АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2018 року

м. Харків

справа № 623/31/18

провадження № 22-ц/790/4345/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого : Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.

за участю: секретарів - Семикрас О.В., Щербань Р.М.

учасників справи

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «СК Восток» до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобовязання вчинити певні дії та стягнення неотриманої вигоди від використання земельної ділянки за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 22 травня 2018 року, ухвалене суддею - Герцовим О.М. в залі суду в м. Ізюм, Харківської області,-

ВСТАНОВИВ:

09 січня 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «СК Восток» (далі ТОВ «СК Восток») звернулось в суд з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобовязання вчинити певні дії та стягнення неотриманої вигоди від використання земельної ділянки.

В обґрунтування позову посилались на ті обставини, що 22 листопада 2006 року між «СК Восток», повним правонаступником якого є ТОВ «СК Восток», та ОСОБА_3 був укладений договір оренди землі № 115.

Відповідно до умов зазначеного договору відповідач у справі передавав в тимчасове користування ТОВ «СК Восток» земельну ділянку загальною площею 0,4990 га.

Відповідно до п. 8 вказаного договору № 115 строк його дії складає 20 років.

11 червня 2007 року договір № 115 був зареєстрований у Харківській регіональній філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» при Державному комітеті по земельним ресурсам, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис № 71.

Крім того, 22 листопада 2006 року між ТОВ «СК Восток» та ОСОБА_3 був укладений договір оренди землі № 122, яким передано в тимчасове користування позивачу земельну ділянку загальною площею 4,5778 га, строком на 20 років.

17 червня 2013 року та 12 вересня 2013 року ОСОБА_3 та її представник направили на адресу ТОВ «СК Восток» листи, в яких зазначали, що вона розриває укладені договори оренди землі в односторонньому порядку.

Листами № 320 від 25 червня 2013 та № 447 від 19 вересня 2013 року ТОВ «СК Восток» повідомив ОСОБА_3 про те, що заперечує проти розірвання договорів, та вважає договори оренди дійсними, підстав для їх розірвання не вбачає.

Проте, не зважаючи на заперечення позивача, відповідач почала обробляти самостійно свої земельні ділянки.

У звязку з чим, позивач, з урахуванням заяви про доповнення позовних вимог, просив суд зобов'язати ОСОБА_3 виконувати умови договорів оренди землі № 115 від 22 листопада 2006 року, що був зареєстрований 11 червня 2006 року у Харківській регіональній філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» при Державному комітеті по земельним ресурсам, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис № 71, та № 122 від 22 листопада 2006 року, що був зареєстрований 11 червня 2006 року у Харківській регіональній філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» при Державному комітеті по земельним ресурсам, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис № 72, та утриматись від дій, що перешкоджають ТОВ «СК Восток» використовувати надані в оренду земельні ділянки, з кадастровими номерами № :04:000:0105 та :03:000:0248, відповідно до умов договорів оренди, а саме не проводити культивацію, оранку, сівбу, дискування, посів та інші сільськогосподарські роботи на даних земельних ділянках, також просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ТОВ «СК «Восток» неотриману вигоду від використання земельної ділянки в розмірі 125 485 грн.63 коп. та сплачений судовий збір в розмірі 3582 грн. 28 коп.

20 лютого 2018 року ОСОБА_3 надала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовної заяви ТОВ «СК Восток», де зазначила, що категорично не погоджується з нею, вважає її необґрунтованою, а обставини, на які посилається позивач надуманими, такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та порушують законні права та інтереси власника земельної ділянки ОСОБА_3 Вказувала, що нею та її представником неодноразово на ім`я директора ТОВ «СК Восток» направлялися попередження про дострокове розірвання договорів оренди землі № 115 та № 122 від 22 листопада 2006 року. На теперішній час ОСОБА_3 проводяться реєстраційні дії щодо припинення іншого речового права (права оренди на дані земельні ділянки).

