Справа № 751/8573/17 Провадження № 22-ц/795/1135/2018 Головуючий у I інстанції ОСОБА_1 Доповідач - Висоцька Н. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Мамонової О.Є.

сторони: позивач - ОСОБА_2,

відповідач - Публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго»,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3, на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 25 липня 2018 року (місце ухвалення м. Чернігів, дата складання повного тексту 30.07.2018) у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Облтеплокомуненерго» про захист прав споживачів. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1. Вказаний будинок обладнаний приладом загально будинкового обліку теплової енергії. В будинку знаходяться помешкання з індивідуальними та без індивідуальних приладів обліку витрат теплової енергії. Позивачу послуги у сфері теплопостачання надає АТ «ОТКЕ».

Квартира позивача обладнана ультразвуковим лічильником тепла.

Зазначає, що з порушенням розрахунків АТ «ОТКЕ» за період з жовтня 2016 року по квітень 2017 позивачу нараховано до оплати та пред»явлено борг, розрахунок якого проведено з порушеннням.

В позові позивач просить визнати дії ПАТ «Облтеплокомуненерго» щодо завищення та нарахування ОСОБА_2 витрат теплової енергії за місця загального користування, за адресою: м. Чернігів, вул. Бєлова Генерала, 27/68 за період з жовтня 2016 по квітень 2017 року (включно) неправомірними. Зобов»язати ПАТ «Облтеплокомуненерго» скасувати безпідставно нараховану заборгованість по оплаті теплової енергії за опалення місць загального користування згідно будинкового лічильника ОСОБА_2 в сумі 9078,63 грн за період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року (включно). Зобов»язати ПАТ «Облтеплокомуненерго» здійснити перерахунок витрат теплової енергії на опалення місць загального користування ОСОБА_2 сум за період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року (включно) врахувавши, що відповідно до п. 2.2.2. Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, затвердженою Міністерством будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України № 359 від 31.10.2006, коефіцієнт Кі мзк, який припадає на помешкання та відображає частку загального платежу ОСОБА_2, - становить 0,01878 та шляхом здійснення розрахунку кількості теплової енергії на опалення МЗК з урахуванням формул визначених п. 2.1.4, 2.2.1. вищезазначеної Методики.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПАТ «Облтеплокомуненерго» ОСОБА_4 просив у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування посилався на те, що висновки позивача є хибними, а позовні вимоги необґрунтованими. При здійсненні нарахувань за послуги централізованого опалення АТ «ОТКЕ» керується нормативними актами, які регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг, а саме: Правилами опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, та типовим договором затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України, від 21.07.2005 № 630, Методикою розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України, від 31.10.2006 № 359.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25.07.2018 у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Облтеплокомуненерго» про захист прав споживачів відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого суду від 25.07.2018 повністю, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

За доводами скарги оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим, судом порушено норми матеріального і процесуального права.

Судом не надано належної правової оцінки розрахунку кількості теплоти, що споживається місцями загального користування здійсненого відповідачем на відповідність вимогам Методики № 359, що призвело до помилкового висновку правомірності розподілу відповідачем кількості теплоти, що споживається місцями загального користування між мешканцями будинку. Розрахунок відповідача не відповідає та взагалі не містить даних, що вимагається законом для розрахунку МЗК.

Суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про відповідність дій відповідача в частині розподілу витрат теплової енергії, спожитої на опалення МЗК, між окремими помешканнями.

Пункти 2.1 та 2.1.4. Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, при розрахунку витрат теплової енергії на опалення МЗК будинку 27 по вулиці Генерала Бєлова в м.Чернігові відповідачем застосовано не було, а отже подальше застосування ним п. 2.2.1. і 2.2.2. Методики при розподілу визначених величин теплової енергії між окремими помешканнями будинку не є правомірним, оскільки одна із вихідних даних розрахована не у відповідності із зазначеною у Методиці формулою.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Облтеплокомуненерго» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25.07.2018 залишити без змін. Зазначає, що оскаржуване рішення суду є законним і обґрунтованим, таким, що ухвалено на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. В обґрунтування відзиву посилається на те, що відповідач здійснює розрахунок витрат теплової енергії на опалення МЗК відповідно до п.п. 2.1., 2.1.4, з врахуванням утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі.

