Ухвала

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 454/2893/17

провадження № 61-43560ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І.М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С.,

Пророка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 12 лютого 2018 року

та постанову апеляційного суду Львівської області від 15 серпня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до Острівської сільської ради Сокальського району Львівської області про визнання права на земельну частку,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Острівської сільської ради Сокальського району Львівської області про визнання права на земельну частку.

Позовна заява мотивована тим, що з 05 серпня 1968 року по 10 листопада 1992 року ОСОБА_4 працювала санітаркою в Острівській лікарській амбулаторії, тому вважала, що мала право на отримання земельної частки (паю) як пенсіонер та колишній працівник охорони здоров'я (працівник соціальної сфери на селі) відповідно до статті 6 ЗК Української РСР

від 18 грудня 1990 року № 561-XII (далі - ЗК Української РСР).

Однак, у 1997 році при проведенні розпаювання землі колективного сільськогосподарського підприємства «Шахтар» (далі - КСП «Шахтар»)

їй було відмовлено в наданні земельного паю у зв'язку з тим, що вона не проживала на момент розпаювання землі в сільській місцевості.

Земельним кодексом України від 25 жовтня 2001 року № 2768-III (далі - ЗК України) передбачено, що працівникам державних та комунальних закладів охорони здоров'я, розташованої на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа передаються земельні ділянки з визначенням кожному з них земельної частки (паю).Проте, Острівська сільська рада Сокальського району Львівської області відмовила позивачу у виділенні земельного паю.

Посилаючись на те, що така відмова є незаконною, ОСОБА_4 просила суд визнати за нею право на земельну частку (пай) КСП «Шахтар» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Острівської сільської ради Сокальського району Львівської області; зобов'язати відповідача виділити безоплатно земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 12 лютого 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Постановою апеляційного суду Львівської області від 15 серпня 2018 року рішення Сокальського районного суду Львівської області від 12 лютого

2018 рокузалишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що на час розпаювання КСП «Шахтар» позивач не проживала і не була зареєстрована у селі Острів Сокальського районуЛьвівської області, а тому згідно із земельним законодавством України не була включена в списки на одержання середньої земельної частки (паю).

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до вимог пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Суди встановили, що ОСОБА_4 членом КСП «Шахтар» не була, однак як колишній працівник охорони здоров'я бажала отримати земельну частку (пай).

Відповідно до статті 6 ЗК Української РСР (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право на земельну частку пай мають особи, які працюють у сільському господарстві, пенсіонери, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості, а також особи зайняті у соціальній сфері на селі, пенсіонери з числа цих осіб.

Згідно з Положенням про паювання і приватизацію землі в агропромисловому комплексі Львівської області, затвердженого 08 грудня 1993 року ухвалою 14-ої сесії Львівської обласної ради, право на середню земельну частку (пай) мають особи, зайняті в соціальній сфері на землі, пенсіонери з числа цих осіб.

Установлено, що відповідно до довідки Управління внутрішніх справ Львівської області від 04 лютого 1993 року, ОСОБА_4 є репресованою особою згідно із Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій».

Як вбачається з відповіді сільського голови Острівської сільської ради Сокальського району Львівської області, на час розпаювання згідно з проектом роздержавлення КСП «Шахтар», затвердженого 20 лютого

1997 року Сокальською районною радою Львівської області, ОСОБА_4 не проживала і не була зареєстрована у селі Острів Сокальського району Львівської області, а була зареєстрована і проживала у місті Червоногораді Львівської області, а тому згідно із земельним законодавством України не була включена в списки на одержання середньої земельної частки (паю) по Острівській сільській раді. Не погодившись із таким рішенням позивач неодноразово зверталася до суду про надання їй земельної частки (паю).

Так, постановою Сокальського районного суду Львівської області

від 24 січня 2007 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 16 квітня 2007 року, у задоволенні позову

ОСОБА_4 до Острівської сільської ради Сокальського району Львівської області про визнання дій відповідача щодо ненадання їй земельного паю протиправними, скасування рішення сільської ради зобов'язання надати земельний пай у встановленому законодавством розмірі і видати сертифікат на право на земельну частку (пай), стягнення моральної шкоди відмовлено. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09 квітня 2008 року постанову Сокальського районного суду Львівської області від 24 січня 2007 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 16 квітня 2007 року залишено без змін.

Відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до повноважень сільських, селищних, міських рад в галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад.

Згідно зі статтями 22, 23 ЗК Української РСР та Указу Президента України

від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1)перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позивач не довела належним та допустимими доказами щодо її перебування в членах КСП «Шахтар» на час розпаювання.

Встановивши, що ОСОБА_4 не проживала і не була зареєстрована у селі Острів Сокальського району Львівської області, тому не була включена в списки на одержання середньої земельної частки (паю), та врахувавши, що необхідною умовою для отримання земельної частки (паю) є членство в колективному підприємстві, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність рішень не впливають, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Острівської сільської ради Сокальського району Львівської області про визнання права на земельну частку, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 12 лютого 2018 року та постанову апеляційного суду Львівської області від 15 серпня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

В. В. Пророк