Апеляційний суд Житомирської області
Справа №273/1417/17 Головуючий у 1-й інст. Новицький Є. А.
Категорія 27 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року

Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

за участю секретаря Кучерявого О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 273/1417/17 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 25 травня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Новицького Є.А. в м. Баранівка,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» ( далі ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду із даним позовом посилаючись на те, що 24.10.2006 між ОСОБА_1 та АКБ «Райффайзенбанк Україна» правонаступником якого за всіма правами та обовязками є ПАТ «ОТП Банк», було укладено кредитний договір №ML/0ВC/002/2006 про надання кредиту в сумі 41000,00 доларів США з кінцевим строком повернення 24.10.2026 року. Кредитний договір складається із двох частин, які нероздільно повязані між собою, згідно з п. 1 частини 1 Договору. 24.10.2006 в забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором №ML/0ВC/002/2006 було укладено договір поруки №SR/0ВC/002/2006, згідно якого, ОСОБА_2 поручився за виконання умов кредитного договору за ОСОБА_1 Також, 23.04.2007 між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк» правонаступником якого за всіма правами та обовязками є ПАТ «ОТП Банк», було укладено кредитний договір №CNL/010/032/2007 про надання кредиту в сумі 61000,00 доларів США з кінцевим строком повернення 23.04.2017 року. Кредитний договір складається з двох частин, які нероздільно повязані між собою, згідно з п. 1 частини №1 Договору. 29.06.2010 між публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю та договір про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу. Згідно із вказаним договором, ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитними договорами №ML/0BC/002/2006 від 24.10.2006 та №CNL/010/032/2007 від 23.04.2007 року. Відповідно до умов кредитних договорів, позивач свої зобовязання перед ОСОБА_1 виконав повністю, остання отримала кредитні кошти в сумі 41000,00 доларів США та 61000,00 доларів США. Банк зазначав, що направляв боржнику вимогу про погашення заборгованості. Однак, на листи попередження та телефонні дзвінки остання не реагувала, ніяких кроків до сплати кредитних коштів не робила та продовжує ухилятись від виконання зобовязань по кредитних договорах. Станом на 14.09.2017 заборгованість за кредитним договором №ML/0BC/002/2006 складає 22880,65 доларів США, що еквівалентно 596718,19 грн по курсу НБУ станом на 14.09.2017, та складається з: 22880,65 доларів США (596718,19 грн) - залишок заборгованості за кредитом. Відносно кредитного договору № CNL/010/032/2007, то заборгованість станом на 14.09.2017 складає 65287,25 доларів США, що еквівалентно 1702665,36 грн по курсу НБУ станом на 14.09.2017, що складається з: 54083,09 доларів США (1410465,35 грн) залишок заборгованості за кредитом; 11204,16 доларів США (292200,01 грн) - сума відсотків за користування кредитом. Відтак, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило суд стягнути на його користь із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № ML/0BC/002/2006 від 24.10.2006 22880,65 доларів США, що еквівалентно 596718,19 грн по курсу НБУ станом на 14.09.2017 рік. Стягнутим із ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № CNL/010/032/2007 від 23.04.2007 у розмірі 65287,25 доларів США, що еквівалентно 1702665,36 грн по курсу НБУ станом на 14.09.2017 рік.

Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 25 травня 2018 року у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами ст.1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. У разі встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов, одночасне застосування таких заходів відповідальності не свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно - правової відповідальності за одне і те ж порушення, що підтверджується правовим висновком Верховного Суду України від 30.09.2015 №6-154цс15.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК Україн за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи 24.10.2006 між ОСОБА_1 та АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого за всіма правами та обовязками є ПАТ «ОТП Банк», було укладено кредитний договір №ML/0ВC/002/2006 про надання кредиту в сумі 41000,00 доларів США з кінцевим строком повернення 24.10.2026 року.

Відповідно до ч.1 ст 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

24.10.2006 року в забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором №ML/0ВC/002/2006 було укладено договір поруки №SR/0ВC/002/2006 згідно якого, ОСОБА_2 поручився за виконання умов кредитного договору за ОСОБА_1

Крім того, 25.10.2006 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки №PML- OBC/002/2006, за яким остання передала в іпотеку квартиру №107 Соборний майдан, 2/2 в м. Житомирі.

23.04.2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк» правонаступником якого за всіма правами та обовязками є ПАТ «ОТП Банк», було укладено кредитний договір №CNL/010/032/2007 про надання кредиту в сумі 61000,00 доларів США з кінцевим строком повернення 23.04.2017 року.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

29.06.2010 між публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю та договір про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу.

