Справа № 500/4244/18
Провадження № 2/500/2591/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2018 року

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Адамова А.С.,

за участю секретаря - Нікітіної Ю.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в залі суду в місті Ізмаїлі в загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

27.06.2018 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовними вимогами, якими (з урахуванням уточнення від 02.08.2018 року) просить: встановити факт родинних відносин між нею та її батьками ОСОБА_6 і ОСОБА_7, а саме встановити факт того, що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 є її матір'ю, а померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 є її батьком; встановити факт її постійного проживання однією сім'єю з матір'ю ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2; визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, на: земельні ділянки площею 1,882 га, що розташована на території Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, масив АДРЕСА_5, кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; земельні ділянки площею 2,112 га, що розташована на території Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, масив АДРЕСА_5, кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер її батько ОСОБА_7. Після його смерті залишилось спадкове майно, зокрема, земельна ділянка площею 1,882 га, що розташована на території Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, масив АДРЕСА_5, кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_10, виданий 06.02.2008р. Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №45. ОСОБА_7 заповіт не залишав. На час смерті ОСОБА_7 спільно з ним проживала його дружина ОСОБА_6, яка прийняла спадщину, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Комишівської сільської ради №435 від 15.03.2018р. 02.12.2009р. померла мати позивача ОСОБА_6. Після її смерті залишилось спадкове майно, зокрема: земельна ділянка площею 1,882 га, що розташована на території Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, масив АДРЕСА_5, кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яку вона прийняла після смерті чоловіка ОСОБА_7, але не оформила за життя своїх юридичних прав;земельна ділянка площею 2,112 га, що розташована на території Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, масив АДРЕСА_5, кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю ОСОБА_6 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_11, виданий 06.02.2008р. Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №44. ОСОБА_6 залишила заповіт, яким житловий будинок АДРЕСА_1 заповіла онуку ОСОБА_8. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_6 стали її діти: позивач та відповідачі. Позивач проживала разом з матір'ю, допомогала матеріально, доглядала її, вели спільно господарство, тобто спадщину після матері вона прийняла фактично. Інші спадкоємці, діти спадкодавця, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, спадщину після матері не прийняли, оскільки на момент смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, та протягом шести місяців не проживала разом із спадкодавцем за однією адресою, заяву про прийняття спадщину у встановлений законом строк до нотаріуса не подавали, на спадщину не претендують. У нотаріальному порядку позивач оформити спадщину не може, оскільки вона пропустила встановлений строк звернення до нотаріуса, та у зв'язку з тим, що у документах, що посвідчують родинний зв'язок її зі спадкодавцем ОСОБА_6, існують розбіжності у написанні імені спадкодавця, та не підтверджений факт прийняття спадщини нею шляхом проживання разом зі спадкодавцем.

Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, надали заяву про підтримання уточнених позовних вимог та розгляд справи без участі.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні від 05.09.2018 позовні вимоги ОСОБА_2 визнав повністю, не заперечував проти їх задоволення.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_5, сповіщені належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, надали до суду письмові заяви про визнання позову та розгляд справи без їх участі.

Ухвалою суду від 23.07.2018 року витребувано від приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Апреленко Р.І. копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, та копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

У судовому засіданні від 05.09.2018 року були допитані свідки ОСОБА_10 (чоловік позивача), ОСОБА_11 (син позивача), які пояснили, що дійсно померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 є матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, а померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 є батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Наявність розбіжностей у написанні імені матері позивача пояснюють опискою під час виготовлення документів. Також, зазначили, що позивач на час відкриття спадщини проживала зі спадкодавцем за однією адресою, але не була зареєстрована, вона доглядала мати, вела з нею спільне господарство.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_10, виданий 06.02.2008р. Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №45, ОСОБА_7 є власником земельних ділянок загальною площею 1,882 га, що розташовані на території Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, масив АДРЕСА_5, кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_11, виданий 06.02.2008р. Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №44, ОСОБА_6 є власником земельної ділянки площею 2,112 га, що розташована на території Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, масив АДРЕСА_5, кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Дана інформація підтверджена листом Міськрайонного управління в Ізмаїльському районі та місті Ізмаїлі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №2309/126-18 від 31.07.2018р.

Відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_12 від 17.11.2008р., виданого Виконкомом Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Так, після смерті ОСОБА_7, згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить земельна ділянка площею 1,882 га, що розташована на території Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, масив АДРЕСА_5, кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_7 стали: дружина ОСОБА_6, дочка ОСОБА_2, син ОСОБА_3, син ОСОБА_4, дочка ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвами про народження, укладення шлюбу, копії яких наявні у матеріалах справи.

Спадщину після ОСОБА_7 прийняла його дружина ОСОБА_6, оскільки на час відкриття спадщини та протягом шести місяців проживала та була зареєстрована зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області №435 від 15.03.2018, копія якої наявна у матеріалах справи.

Діти спадкодавця ОСОБА_7 спадщину після його смерті не прийняли, так як на момент смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, та протягом шести місяців, не проживали разом із спадкодавцем за однією адресою, заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк до нотаріуса не подавали.

Відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_13 від 03.12.2009р., виданого Виконкомом Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Так, після смерті ОСОБА_6, згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить: земельна ділянка площею 1,882 га, що розташована на території Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, масив АДРЕСА_5, кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яку вона фактично прийняла після смерті чоловіка ОСОБА_7, але юридично за життя своїх прав не оформила; земельна ділянка площею 2,112 га, що розташована на території Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, масив АДРЕСА_5, кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

За життя ОСОБА_6 залишала заповіт, яким заповіла житловий будинок по АДРЕСА_1, ОСОБА_8. Спірних земельних ділянок заповіт не охоплює.

Позивач ОСОБА_2 є дочкою спадкодавця ОСОБА_6, тобто спадкоємцем першої черги за законом, та прийняла спадщину після матері фактично, оскільки на час відкриття спадщини та протягом шести місяців проживала зі спадкодавцем за однією адресою, але не була зареєстрована, вона доглядала мати, вела з нею спільне господарство, що підтверджується довідкою Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області №1991 від 21.11.2017р.

Інші спадкоємці першої черги за законом, діти: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, спадщину після смерті матері ОСОБА_6 не прийняли, так як на момент смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, та протягом шести місяців, не проживали разом із спадкодавцем за однією адресою, заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк до нотаріуса не подавали.

Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_6, відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає.

Інших спадкоємців немає.

Листом приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції в Одеській області Апреленко Р.І. №372/01-16 від 07.11.2018 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки вона пропустила строк звернення.

Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Згідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України розгляд справ про встановлення факту віднесено до компетенції суду.

Згідно п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

У п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що відповідно до п.1 ст.273 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

За позицією Верховного Суду України, викладеною в абз.2 п.2 постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» за №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

На підтвердження родинного зв'язку між позивачем та спадкодавцем ОСОБА_6, позивачем надано документи, зокрема, свідоцтво про її народження НОМЕР_14, виданого повторно 12.06.2015р., в якому ім'я матері вказано як «ОСОБА_9»; свідоцтво про укладення шлюбу позивача НОМЕР_15 від 22.11.1989р., з якого вбачається про зміну її прізвища «ОСОБА_6» на «ОСОБА_6»; свідоцтва про народження відповідачів (дітей спадкодавця), в яких ім'я матері вказано як «ОСОБА_9». Але ж, при повторної видачі свідоцтва про народження матері позивача НОМЕР_16 від 28.04.1975 Ізмаїльським райвідділом ЗАГС, мати вказана як - «ОСОБА_6». Чому саме мати вказана у свідоцтві про народження як ОСОБА_6, а у свідоцтвах про народження дітей як «ОСОБА_9», та хто саме зробив помилку при видачі свідоцтв, позивач не знає.

У зв'язку з чим, факт родинних відносин між ОСОБА_2 та її матір'ю ОСОБА_6 підтверджено показами допитаних в судовому засіданні свідків та зібраними у справі доказами, їх належна оцінка.

Факт проживання позивача разом з матір'ю на час відкриття спадщини підтверджують допитані в судовому засіданні свідки та довідкаКомишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області №1991 від 21.11.2017р.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 81 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265, 315 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до ОСОБА_3 (АДРЕСА_3), ОСОБА_4 (АДРЕСА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2), ОСОБА_5 (АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_3) про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Встановити факт родинних відносин між ОСОБА_2 та її батьками ОСОБА_6 і ОСОБА_7, а саме встановити факт того, що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 є матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, а померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 є батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Встановити факт постійного проживання однією сім'єю ОСОБА_2 із померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, на:

земельні ділянки загальною площею 1,882 га, що розташовані на території Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, масив АДРЕСА_5, кадастровий номер: НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_10, виданий 06.02.2008р. Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №45);

земельні ділянки загальною площею 2,112 га, що розташовані на території Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, масив АДРЕСА_5, кадастровий номер: НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_11, виданий 06.02.2008р. Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №44).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 28.09.2018р.

Суддя: А.С. Адамов