Посилається, що квартири з однаковою площею сплачують однакову суму за опалення МЗК, незалежно від наявності або відсутності квартирних засобів обліку. В разі наявності в будинку споживачів з квартирними лічильниками, або з індивідуальним (автономним) опаленням, їм в квитанціях сума виставлена до оплати поділяється на дві складові, оплата за опалення квартири та плата за опалення МЗК.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є споживачем послуг з централізованого опалення, як наймач (власник) квартири АДРЕСА_2, які надає ПАТ «Облтеплокомуненерго».

Вказана квартира позивача обладнана квартирним засобом обліку теплової енергії.

Також, будинок № 27 по вул. Бєлова Генерала в м. Чернігові обладнано будинковим засобом обліку теплової енергії. Дані обставини визнаються сторонами.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що визначаючи кількість теплової енергії на опалення МЗК за спірний період та розраховуючи розмір оплати відповідач керувався п.п. 10, 12 Правил та п.п. 2.1.4, 2.2.1, 2.2.2 Методики. Дії відповідача щодо нарахування позивачу витрат та оплати теплової енергії з урахуванням показань як будинкового так і квартирного лічильників, із зазначенням зафіксованої та розрахункової кількості та сум до сплати у платіжній квитанції, яка надається споживачу щомісяця є правомірними.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції не може погодитися колегія суддів апеляційного суду, оскільки він не ґрунтується на матеріалах справи та не відповідає вимогам законодавства, яким регулюються спірні правовідносини.

Правовідносини між виконавцем послуг та споживачем в сфері надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила № 630), Методикою розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення», затвердженою наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359 (далі - Методика) та іншими нормативно-правовими актами України.

Відповідно до пункту 12 Правил у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі квартири за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування. У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку.

При нарахуванні плати за опалення місць загального користування у житловому будинку виконавець послуг з централізованого опалення зобов'язаний дотримуватися положень Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359

Відповідно п. 28 Правил, споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, квартирні засоби обліку теплової енергії, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування (далі - МЗК) будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Судом встановлено, що квартира позивача обладнана квартирними засобами обліку теплової енергії (а.с. 32), у частини квартир відсутні такі засоби, разом з тим будинок обладнаний будинковим лічильником, що підтверджується даними акту прийняття в експлуатацію будинкого лічильника № 50 по вул. Генерала Белова, 27(а.с. 92), що визнається сторонами по справі.

Нарахування за послуги з централізованого опалення, в тому числі за опалення МЗК, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії, АТ «ОТКЕ» здійснює для всіх споживачів, незалежно від наявності або відсутності у них індивідуальних вузлів обліку теплової енергії, відповідно до п.п. 10, 12 Правил, п.п. 2.1.4, 2.2.1, 2.2.2 та розділу 3 Методики (а.с. 20).

Пункти 2.2.1. і 2.2.2. Методики визначають формули розподілу визначених величин теплової енергії, спожитої на опалення місць загального користування, між окремими помешканнями будинку.

Пунктом 2.1.4 Методики визначено, що у разі часткового оснащення приміщень споживачів приладами обліку теплової енергії та відсутності приладів обліку теплової енергії на місцях загального користування витрати теплової енергії на опалення місць загального користування визначаються розрахунком за формулами, наведеними в пункті 2.1 Методики.

Однак, при визначенні суми оплати за вказаними пунктами, відповідач, з врахуванням того, що СНиП 2.04.05-91 втратили чинність, а діючі ДБН В.2.5-67:2013, що затверджені наказами Мінрегіонбуду від 25.01.2013 №24 та від 28.08.2013 №410 не містять методики розрахунку втрат теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення будинку, проводив розрахунок шляхом віднімання від показань будинкового лічильника визначених кількості теплової енергії на опалення квартир без лічильників та сумарних показань квартирних лічильників і сумарної кількості теплової енергії на опалення окремих к-тих приміщень місць загального користування.

