Справа № 466/6095/17 Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є.
Провадження № 22-ц/783/2111/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2018 року колегія суддів судової палати з розглду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.,

розглянувши у порядку письмове провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Апеляційного суду Львівської області цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Львівгаз» про визнання дій протиправними, скасування рішення, -

в с т а н о в и л а :

В серпні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до відповідача ПАТ «Львівгаз» з позовом, в якому з врахуванням уточнених позовних вимог, просив суд ухвалити рішення, яким визнати неправомірними дії відповідача щодо демонтажу та вилучення за адресою Львівська обл., Радехівський р-н, с. Шайноги приладів обліку газу та направлення їх на експертизу; скасувати висновки внутрішньої експертизи приладів обліку газу та рішення засідання центральної комісії по розгляду актів про порушення вимог Кодексу газорозподільних систем України від 27.11.17 року; визнати неправомірними дії ПАТ «Львівгаз» щодо проведення донарахування за абонентським рахунком НОМЕР_1 необлікованого обєму природного газу в сумі 77 369 грн. 08 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 11 травня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ «Львівгаз» про визнання дій протиправними, скасування рішення відмовлено за безпідставністю.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 11 травня 2018 року оскаржив позивач ОСОБА_2

В обгрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного зясування всіх обставин справи та із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що суд першої інстанції, не оцінивши дії працівників ПАТ «Львівгаз», що стали підставою для звернення з позовом до суду вказав, що такого способу захисту, як визнання дій відповідача протиправними не передбачено чинним законодавством, водночас не зазначив той спосіб захисту з яким позивач має право на звернення до суду.

Вказує, що відповідачем акт про порушення було складено лише 15.08.2017 року у м.Львів, а не на місці перевірки, тобто 04.08.2017 року, за його місце проживанням.

Крім того, апелянт зазначає, що відповідачем не було виявлено будь-яких фактів, які можуть бути підставою для складання такого акту, а відтак складання через 10 днів акту про виявлене порушення є неналежним доказом фіксації такого порушення у випадку, якщо б воно існувало. Ні акт експертизи лічильника газу №1004 від 15.08.2017 року, ні акт експертизи ЗВТ №152 від 26.01.2018 року не підписано всіма членами комісії, а тому такі не можуть бути доказами засвідчення факту пошкодження лічильника.

Просить рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 11 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Справа розглядається Апеляційним судом Львівської області у межах територіальної юрисдикції якого перебуває міський суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами,що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, дана справа апеляційним судом розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 11 ст. 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим кодексом. Такий випадок передбачено у ч. 13 ст. 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами ( у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів оприлюднила таку інформацію на офіційному веб-порталі судової влади України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами п. п. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у п. 11 ОСОБА_3 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог дотримався.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником будинку в с. Майноги Радехівського району Львівської області, де проживає та є фактичним споживачем природного газу.

Відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496.

ОСОБА_3 НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2498 затверджено Типовий договір розподілу природного газу, який є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до обєктів споживачів.

Пунктом 2.3 Типового договору розподілу природного газу передбачено, що окрім договору сторони зобовязуються керуватись Закону України «Про ринок природного газу» та Кодексом газорозподільних систем (далі Кодекс ГРС).

Згідно п. 2 глави 5 розділу III Кодексу ГРС власники газових мереж, у тому числі побутові споживачі згідно з актом розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін відповідають за експлуатацію цих мереж та їх складових, забезпечують належну їх експлуатацію згідно з чинним законодавством, зокрема Правилами безпеки систем газопостачання, затвердженими наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15 травня 2015 року N 285, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 08 червня 2015 року за № 674/27119.

Зважаючи на вище викладені норми законодавства, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що позивач ОСОБА_2 несе відповідальність згідно із законодавством за пошкодження лічильника газу, а також за дії, що призводять до заниження показань лічильника.

Як вбачається з матеріалів справи, в будинку позивача, який знаходиться в с. Майноги Радехівського району Львівської області був встановлений лічильник газу марки РП типорозміру Є-6 з заводським номером № 9084745.

04.08.2017 року працівниками ПАТ «Львівгаз» вказаний лічильник в присутності позивача було демонтовано, вкладено в поліетиленовий пакет і опломбовано пломбою № НОМЕР_2 та направлено на експертизу в сервісний центр ПАТ «Львівгаз», про що складено відповідний акт.

Так, 15.08.2017 року в присутності представника Державного підприємства Львівського науково-виробничого центру стандартизації, метрології та сертифікації було проведено експертизу лічильника марки РП типорозміру 0-6 з заводським номером № 9084745. При обстеженні виявлено, що порушене на цілісність з передньої частини пломбування заводського тавра, збиті грані болтів, кріплення передньої стінки ПЛГ; задня не порушена.

Вказане порушення у виді несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ, що передбачено пп. 3 п. 1 гл. 2 Розділу XI Кодексу ГРС належним чином, з дотриманням положень глави 5 Розділу XI Кодексу ГРС за участю позивача зафіксовано актом про порушення від 15.08.2017 року.

Пунктом 1 глави 3 розділу XI Кодексу ГРС визначено, що в разі виявлення Оператором ГРМ несанкціонованого втручання в роботу лічильника газу розрахунок обєму необлікованого природного газу здійснюється за граничними обємами споживання природного газу населенням (додаток X цього Кодексу) з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв споживача за період з дня останнього контрольного зняття показань лічильника (контрольного огляду вузла обліку або його перевірки) до дня виявлення порушення (але не більше ніж за 6 місяців) та з урахуванням строку на його усунення.

За результатами розгляду акту про порушення № 002346 та акту експертизи лічильника на засіданні комісії з розгляду актів про порушення споживачами природного газу, вимог Кодексу ГРС, вирішено провести донарахування вартості спожитого природного газу за період з 05.02.2017 року по 04.08.2017 року в обсязі 9 250,42 куб.м. на суму 77 369,08 грн.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відповідачем правомірно проведено донарахування за несанкціоноване втручання в роботу лічильника газу на вказану суму та відповідає Кодексу ГРC.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем акт про порушення було складено лише 15.08.2017 року у м. Львів, а не на місці перевірки, тобто 04.08.2017 року, за його місце проживанням є безпідставними, оскільки відповідно до п.1 ст.18 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» органом з уповноваження на проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, є центральний орган виконавчої влади, що регулює державну політику у сфері метрології та метрологічної діяльності. На території Львівської області таким уповноваженим органом на проведення повірки є ДП «Львівстандартметрологія», що знаходиться у м.Львові.

Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту прав та інтересів можуть бути - визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права, частіше за все визначається спеціальним законом, який регулює конкретні цивільні правовідносини.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» посадова особа місцевого самоврядування - особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження у здійсненні організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» державний орган - орган державної влади, в тому числі колегіальний державний орган, інший субєкт публічного права, незалежно від наявності статусу юридичної особи, якому згідно із законодавством надані повноваження здійснювати від імені держави владні управлінські функції, юрисдикція якого поширюється на всю територію України або на окрему адміністративно-територіальну одиницю

В даному випадку ні ПАТ «Львівгаз», ні його посадові особи не належать до структури органів державної влади, органів влади АР Крим, чи органів місцевого самоврядування. Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції вірно зазначено про неможливість визнання дій ПАТ «Львівгаз» протиправними, оскільки такий спосіб захисту не передбачено чинним законодавством України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Споживач несе відповідальність згідно із законодавством за пошкодження лічильника газу, пломб на ньому, порушення цілості або пошкодження повірочного тавра, а також дії, що призводять до заниження показань лічильника.

За наслідками перевірки відповідачем складено акти про порушення, про демонтаж лічильника газу для проведення експертизи, акт експертизи лічильника та проведено донарахування за несанкціоноване втручання в роботу лічильника газу. Інформація про донарахування за втручання в роботу газового лічильника є лише фіксацією донарахування сум на порушення, яке було виявлене під час проведення ПАТ «Львівгаз» перевірки дотримання Кодексу газорозподільних систем, що затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2494.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовної вимоги про визнання неправомірними дії ПАТ «Львівгаз» щодо проведення донарахування за абонентським рахунком НОМЕР_1 необлікованого обєму природного газу в сумі 77 369 грн. 08 коп., суд першої інстанції вірно вказав про те, що оскарження дій ПАТ «Львівгаз» щодо нарахування плати за використаний природний газ та збитків, є різновидом претензії, а тому такі позовні вимоги не відповідають способам захисту цивільних прав та інтересів, визначеним законом.

Крім цього, до ОСОБА_2 відповідачем на час розгляду справ в суді першої інстанції не пред'явлено вимог про стягнення заборгованості. Обставини ж, пов'язані з наявністю або відсутністю заборгованості з'ясовуються судом під час розгляду судом справи про стягнення заборгованості.

Саме по собі нарахування заборгованості чи направлення позивачу квитанції про сплату не свідчить про порушення його права без вимоги про її стягнення, а тому зазначені дії не є такими, що порушують право та не можуть бути припинені у спосіб, передбачений п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Усе на, що посилався позивач ОСОБА_2 у позовній заяві, може бути запереченням у разі пред'явлення до нього позову про стягнення певної суми (збитки, заборгованість), однак в матеріалах справи відсутні і суду апеляційної інстанції не надано доказів про те, що такі позовні вимог до нього пред»являлись.

Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

З цього слідує, що порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають захисту і у спосіб, не передбачений законом, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

ОСОБА_4 позиція викладена у ОСОБА_3 Верховного Суду України від 21.05.2012 року (Справа №6-20цс11).

Тому, зясувавши дійсні обставини справи, визначивши характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), можливості порушення прав ОСОБА_2 та необхідності їх захисту в обраний ним спосіб, враховуючи усі наведені вище обставин, колегія суддів приходить до висновку про правильність висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що останнім обрано неналежний спосіб захисту своїх цивільних прав та інтересів, визначених законом.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки суд ухвалив правильне по суті і справедливе рішення, дійшовши його на основі повно з'ясованих обставин, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених ст. ст. 76, 77, 78 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення, відповідно до ст. 376 ЦПК України, апелянтом не представлено.

За приписами п. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстав для скасування ухваленого у справі рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 11 травня 2018 року та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

У відповідності до вимог ст. 268 ч. 5 абзацу 2 датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 21 вересня 2018 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 вересня 2018 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_5