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 подав до суду відзив на заяву про доповнення позовних вимог, в якому зазначив, що доводи позивача, викладені у даній заяві про упущення вигоди, є такими, що ґрунтуються на їх припущеннях, та не підтверджуються належними та достовірними доказами.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 22 травня 2018 року позовні вимоги ТОВ «СК Восток» до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов`язання вчинити певні дії та стягнення неотриманої вигоди від використання земельної ділянки задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_3 виконувати умови договорів оренди землі № 115 від 22 листопада 2006 року, що був зареєстрований 11 червня 2006 року у Харківській регіональній філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» при Державному комітеті по земельним ресурсам, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис № 71, та № 122 від 22 листопада 2006 року, що був зареєстрований 11 червня 2006 року у Харківській регіональній філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» при Державному комітеті по земельним ресурсам, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис № 72, та утриматись від дій, що перешкоджають ТОВ «СК Восток» використовувати надані в оренду земельні ділянки кадастрові номери № :04:000:0105 та № :03:000:0248 відповідно до умов договорів оренди, а саме, не проводити культивацію, оранку, сівбу, дискування, посів та інші сільськогосподарські роботи на даних земельних ділянках. Стягнено з ОСОБА_3 на користь ТОВ «СК Восток» неотриману вигоду від використання земельної ділянки в розмірі 112 292,46 грн. Стягнено з ОСОБА_3 на користь ТОВ «СК Восток» сплачений судовий збір в розмірі 3 582, 28 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, в якій вона просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині зобовязання ОСОБА_3 виконувати умови договорів оренди № 115 та № 122 від 22 листопада 2006 року та стягнути з ОСОБА_3 на користь ТОВ «СК Восток» неотриману вигоду від використання земельної ділянки, в іншій частині судове рішення залишити без змін, також просить стягнути з ТОВ «СК Восток» на користь ОСОБА_3 судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 5 373,42 грн., посилаючись на ті обставини, що рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам по справі. Вказує, що її дії щодо направлення заяв у формі письмового попередження про дострокове розірвання договорів оренди землі є правоприпиняючим фактом, та спрямовані на припинення договірних правовідносин. Зазначає, що вимоги позивача про стягнення неотриманої вигоди базуються на його власних розрахунках можливого прибутку у разі використання спірних земельних ділянок з урахуванням середньої врожайності є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б відповідач не здійснював протиправні дії. Більш того, надані ТОВ «СК Восток» документи на підтвердження розміру збитків за 2015-2017 роки не можуть вважатися достовірними та достатніми доказами, адже вони були складені самим ТОВ «СК Восток». Також, вказувала, що починаючи з 2013 року ТОВ «СК Восток» не здійснював на користь власника земельних ділянок ОСОБА_3 оплату належних , за спірними договорами оренди, орендних платежів. Лише коли власник земельної ділянки ОСОБА_3 скористалась правом, наданим п.31 Договорів оренди землі № № 115 та 122 від 22 листопада 2006 року, і звернулась з відповідною заявою про проведення державної реєстрації припинення іншого речового права до Департаменту державної реєстрації Харківської міської ради, з боку ТОВ «СК Восток» було подано дану позовну заяву.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримував.

Представник ТОВ «СК Восток» проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки ОСОБА_3 рішення суду в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення неотриманої вигоди від використання земельної ділянки за 2014 рік не оскаржує, то колегія суддів в зазначеній частині законність та обґрунтованість рішення суду не перевіряє.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «СК Восток» до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобовязання вчинити певні дії та частково позовні вимоги про стягнення неотриманої вигоди від використання земельної ділянки у сумі 112 292, 46 грн. суд першої інстанції виходив із того, що договори оренди земельних ділянок, зареєстрованих за кадастровими номерами :04:000:0105 та № :03:000:0248 та належних на праві власності ОСОБА_3, №115 від 22 листопада 2006 року та №122 від 22 листопада 2006 року, що були зареєстровані 11 червня 2006 року у Харківській регіональній філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» при державному комітеті по земельним ресурсам, про що зроблені записи №71 та №72, в установленому законом порядку не розірвані, у звязку з чим ОСОБА_3 безпідставно перешкоджає ТОВ «СК Восток» у користуванні ними.

Оскільки ОСОБА_3 перешкоджає ТОВ «СК Восток» у користуванні земельними ділянками відповідно до їх цільових призначень, то підлягає стягненню з відповідача на користь позивача неотримана вигода від використання земельних ділянок в межах строків позовної давності у сумі 112 292, 46 грн.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з таких підстав.

Відповідно до частин 1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам цивільно - процесуального закону рішення суду першої інстанції в повному обсязі не відповідає.

Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами та не оспорюється сторонами, що відповідно до Державного акту на право власності на землю серія I-ХР №074814, що виданий ОСОБА_3, яка мешкає в с. Бугаївка, Ізюмського району Харківської області, на підставі розпорядження голови Ізюмської райдержадміністрації від 25 листопада 2002 року № 416, передано у приватну власність земельна ділянка площею 5,0768 гектарів. Земельна ділянка розташована на території Бугаївської сільської ради, КСП «Восток» та передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.9).

22 листопада 2006 року між сільськогосподарським кооперативом «Восток», повним правонаступником якого є ТОВ «СК Восток», та ОСОБА_3 був укладений договір оренди землі № 115.

Відповідно до умов зазначеного договору відповідач у справі передавав в тимчасове користування ТОВ «СК Восток» земельну ділянку загальною площею 0,4990 га (а.с.6-7).

22 листопада 2006 року між сільськогосподарським кооперативом «СК Восток», повним правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «СК Восток» та ОСОБА_3, був укладений договір оренди землі № 122, яким передано в тимчасове користування позивачу земельну ділянку загальною площею 4,5778 га (а.с.10-11).

ОСОБА_3 та її довіреною особою ОСОБА_5 неодноразово на ім`я директора ТОВ «СК Восток» направлялися попередження про дострокове розірвання договорів оренди землі № 115 та № 122 від 22 листопада 2006 року (попередження від 17 червня 2013 року, 12 вересня 2013 року, 16 жовтня 2017 року) (а.с. 13, 15, 20).

Підставою для дострокового розірвання спірних договорів оренди землі ОСОБА_3 вказувала положення пункту 31 спірних договорів, в яких зазначається, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається за умови письмового попередження заінтересованої в цьому сторони, за два місяці до закінчення польових робіт, але не пізніше 01 листопада поточного року.

Листами № 320 від 25 червня 2013 року, № 447 від 19 вересня 2013 року, № 498 від 04 жовтня 2013 року, № 690 від 01 листопада 2017 року директор ТОВ «СК Восток» повідомив ОСОБА_3 про те, що заперечує проти розірвання договорів (а.с.14, 17,19, 21).

12 вересня 2013 року ОСОБА_3 в особі свого представника ОСОБА_5 направила на адресу ТОВ «СК Восток» письмове попередження, в якому зазначила, що розриває договори оренди землі та з 01 січня 2014 року, буде сама обробляти власні земельні ділянки.

Листом № 447 від 19 вересня 2013 року ТОВ «СК Восток» знов повідомив ОСОБА_3, що вважає договори оренди дійсними та підстави для їх розірвання відсутні.

При розгляді справи, як в суді першої, так і апеляційної інстанції, було встановлено, що з 2014 року ОСОБА_3 самостійно обробляє земельні ділянки, що не спростовував її представник.

Відповідно до частини 2 статті 792 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) відносини щодо найму оренди земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, повязані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Згідно ст.1 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 13 цього Закону зазначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

За змістом абзацу 2 частини 1 статті 25 даного Закону орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі.

Згідно частин 1, 2 статті 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку на рівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці громадянами і юридичними особами України, іноземцями, особами без громадянства, іноземними юридичними особами, у тому числі міжнародними обєднаннями та організаціями.

Частиною 1 статті 32 Закону України передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження обєкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до статті 141 Земельного кодексу України (далі ЗК України) підставами припинення права користування земельною ділянкою є:

а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом;

в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій;

г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;

ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;

д) систематична несплата земельного податку або орендної плати;

е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці;

є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Із пунктів 30 та 31 договорів оренди землі №115 та № 122 вбачається, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за:

-взаємною згодою сторін;

-рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обовязків, передбачених договором, та випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, за взаємною згодою сторін.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається за умови письмового попередження заінтересованої в цьому сторони, за два місяці до закінчення польових робіт, але не пізніше 01 листопада поточного року (а. с. 6-7, 10-11).

Оскільки у добровільному порядку договір оренди землі між сторонами розірваний не був, ОСОБА_3 зазначене питання у встановленому законом порядку не вирішувала, то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що на теперішній час договори оренди землі №115 та №122 від 22 листопада 2006 року є діючими та позивач має право на користування земельними ділянками відповідно до умов договорів.

