Провадження № 22-ц/772/1609/2018
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 вересня 2018 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Стадника І.М. (судді-доповідача),

суддів: Міхасішина І.В., Войтка Ю.Б.

з участю секретаря судового засідання Безрученко Н.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №2

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 травня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Короля О.П., повний текст якого складено 21.05.2018 року,

в справі №127/23854/17

за позовом ОСОБА_4 (позивач)

до ОСОБА_3 (відповідач)

про визнання житла спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на ? частки квартири та присудження грошової компенсації за сплачену суму кредиту, -

встановив:

В листопаді 2017 року ОСОБА_4 звернувся в міський суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання житла спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на ? частки квартири та присудження грошової компенсації за сплачену суму кредиту, в обґрунтування якого посилався на те, що з 17 червня 2006 року по 08 вересня 2016 року вони з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В звязку з відсутністю власного житла у м. Вінниці за час шлюбу сторони змушені були постійно винаймати квартири, а тому виникла нагальна потреба у придбанні власного житла. Оскільки власних коштів було недостатньо сторони вирішили скористатись програмою кредитування.

12.04.2013 року відповідач ОСОБА_3 звернулась із заявою до Комунальної організації «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву» про надання пільгової позики строком на 15 років в сумі 200000 грн.

16.04.2013 року між ОСОБА_3, як покупцем та ТОВ Промислово-інвестиційна компанія «Поділлябудінвест» як продавцем було укладено договір №Т-2/19, відповідно до якого продавець продав, а покупець купив квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 62,03 кв. м.

16.04.2013 року протоколом №1 між ОСОБА_3 та ТОВ ПІК «Поділлябудінвест» було погоджено динамічну договірну ціну за договором №Т-2/19, яка становила 4500 грн. за кв. м.

14.05.2013 року між ОСОБА_3 та Комунальною організацією «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву» був укладений кредитний договір №3-22-21, предметом якого є надання фондом позичальнику ОСОБА_3 кредиту на будівництво індивідуального житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 терміном на 15 років на суму 195394 грн.

Додатком №1 до цього договору є графік повернення кредитних коштів та нарахувань по кредиту, відповідно до якого до 2027 року включно сторони повинні повернути суму 248001 грн.

01.09.2014 року здійснена державна реєстрація права власності на зазначену квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_3 державним реєстратором реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції, індексний номер 26251109.

20.10.2014 року ОСОБА_3 та Комунальна організація «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву» уклали іпотечний договір про забезпечення вимоги іпотекодержателя та повернення іпотекодержателю в строк до 30.12.2027 року кредиту в розмірі 195394 грн. Предметом іпотеки за цим договором є квартира АДРЕСА_4. За домовленістю сторін вартість предмета іпотеки визначена в розмірі 270000 грн.

З квітня 2013 року вони почали здійснювати ремонт у квартирі, з 01.09.2015 року їх сімя вселилась в квартиру, а 09.10.2015 року вони зареєструвались в квартирі, що підтверджується довідкою №032 ОСББ «Європейське-39» від 12.10.2016 року.

Відповідно до графіка погашення кредиту за період з 28.10.2013 року по 29.11.2016 року сторонами було погашено 70000 грн., що підтверджується довідкою КП «Обласний Фонд сприяння інвестиціям та будівництву» від 15.05.2017 року.

З листопада 2016 року до червня 2017 року борг не погашався, а тому станом на 09.06.2017 року заборгованість складала 145713 грн., що підтверджується довідкою Фонду від 09.06.2017 року.

Після розірвання шлюбу сторони залишились проживати в квартирі, визначивши між собою користування кімнатами.

Мирно врегулювати спір про поділ квартири не вдалося, а тому ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом та просив визнати житло - квартиру АДРЕСА_5 спільною сумісною власністю подружжя, визнати за ним право власності на ? частки квартири та присудити з нього грошову компенсацію за сплачену відповідачкою суму кредиту.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 травня 2018 року позов задоволено частково. Визнано квартиру АДРЕСА_6 (колишня вул. ОСОБА_6) в м. Вінниці спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_6 (колишня вул. ОСОБА_6) в м. Вінниці.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 у відшкодування судових витрат зі сплати судового збору 1350 грн.

Не погодившись із рішенням відповідач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість рішення, постановлення його з порушенням норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення і прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції безпідставно надав перевагу поданим позивачем доказам щодо його участі в придбанні квартири власними і позиченими в родичів коштами, відкинувши при цьому надані нею докази про те, що останній ніяким чином не приймав участі у придбанні спірної квартири. Крім того, вважає, що судом не надано належної оцінки сукупності фактів, які свідчать про те, що на сплату першого внеску за квартиру були використані її особисті кошти, позичені перед тим у ОСОБА_7 На думку апелянта, кредитний договір було укладено особисто відповідачкою і відповідно до нього лише вона є власником придбаної в кредит спірної квартири.

Від представника позивача ОСОБА_4, адвоката ОСОБА_8 суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду від 14.05.2018 року без змін, як законне і обґрунтоване.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_9 вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах, викладених у ній, і просив задовольнити.

Позивач ОСОБА_4 і його представник адвокат ОСОБА_8 проти вимог апеляційної скарги заперечували, просять залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися за засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони з 17.06.2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду від 08.09.2016 року розірвано.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до договору кладеного 16.04.2013 року між ОСОБА_3 (покупець) та ТОВ ПІК «Поділлябудінвест» (продавець) останнє продало, а покупець купила квартиру АДРЕСА_7 (нині вул. ОСОБА_10) в м. Вінниці.

Протоколом №1 від 16.04.2013 року між ОСОБА_3 та ТОВ ПІК «Поділлябудінвест» було погоджено динамічну договірну ціну по договору №Т-2/19, яка становить 4500 грн. за кв. м.

Відповідно до кредитного договору №3-22-21 укладеного 14.05.2013 року між ОСОБА_3 та Комунальною організацією «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву», предметом якого є надання фондом позичальнику ОСОБА_3 кредиту на будівництво індивідуального житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 терміном на 15 років на суму 195394 грн.

Додатком № 1 до цього договору був графік повернення кредитних коштів та нарахувань по кредиту, відповідно до якого до 2027 року включно сторони повинні повернути суму 248001 грн.

Свідоцтво про право власності на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_8, загальною площею 60,4 кв. м., житловою площею 33,8 кв. м., видано на ім`я ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1). Право власності на зазначену квартиру за ОСОБА_3 було зареєстровано 01.09.2014 року.

Рішенням Вінницької міської ради від 25.12.2015 року №71 вулицю ОСОБА_6 перейменовано на вул. ОСОБА_10.

20.10.2014 року ОСОБА_3 та комунальна організація «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву» уклали іпотечний договір про забезпечення вимоги іпотекодержателя з повернення іпотекодержателю в строк до 30.12.2027 року кредиту в розмірі 195394 грн. Предметом іпотеки за цим договором є квартира АДРЕСА_1. За домовленістю сторін вартість предмета іпотеки визначена в розмірі 270 000 грн.

Крім того, судом встановлено, що починаючи з квітня 2013 року подружжя почало здійснювати ремонт у придбаній спірній квартирі, а 09.10.2015 року вони разом із сином зареєструвались в ній, що підтверджується довідкою №032 ОСББ «Європейське-39» від 12.10.2016 року.

В період 28.10.2013 року по 29.11.2016 року сторонами було погашено кредит на суму 70000 грн., що підтверджується довідкою КП «Обласний Фонд сприяння інвестиціям та будівництву» від 15.05.2017 року.

Оскільки з листопада 2016 року до червня 2017 року борг не погашався, станом на 09.06.2017 року утворилась заборгованість сума якої складала 145713 грн., яку позивач внесла на рахунок Фонду.

Після розірвання шлюбу сторони продовжують проживати в квартирі, між ними визначено порядок користування кімнатами.

29.11.2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного Кодексу України.

За приписами частини 2 статті 3 СК України, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Згідно із частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обовязків подружжя. Відповідно до частини 1 статті 36 цього кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обовязків подружжя.

Відповідно до статі 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Згідно з вимогами 76-80 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів та показання свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що були одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Належність майна до об'єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною другою якої такі є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Вирішуючи спір суд першої інстанції, застосувавши презумпцію спільності майна подружжя за статтею 60 СК України, яку відповідач не спростувала, правильно виходив із того, що спірна квартира була придбана під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а тому дійшов обґрунтованого висновку про її поділ та визнання за позивачем права власності на 1/2 частину вказаного майна.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Оскільки презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя відповідачем не спростовано, матеріали справи не містять належних доказів того, що придбання спірної квартири відбувалось за кошти, які є виключно її особистими, доводи апеляційної скарги є безпідставні.

Так само не можуть бути підставою для скасування судового рішення доводи апеляційної скарги про те, що кошти, за рахунок яких була придбана спірна кватира - заробітна плата відповідача, яка була спрямована на погашення кредиту, не є об'єктом права спільної сумісної власності, оскільки таке твердження не відповідає частині 2 статті 61 СК України.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги про те, що кредитний договір був укладений нею не в інтересах сімї, а у власних, особистих інтересах, а відтак квартира належить їй, як і зобовязання з повернення кредитних коштів, апеляційний суд виходить з такого.

Майном як особливим об'єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки (частина перша статті 190 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то цивільні права та обов'язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Якщо наявність боргових зобов'язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов'язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

У справі, яка переглядається, суд установив, що кошти за укладеним кредитним договором були спрямовані на придбання квартири для проживання сімї сторін. Крім того, спірна квартира була передана в іпотеку для забезпечення виконання зазначеного договору.

В іпотечному договорі (п. 4.3) зазначено про те, що він вчинений за письмовою згодою чоловіка іпотекодавця ОСОБА_4, викладеною у вигляді заяви, справжність підпису на якій засвідчена приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу 11.10.2014 року.

Відтак вірним є висновок суду першої інстанції про те, що оскільки кошти за кредитним договором були використані в інтересах сімї, спірна квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності і вони обоє мають зобовязання за кредитним договором.

Не спростовує висновків суду першої інстанції про поширення режиму спільної сумісної власності на спірну квартиру і укладений відповідачкою з третьою особою договір позики, оскільки його укладено в період шлюбу, а позика надана на придбання квартири (п. 3).

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в зобовязанні позивача сплатити грошову компенсацію за вже погашену частину кредиту не оскаржується, а тому не переглядає апеляційним судом.

Згідно з частиною 3 статті 12, частиною 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Отже, судом першої інстанції розглянуто справу з дотриманням принципу диспозитивності цивільного судочинства, тобто за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи (стаття 13 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об'єктивно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційних скарг без задоволення, а судового рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 травня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: ОСОБА_2
Судді:ОСОБА_11
ОСОБА_12