Постанова

Іменем України

20 вересня 2018 року

м. Київ

справа №161/12638/16-ц

провадження №61-30861св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Гнідавський цукровий завод»,

представник позивача - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

відповідач - ОСОБА_7,

представник відповідача - ОСОБА_8,

відповідач - ОСОБА_9,

відповідач - ОСОБА_10,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Гнідавський цукровий завод» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 травня 2017 року у складі судді Крупінської С. С. та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 21 червня 2017 року у складі колегії суддів: Осіпука В. В., Русинчука М. М., Федонюк С. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року публічне акціонерне товариство «Гнідавський цукровий завод» (далі - ПАТ «Гнідавський цукровий завод»звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9,

ОСОБА_10, в якому просило визнати недійсним ордер від 15 жовтня 1984 року, виданий ОСОБА_6 на вселення у житлове приміщення в будинку АДРЕСА_1.

Позов мотивовано тим, що відповідно до рішення Державного підприємства «Гнідавський цукровий завод» ОСОБА_6 у жовтні 1984 року видано ордер від 15 жовтня 1984 року на заселення у приміщення, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

У вказане приміщення разом з ОСОБА_6 заселилися його дружина та діти, які є зареєстрованими у даному приміщенні.

Видача ордера на поселення в спірне приміщення була здійснена з порушенням приписів статті 58 ЖК Української РСР, оскільки на час видачі оспорюваного ордера приміщення не мало статусу житлового. Дане приміщення є побутовим та при будівництві не планувалось як житлове, а було збудоване як нежитлова споруда. При заселенні у вказане приміщення відповідача адміністративне приміщення безпідставно перейменовано у приміщення гуртожитку та складу.

Позивач посилається на те, що зазначене приміщення не відповідає санітарним вимогам гуртожитку, тому просить суд визнати недійсним ордер від 15 жовтня 1984 року, виданий ОСОБА_6 на заселення вказаного приміщення.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 травня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 21 червня 2017 року у задоволенні позову ПАТ «Гнідавський цукровий завод» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду мотивовані тим, що позивачем ПАТ «Гнідавський цукровий завод» пропущено строк звернення до суду з позовом про визнання ордера недійсним.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року поштовим засобом зв'язку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Гнідавський цукровий завод», посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права просить скасувати ухвалені у справі рішення з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано, що оспорюваний ордер було видано на нежитлове приміщення з порушенням порядку і умов надання жилих приміщень, чим порушено право позивача на користування спірним нерухомим майном. Оскільки за змістом статті 58 ЖК УРСР ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення, то невиконання цієї обов'язкової умови, відповідно до статті 59 ЖК УРСР є підставою для визнання ордеру недійсним.

У касаційній скарзі позивач посилається на те, що строк позовної давності за вимогами даного позову ним не пропущено, оскільки порушення прав щодо користування спірним приміщенням мають триваючий характер і це право, яке підлягає захисту не обмежено в часі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ПАТ «Гнідавський цукровий завод» на вищевказані рішення судів першої та апеляційної інстанції. Справу витребувано із суду першої інстанції.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач ОСОБА_7 не погодилась з доводами позивача та просила залишити ухвалені у справі рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.

Інші учасники справи не скористалися своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу, письмових заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

29 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом установлено, що 15 жовтня 1984 року на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету ОСОБА_6 видано ордер на житлову площу в гуртожитку по АДРЕСА_1.

Дане приміщення перебуває на балансі підприємства і рахується як «службово-побутове приміщення», в інших довідках як «приміщення складу та гуртожитку», що призначено для проживання сезонних працівників бурякопункту цукрового заводу.

Статтею 59 ЖК УРСРвстановлено, що ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючи дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що ордер на жиле приміщення визнається судом недійсним у випадку, коли при вирішенні питання про надання жилого приміщення мали місце: неправомірні дії службових осіб; було порушено порядок та умови їх надання і такий позов заявлений до суду не пізніше трьох років з дня видачі ордера.

Встановивши, що позивач ПАТ «Гнідавський цукровий завод» як на підставу визнання ордеру від 15 жовтня 1984 року недійсним, посилався на порушення керівництвом ДП «Гнідавський цукровий завод», правонаступником якого він є, порядку та умов надання жилого приміщення, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про пропуск позивачем трьохрічного строку звернення до суду та відмовив у задоволенні позову з цих підстав.

Доводи касаційної скарги про помилковість висновків стосовно статусу спірного житла, як нежитлового, є аналогічними доводам апеляційної скарги позивача, які належним чином перевірені апеляційним судом та ним відхилені.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Гнідавський цукровий завод» залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 21 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська