області через Савранський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення (ч.1 ст.354, п.п.15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень ЦПК України).

СУДДЯ (підпис)

Суддя Савранського районного

суду Одеської області Бростовська Н.О.