АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 632/419/18 (категорія: трудові)

Провадження № 22-ц/790/4217/18

17 вересня 2018 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_1,

- ОСОБА_2,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство Добрий господар»

на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 14 травня 2018 року (суддя Библів С.В.)

у цивільній справі № 632/419/18 за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство Добрий господар»

про стягнення заборгованості по заробітній платі,-

встановив:

13.03.2018 року ОСОБА_3 звернулася у суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство Добрий господар» (далі за текстом ТОВ «СП Добрий господар »), у якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просила стягнути заборгованість по заробітній платі в розмірі 7910,00 гривень, за період з вересня по листопад 2017 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 2012 року вона працювала на посаді організатор діловод у ТОВ «СП Добрий господар». У січні 2013 року була переведена на посаду комірник та з 30 листопада 2017 року її звільнено за п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України. З вересня 2017 року в ТОВ «СП Добрий господар» заробітну плату вона не отримувала і в день звільнення з нею не проведено повний розрахунок. Зазначає, що відповідачем не доведено факту виплати йому заробітної плати у встановленому законом розмірі.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 14 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Представник ТОВ «СП Добрий господар» - адвокат ОСОБА_4 звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд першої інстанції встановив обставини, які неналежним чином доведені позивачем, просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_3 залишити без задоволення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції належним чином не перевірено факт виплати заробітної плати за вересень 2017 року частково. Розмір заробітної плати з урахуванням податків і зборів становить: за вересень 2017р. -3012,02грн., за жовтень 2017р. 3012,02грн. та за листопад 2017р. 14777,50грн., з яких ОСОБА_3 частково отримала заробітну плату за вересень 2017р. особисто у розмірі 2012,02грн., що підтверджується відомістю на виплату грошей №37 за вересень 2017р. від 07.10.2017 року №37. Суд першої інстанції під час розгляду справи не прийняв до уваги вказаний доказ відповідача.

Вказує, що суд першої інстанції стягнув заробітну плату у розмірі її фактичного нарахуванням та не врахував податки і збори які підлягають утриманню з фактичної нарахованої заробітної плати, а тому заборгованість по заробітній платі ОСОБА_3 становить 5489,52грн., яку зі своєї вини позивач не отримує.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 подала відзив на апеляційну скаргу відповідача, просила залишити без задоволення апеляційну скаргу ТОВ «СП Добрий господар».

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник посилався на те, що позивач 14.12.2017 року на адресу ТОВ «СП Добрий господар» направляла заяву з вимогою видати їй трудову книжку та провести повний розрахунок з нею по заробітній платі. ТОВ «СП Добрий господар» заяву отримано 26.12.2017 року але відповіді не надав, розрахунку у звязку із звільненням позивача, не провів. Зазначає, що підстави і причини звільнення ОСОБА_3 до предмету спору не стосуються.

Також не заперечує про отримання ОСОБА_3 частково заробітної плати у розмірі 2012,02 грн. Вказує, що твердження ТОВ «СП Добрий господар», що позивач ухиляється від отримання повного розрахунку по заробітній платі не відповідає дійсності і спростовується доказами які містяться в матеріалах справи, крім того, відповідач жодного разу не повідомив позивача про можливість отримати заробітну плату. Також відповідач самостійно визнає факт невиплати заробітної плати у розмірі 5489,52грн. і підтверджує факт, що на час звільнення розрахунок не було проведено в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. ст. 7, 19, 274, 368, 369 ЦПК України, зважуючи на відсутність обґрунтованих клопотань про наявність підстав для зміни встановленого ухвалою суду порядку апеляційного перегляду справи, розглядає справу за апеляційною скаргою відповідача в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач на законних підставах при звільненні мала право на виплати всіх сум, що здійснюються в день звільнення, однак відповідач у встановленому законом порядку цей розрахунок не провів, внаслідок чого заборгованість по заробітній платі на день звільнення позивача склала 7910,00 грн.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції судова колегія не погоджується з огляду на таке.

Судовим розглядом встановлено, що на підставі наказу № 5-ос від 12 жовтня 2012 року ОСОБА_3 з 12 жовтня 2012 року прийнято до ТОВ «СП Добрий господар» на посаду організатор діловод.

Наказом № 7-ос від 30 січня 2013 року позивача з 30 січня 2013 року переведено на посаду комірник.

З 30 листопада 2017 року, згідно наказу № 27-к від 30 листопада 2017 року позивача звільнено за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП, з займаної посади.

Зазначені обставини підтверджуються відповідними доказами які містяться в матеріалах справи.