Проте, вказаний спосіб нарахування не відповідає складовим формули, визначеній в п. 2.1.4 Методики. З огляду на це, відповідач проводив розрахунки опалення місць загального користування не у спосіб, що визначений законом.

Суд першої інстанції на дану обставину уваги не звернув, вказавши на відповідність наданого відповідачем розрахунку вимогам п.2.1.4 Методики.

Посилання відповідача при обґрунтуванні нарахувань за опалення місць загального користування на Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 є безпідставним, оскільки даними Правилами не визначено порядку оплати послуг з опалення місць загального користування споживачами, квартири яких обладнані засобами обліку теплової енергії. Рекомендації щодо застосування Методики, які затверджені наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 22 лютого 2008 року № 47, також не визначають порядку розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування у разі обладнання багатоквартирного будинку загальнобудинковим приладом обліку теплової енергії та часткового оснащення приміщень споживачів приладами обліку (а.с. 47-49).

Отже, підміняючи методику розрахунку, визначену нормативним актом, який є чинним, іншою методикою, що здійснена не на підставі нормативно-правового акту, відповідач діяв не у передбачений законом спосіб.

З огляду на це, позовні вимоги ОСОБА_2 про зобов»язання відповідача здійснити перерахунок витрат теплової енергії на опалення місць загального користування ОСОБА_2 сум за період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року (включно) врахувавши п. 2.2.2. Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, затвердженою Міністерством будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України № 359 від 31.10.2006, коефіцієнт Кі мзк, який припадає на помешкання та відображає частку загального платежу ОСОБА_2, становить 0,01878 та шляхом здійснення розрахунку кількості теплової енергії на опалення місць МЗК з урахуванням формул визначених п. 2.1.4, 2.2.1. вищезазначеної Методики, підлягають частковому задоволенню.

При цьому колегія суддів вважає за можливе послатись в резолютивній частині рішення на п. 2.1.4 Методики, без зазначення застосування формули в деталях, що буде відповідати суті заявлених вимог та ефективному способу захисту порушеного права.

Позовні вимоги в частині визнання неправомірними дій ПАТ «Облтеплокомуненерго» щодо завищення та нарахування ОСОБА_2 витрат теплової енергії за місця загального користування, за адресою: м. Чернігів, вул. Бєлова Генерала, 27/68 за період з жовтня 2016 по квітень 2017 року (включно) підлягають задоволенню частково, оскільки само по собі нарахування відповідачем позивачеві плати за опалення місць загального користування передбачено зазначеною вище Методикою, проте розрахунки відповідача не відповідають Методиці розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних житлових, та визначення плати за їх опалення, затвердженої постановою КМУ від 21.07.2005 №630 з наступними змінами.

Враховуючи викладене, не підлягають задоволенню вимоги щодо зобов»язання скасувати безпідставно нараховану заборгованість по оплаті теплової енергії за опалення місць загального користування згідно будинкового лічильника ОСОБА_2 в сумі 9078,63 грн за період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року (включно), крім того позивач по справі визнає, що витрати на опалення МЗК повинні нести всі мешканці будинку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на зазначені обставини, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга задовольняється частково, та враховуючи, що позивач ОСОБА_2 звільнена від сплати судового збору відповідно до ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», з ПАТ «Облтеплокомуненерго» на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1280,00 грн за розгляд справи в суді першої інстанції, та 1920,00 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376 ч. 1 п. 4, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 25 липня 2018 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» про захист прав споживачів задовольнити частково.

Визнати дії Публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» щодо нарахування у завищеному розмірі ОСОБА_2 витрат теплової енергії за місця загального користування за адресою: АДРЕСА_3 за період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року (включно) неправомірними.

Зобов»язати Публічне акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» здійснити перерахунок витрат теплової енергії на опалення місць загального користування ОСОБА_2 сум за період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року (включно) відповідно до п. 2.1.4 Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, затвердженою Міністерством будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України № 359 від 31.10.2006.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» (, м. Чернігів, вул. Реміснича (Комсомольська), 55-Б) на користь держави судовий збір в розмірі 1280,00 грн за розгляд справи в суді першої інстанції, та 1920,00 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення у повному обсязі складено 24.09.2018.

Головуючий:Судді: