Справа № 206/2500/18
Провадження № 2/206/877/18
ОКРЕМА УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.09.2018 Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі
головуючий суддя: Маштак К.С.,
секретаря судового засідання Стахів О.О.
позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житловий Альянс», Самарського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про усунення перешкод у користуванні майном та звільнення майна з-під арешту, -
ВСТАНОВИВ:
У провадженні Самарського районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житловий Альянс», Самарського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про усунення перешкод у користуванні майном та звільнення майна з-під арешту.
За результатами розгляду даної цивільної справи судом було відмовлено у задоволенні позову.
Ухвалою 01.02.2012 Шевченківського районного суду м. Києва заяву ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20.05.2010 за позовом ТОВ «Житловий альянс» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 про розірвання договору та стягнення сум залишено без задоволення (а.с. 76-77).
В той же час, 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 є власністю ОСОБА_1, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.11.2006 зареєстрованого 20.01.2007 КП «ДМБТІ», та обєктом обтяження за постановою державного виконавця Самарського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції від 26.08.2010, ВП № 21097275, що підтверджується копією свідоцтва, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.01.2007, та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєктів № 103062194 від 08.11.2017 (а.с. 9-10).
Таким чином, на момент повернення виконавчого листа стягувачу, у позивача, як боржника за виконавчим листом на праві власності перебувало (та перебуває) нерухоме майно.
Крім того, остання мала постійне місце проживаня та реєстрації у вказаній квартирі.
Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» у редакції, яка діяла на момент повернення виконавчого листа стягувачу (далі - Закон), у разі якщо при відкритті виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на майно та кошти боржника, боржник за погодженням з державним виконавцем має право у строк до початку примусового виконання рішення реалізувати належне йому майно чи передати кошти в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець цього майна повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби у строк до початку примусового виконання рішення. Після внесення покупцем коштів арешт з проданого майна боржника знімається за постановою державного виконавця.
Частиною 1 ст. 63 Закону передбачено, що звернення стягнення на будинок, квартиру, земельну ділянку, інше нерухоме майно фізичної особи проводиться у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.
Частиною 2 ст. 62 Закону встановлено, що нерухоме майно реалізуються виключно на прилюдних торгах (аукціонах).
При цьому, ч. 6 ст. 52 закону передбачала, що стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з
урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.
Таким чином, вказаними нормами передбачено порядок вчинення дій державним виконавцем, у разі наявності у власності боржника нерухомого майна, з метою виконання судового рішення.
Також законодавцем передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону.
Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що у даному конкретному випадку мало місце умисне невиконання рішення суду ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які були державними виконавцями Самарського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції, оскільки позивач будучи боржником за вказаним вище виконавчим провадженням була, також, і власником нерухомого майна, яке мало бути реалізовано, з метою виконання рішення суду, однак виконавчий лист було безпідставно повернуто стягувачу без виконання.
Так, у постанові Пленуму ВСУ від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що у мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду з прав людини.
Застосовуючи процедуру «пілотного рішення» у справі «ОСОБА_8 проти України» (рішення від 15.10.2009, остаточне від 15.01.2010) Європейський суд з прав людини знову констатував, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).
Отже, виконання судового рішення це остаточна стадія цивільного судочинства у процесі реалізації захисту цивільних прав, тому невиконання судових рішень, що є остаточними, обовязковими для виконання, є порушенням права на справедливий суд, яке захищено ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Виходячи зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод від 04.11.1950, права людини вважаються захищеними лише після повного виконання рішення суду. Невиконання судового рішення є порушенням права особи на суд і стаття 6 Конвенції втрачає свій сенс.
У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини від 11.12.2008 в справі «Антонюк проти України» зазначено, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні.
Таким чином, бездіяльність державних виконавців, уповноважених законодавчо, у межах своїх прав та обовязків, здійснювати дії з метою виконання рішення суду, призвели до невиконання судового акту, що по своїй суті підриває авторитет судової влади, державної виконавчої служби, та зневільовує сутність діяльність таких органів.
З урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку про наявність в бездіяльності ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які були державними виконавцями Самарського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції порушення законодавства та ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 262 ЦПК України суд може постановити окрему ухвалу щодо державного виконавця, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця та направити її органам, до повноважень яких належить притягнення таких осіб до дисциплінарної відповідальності, або органу досудового розслідування, якщо суд дійде висновку про наявність в діях (бездіяльності) таких осіб ознак кримінального правопорушення.
Виходячи з вищевикладеного, суд з метою запобігання подібних порушень, допущених посадовими особами Самарського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області Міністерства Юстиції України, в тому числі, державними виконавцями Ващинською Мариною Миколаївно та Литовченко Кирилом Юрійовичем, у подальшому, вважає за необхідне повідомити начальника ГТУЮ у Дніпропетровській області для вжиття відповідних заходів реагування з метою запобігання подібних порушень, а також прокурора Дніпропетровської області, з метою організації та забезпечення внесення відповідних відомостей уповноваженою особою до ЄРДР.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 260, 262, 264, 353 ЦПК України,
Про викладені в описовій та мотивувальній частинах окремої ухвали порушення законодавства, допущені посадовими особами Самарського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області Міністерства Юстиції України, в тому числі, державними виконавцями Ващинською Мариною Миколаївно та Литовченко Кирилом Юрійовичем, довести до відома начальника Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_10 для вжиття відповідних заходів реагування з метою запобігання подібних порушень у подальшому та притягнення таких осіб до дисциплінарної відповідальності, а також прокурора Дніпропетровської області Матвійчука Віктора Володимировича, з метою організації та забезпечення внесення відповідних відомостей уповноваженою особою до Єдиного реєстру досудових розслідувань, початку розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей направити до Самарського районного суду м. Дніпропетровська витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Про вжиті заходи на виконання даної окремої ухвали повідомити Самарський районний суд м. Дніпропетровська не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали.
Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п'ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У відповідності до п. 15.5 ч.1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціювання Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне судове рішення у формі ухвали складено 19.09.2018.

Суддя К.С. Маштак