Оскільки з 2014 року права орендаря на користування спірними земельними ділянками були порушені, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги ТОВ «СК Восток» про усунення перешкод в користуванні цим нерухомим майном шляхом зобовязання ОСОБА_3 вчинити певні дії підлягають задоволенню.

Рішення суду в цій частині ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що ОСОБА_3 для припинення права користування земельними ділянками орендарем використала положення пунктів 31 договорів оренди, які дають їй право в односторонньому порядку розірвати договори оренди, були предметом розгляду суду першої та апеляційної інстанції, висновків суду першої інстанції не спростовують, у звязку з чим відсутні правові підстави для скасування рішення суду в цій частині та задоволенню апеляційної скарги.

Проте, колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «СК Восток» неотриманої вигоди за користування земельною ділянкою у сумі 112 292, 46 грн.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 3 статті 22 ЦК України визначено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з частиною 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом частини 4 статті 623 ЦК України передбачено, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Судом встановлено, що за період з 2014 року по січень 2018 року орендар не здійснював жодних дій, які б були направлені на відновлення права користування спірними земельними ділянками, за цей час ОСОБА_3 не отримувала орендних платежів, тобто колегія суддів дійшла висновку, що умови договорів оренди не виконувалися, проте, позивачем не вживалось будь яких дій щодо поновлення порушених прав.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 22 ЦК України збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитками у розумінні цієї норми є витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобовязання.

До складу збитків, які підлягають відшкодуванню особою, яка допустила невиконання або неналежне виконання умов договору, включаються: неодержаний прибуток (утрачена вигода), який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у встановленому законом порядку.

При предявленні позову про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) орендар зобовязаний довести, що ці доходи не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання умов договору.

При розгляді справи як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції позивачем не надано належних та допустимих доказів у визначенні суми неотриманих збитків.

Надані позивачем докази: акти обстеження земельних ділянок за 2014-2017 роки, копія затвердженої розпорядженням Ізюмської РДА №608 від 27 грудня 2017 року довідки та довідок щодо розрахунків збитків за 2014-2017 роки, наданих ТОВ «СК Восток» у звязку з не користуванням спірними земельними ділянками за договорами оренди, із яких вбачається, що при розрахунку розміру упущеної вигоди виходили із вірогідності таких збитків, які ймовірно могли бути завдані позивачеві діями відповідача.

Водночас, доказів реальної можливості отримати вказаний дохід позивачем не надано, що вказує на наявність лише теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу та не може бути підставою для його стягнення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині не може бути визнано правильним, та підлягає скасуванню на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України.

В цій частині колегія суддів ухвалює нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «СК Восток» в частині стягнення неотриманої вигоди, відмовляє.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України колегія суддів вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Оскільки колегія суддів частково задовольняє апеляційну скаргу ОСОБА_3, рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «СК Восток» суми неотриманої вигоди у розмірі 112 292, 46 грн. скасовує, ухвалює в цій часині нове рішення, яким відмовляє у задоволенні позову, то підлягає зменшенню розмір судового збору, який підлягав стягненню з відповідача, з 3 582,28 грн. до 1 762, 00 грн.

У звязку з частковим задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_3, їй підлягає компенсації сума судового збору, сплаченого нею за подачу апеляційної скарги, в розмірі 1 684, 50 грн.

Відповідно до п.10 ст. 141 ЦПК України суд стягує з ОСОБА_3 на користь ТОВ «СК Восток» різницю в сумі судового збору, а саме 77, 50 грн.(а.с. 1762,00 -1684,50 грн.).

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 367, 368, ст. 371, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384, ст. 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 22 травня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «СК «Восток» неотриманої вигоди від користування земельною ділянкою в розмірі 112 292, 46 грн. та судового збору в сумі 3 582, 28 грн. скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «СК «Восток» до ОСОБА_3 про стягнення неотриманої вигоди від використання земельної ділянки відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «СК «Восток» судовий збір у сумі 77, 50 грн.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 22 травня 2018 року в частині зобовязання виконувати умови договорів оренди землі та утримуватись від дій, що перешкоджають товариству з обмеженою відповідальністю «СК «Восток» використовувати ці земельні ділянки, залишити без змін.

В іншій частині рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 22 травня 2018 року не оскаржувалося.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено «25» вересня 2018 року.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: С.С. Кругова

ОСОБА_6