З індивідуальної відомості про застраховану особу Пенсійного фонду України за формою ОК-7 вбачається, що сума заробітку, з якої сплачено єдиний внесок становить: за вересень 2017р. 3205,00грн., за жовтень 2017р. 3205,00грн., за листопад 2017р. 1500,00грн., всього 7910,00грн.

Матеріали справи не містять і відповідачем не надано до апеляційного суду довідки про заборгованість по заробітній платі яка підтверджувала період та розмір невиплаченої позивачу заробітної плати. Розрахунок заборгованості по заробітній платі позивача за період з вересня 2017р. по листопад 2017р. міститься лише в тексті апеляційної скарги за підписом представника відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до частини шостої тієї ж статті своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Частиною 1 статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день Звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Як вбачається з відомості на виплату грошей №37 за вересень 2017р. від 07.10.2017 року №37 яка надана до суду апеляційної інстанції, ОСОБА_3 частково отримала заробітну плату за вересень 2017р. у розмірі 2012,02грн., про що свідчить її особистий підпис, що також не спростовувалось позивачем та її представником під час розгляду справи.

Враховуючи, що відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу ПФУ вказано, що позивачу за вересень 2017 року нараховано 3205,00 грн. та підтверджується виплата за вересень 2017 року у розмірі 2012,02 грн., то суд першої інстанції неправильно визначив заборгованість за вересень 2017 року, яка підлягає стягненню в розмірі 1192,98 грн.

Таким чином загальний розмір заборгованості по заробітній платі складає 5897,98грн., з яких: за вересень 2017 р. 1192,98 грн., за жовтень 2017 р. - 3205,00грн., за листопад 2017р. - 1500,00грн.

Доказів, які б підтверджували факт виконання відповідачем вимог трудового законодавства щодо виплати заборгованості по заробітній платі або спростовували наявності зазначеної заборгованості підприємством не було надано ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції.

Наявність заборгованості з виплати заробітної плати саме за період з вересня 2017 року по листопад 2017 року підтверджується наданими відповідачем копіями відомостей на виплату грошей та наданою позивачем копією індивідуальних відомостей з ПФУ про застраховану особу ОСОБА_3, з якої вбачається, що страхові внески за період з вересня по листопад 2017 року сплачені не були, що в свою чергу підтверджує факт нарахування, але не виплати заробітної плати позивачу.

Таким чином, рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_3 заборгованості по заробітній платі за вересень 2017 року в розмірі 3500,00грн. не відповідає матеріалам справи, а тому наявні підстави для зміни рішення суду в цій частині.

Разом з тим, колегія не погоджується з доводами відповідача, що суд першої інстанції стягнув заборгованість по заробітній платі виходячи з розміру фактично нарахованої заробітної плати без врахування відрахувань податків і зборів, судом мало бути відраховано зі стягнутої суми податки та інші обовязкові платежі не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Згідно із підпунктом 164.2.1 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту), включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку і є базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Відповідно до підпункту 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України, податковий агент, що нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобовязаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену ст. 167 цього Кодексу.

Таким чином, роботодавець має виконати функції податкового агента щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу у вигляді середньої заробітної плати, нарахованої на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до абзацу 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.

Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Не зазначення судом першої інстанції в резолютивній частині судового рішення тієї обставини, що стягнута на користь працівника сума середньомісячного заробітку є без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, не є підставою для скасування правильного судового рішення.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині визначення суми заборгованості підлягає зміні із зазначенням, що заборгованість по заробітній платі, яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_3, за період з вересня по листопад 2017 року складає 5897,98 грн. з утриманням з цієї суми обовязкових податків та зборів.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд, приходить до висновку, що апеляційна скарга ТОВ «СП Добрий господар» підлягає до часткового задоволення, а рішення районного суду необхідно змінити в частині визначення розміру заробітної плати за спірний період.

В іншій частині рішення суду необхідно залишити без змін, як таке що прийняте з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ст. ст. 141, 367, п. 2 ч. 1 ст. 374 , ст.. ст.. 376, 381-382, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство Добрий господар» задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 14 травня 2018 року змінити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство Добрий господар» (місцезнаходження: Харківська обл., Первомайський район, м. Картамиш, вул. Октябрьська, 39, ) на користь ОСОБА_3 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) заборгованість по заробітній платі за період з вересня 2017 року по листопад 2017 року в розмірі 5897 ( пять тисяч вісімсот девяносто сім) гривень 98 копійок, з утриманням з цієї суми обовязкових податків та зборів.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст.. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 17 вересня 2018 року.

ОСОБА_6Кісь

Судді: А.І. Овсяннікова

ОСОБА_2