Справа № 646/2585/18
№ провадження 2/646/1068/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.09.18 року м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді - Шелест І.М.,

за участю секретаря - Ушакової Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в залі суду цивільну справу № 646/2585/18 в порядку спрощеного позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

24.04.2018 року до суду звернулася позивач ОСОБА_1 з позовом, в якому просила ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на її користь аліменти на утримання їх неповнолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму щомісячно до досягнення сином повноліття, починаючи з дня подання даної позовної заяви до суду.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем по справі, ОСОБА_2, починаючи з вересня 2004 року. Під час шлюбу з відповідачем народився син, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 3 Харківського обласного управління юстиції зроблено відповідний актовий запис № 769. Спільне життя з відповідачем ОСОБА_2 не склалося. Через різні характери та погляди на сімейне життя між ними погіршилися стосунки, виникла відсутність взаєморозуміння, що в результаті призвело до регулярного виникнення конфліктних ситуацій та сталих непорозумінь. 10.11.2009 року шлюб між ними було розірвано, про що Дзержинським відділом реєстрації актів Харківського міського управління юстиції 10.11.2009 року було зроблено відповідний актовий запис № 584, що підтверджується відповідним свідоцтвом про розірвання шлюбу. Їх неповнолітня дитина постійно проживала і залишається проживати разом з позивачкою. Домовленості щодо добровільної матеріальної участі в утриманні їх неповнолітньої дитини між нею та відповідачем не досягнуто. З того часу, коли вона з відповідачем почали проживати окремо, відповідач взагалі не надавав та даного часу не надає будь-якої матеріальної допомоги на утримання сина. Відповідач постійно працює та регулярно отримує заробітну плату, тобто є повністю матеріально забезпеченим, а тому має можливість надавати регулярну матеріальну допомогу на утримання дитини. Інших дітей на утриманні та утриманців у відповідача не має, стягнень за виконавчими документами не проводяться.

Ухвалою суду від 21.06.2018 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідачу було запропоновано протягом п'ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п'яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

25.07.2018 від відповідача по справі до суду надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач позовні вимоги визнає частково, в частині стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі ? частини з усіх видів доходу щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення сином повнолітня. Зазначив, що він на даний час має задовільний стан здоров*я, будь-яких зобов*язань по виконавчим листам, в тому числі по сплаті аліментів не має. З 22.05.2001 року по теперішній час працює слюсарем-ремонтником служби колії та тунельних споруд КП «Харківський метрополітен». Відповідно до довідки про заробітну плату № 27/508 від 20.07.2018 в період з січня по червень 2018 року він мав дохід у вигляді заробітної плати (з урахуванням сплачених податків) у розмірі 43 729, 85 грн, що в середньому складає 7 288, 30 грн. Тому, вважає, що позивачкою не надано будь-яких належних та допустимих доказів щодо вжиття нею додаткових заходів для гармонійного розвитку дитини, вважає вимоги позивачки щодо стягнення з нього аліментів в розмірі 1/3 частини не обґрунтованими та такими, що значно завищені.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановленні такі факти та відповідні їм правовідносини.

Так, судом встановлено, що позивач та відповідач з вересня 2004 року перебували у шлюбі.

Від шлюбу у сторін народився син.

Згідно з копії свідоцтва про народження дитини, ОСОБА_3 народився 12.01.2004 року. Батьком дитини відповідно до свідоцтва про народження є ОСОБА_2.

Згідно копії свідоцтва серії 1-ВЛ № 096077, 10.11.2009 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було розірвано, після реєстрації розірвання шлюбу позивачці присвоювалося прізвище ОСОБА_1.

Дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні.

Частина 1 та 2 ст. 141 СК України зазначає, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст.ст.181,183 СК України за рішенням суду грошові кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу його матері, батька та (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, розмір яких визначається судом.

Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги стан здоров'я та матеріальне становище дитини, матеріальне становище відповідача, який працює, не має на утриманні інших дітей, не заперечує проти задоволення позову в частині стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 доходів щомісяця.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст.183 СК України).

Вирішуючи питання стягнення аліментів, суд виходить із принципу рівності прав та обов'язків батьків щодо своїх дітей, передбаченого ст.141 СК України, а також приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей, у відповідності до ст.3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією ГА ООН від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991 року.

Визнання відповідачем позову в частині стягнення аліментів в розмірні 1/4 частини не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тому, виходячи з принципу справедливості та розумності, з урахуванням потреб дитини, враховуючи позицію відповідача, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково - визначити розмір аліментів у розмірі ? частини з усіх видів заробітку.

Саме вказана сума, з врахуванням встановлених обставин, буде відповідати вимогам розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково, в частині в частині стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 24 квітня 2018 року.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати необхідно стягнути з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 81, 141, 206, 259,263-265, 273-279 ЦПК України, ст.ст. 180-182, 183, 184, 191, 198 СК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, аліменти на утримання дитини: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.04.2018 року та до досягнення дитиною повнолітнього віку.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через суд першої інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 28.09.2018 року.

Суддя І.М. Шелест