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч.1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не виконувала належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитними договорами, у зв'язку з чим у неї виникла заборгованість, яка станом на 14 вересня 2017 року за кредитним договором від 24.10.2006 склала: за тілом кредиту - в розмірі 22 880,65 доларів США, що еквівалентно 596 718 грн 19 коп., за кредитним договором від 23.04.2007 склала: за тілом кредиту - в розмірі 54083,09 доларів США, що еквівалентно 1 410 465 грн 35 коп., за процентами - у розмірі 11204,16 доларів США, що еквівалентно 292 200 грн 01 коп.

Згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Згідно з пунктом 1.9.1. кредитного договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобов'язань за цим договором.

Частинами першою і третьою ст. 251 ЦК України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

На підставі ч.1 ст. 252 та ч.1 ст. 253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строк починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Відповідно до частини першої, п'ятої ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

За змістом цих норм початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Враховуючи положення вищенаведеної ч.2 ст. 1050 ЦК України, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється з дня настання строку виконання основного зобов'язання, яким є строк виконання зобов'язання у повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту дострокового.

Отже, пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом є зміною строку виконання зобов'язання та зумовлює початок перебігу позовної давності.

Встановлено, що 22 лютого 2010 року за заявою банку приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_4 видав виконавчий напис за яким звернув стягнення на квартиру №107, що знаходиться за адресою: майдан Соборний, №2/2 в м. Житомирі та належить на праві власності ОСОБА_1 За рахунок коштів, отриманих від реалізації квартири запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «ОТП Банк» у розмірі: залишок забогованості за кредитом - 37 560,84 доларів США, що еквівалентно 300 501 грн 75 коп.; несплачені відсотки за користування кредитом - 8 459 доларів США, що еквівалентно 67679 грн 70 коп.

Тобто, кредитор використав передбачене ч.2 ст.1050 ЦК України право на односторонню зміну строку виконання основного зобов'язання, тому саме із зміненого банком дня виконання основного зобов'язання починається відлік трирічного строку для пред'явлення вимоги до боржника.

З огляду на наведене, починаючи з 22 лютого 2010 року та протягом троьох років банк мав право на звернення до суду з позовом до боржника про стягнення заборгованості за кредитним договором від 24 жовтня 2006 року, проте з таким позовом він звернувся лише у листопаді 2017 року, тобто поза межами строку позовної давності.

Частиною четвертою статті 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

За пунктами 4.1, 4.2 укладеного сторонами договору поруки №SR- OBC/002/2006 від 24 жовтня 2006 року, цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами (дата договору) та діє до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором. Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов'язань в повному обсязі.

Тобто, договором поруки №SR- OBC/002/2006 від 24 жовтня 2006 року не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється.

Аналіз вищенаведеної ч.4 ст. 559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом вказаного строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч.2,4 ст. 267 ЦК України).

Відповідна правова позиція міститься і в постанові ОСОБА_5 Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 провадження № 14-10цс18.

Позичальник ОСОБА_1 в суді першої інстанції заявила про застосування положень ч.4 ст.267 ЦК України , як підставу відмови в заявлених вимогах банку.

Ухвалюючи рішення про відмову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором від 24.10.2006 солідарно з позичальника та поручителя, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що банк виконавчим написом від 22 лютого 2010 року змінив строк виконання основного зобов'язання, однак з позовом як до боржника, так і до поручителя звернувся лише 29 листопада 2017 року, тобто за межами встановлених законом строків.

Правильним є рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 23.04.2007 року.

Повернення кредиту та сплату відсотків за договором №CNL/010/032/2007, ОСОБА_1 мала здійснювати щомісячними платежами до 23 числа кожного місяця у сумі 312,89 доларів США (щомісячний платіж) упродовж строку кредитування. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов'язання.

Встановлено судом, що ОСОБА_1 перестала виконувати щомісячні зобовязання за кредитним договором №CNL/010/032/2007 за тілом кредиту з 25.06.2010, за відсотками з 02.04.2009 року.

Інших доказів погашення заборгованості після цих періодів до суду не надано і судом таких не встановлено.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця року.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

За таких обставин та з врахуванням наведених норм матеріального права правильним є висновок суду першої інстанції, що оскільки останній платіж на погашення кредитної заборгованості за договором від 24.10.2007 позичальником було внесено за тілом кредиту 25.06.2010, за відсотками 02.04.2009, а з позовом до суду банк звернувся 29 листопада 2017 року, то до таких правовідносин слід застосувати строк позовної давності, про що і було заявлено відповідачем у справі.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

За таких обставин, відповідно до ст.375 ЦК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» залишити без задоволення.

Рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 25 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 27 вересня 2018 року.

Головуючий

Судді