АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 212/1018/18

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:

позивач - ОСОБА_1, яка діє від свого імені та від імені неповнолітнього ОСОБА_2,

відповідач - Публічне акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат",

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 березня 2018 року, яке ухвалено суддею Колочко О.В. о 14 годині 20 хвилин у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 29 березня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2018 року ОСОБА_1 яка діє від свого імені та від імені неповнолітнього ОСОБА_2, звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі - ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві.

Позов мотивовано тим, що її чоловік ОСОБА_4 загинув ІНФОРМАЦІЯ_2, під час виконання трудових обов'язків гірничого робочого очисного забою шахти ім. Леніна ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат". По факту нещасного випадку були складені акти форми Н-1 «Про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом» № 5 від 28.05.2004 року та форми Н-5 «Розслідування нещасного випадку» від 28.05.2004 року, відповідно до висновків яких нещасний випадок, внаслідок якого загинув ОСОБА_4, стався ІНФОРМАЦІЯ_2 о 02 годині 50 хвилин, смерть наступила внаслідок раптової посадки затору руди в зв'язку з невиконанням посадовими особами підприємства відповідача вимог чинного законодавства з охорони праці.

Звістка про смерть чоловіка призвела до того, що вона зазнала сильного нервового потрясіння, незважаючи на сплив часу позивач постійно перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про смерть чоловіка та батька її дитини не залишають її до теперішнього часу. Залишившись одна з дворічним сином, у неї погіршився матеріальний стан, оскільки заробіток чоловіка був основним джерелом їх існування. Крім того, вказала, що дитина позбавлена батьківського піклування та матеріальної підтримки, що відображається на його психічному стані, у зв'язку із чим син зазнає суттєвих незворотних негативних змін, які відбулись у його особистому житті.

Розмір моральної шкоди позивач оцінює у 352 000,00 грн. по 176 000,00 гривень кожному, яку просить стягнути з відповідача на її користь без утримання податків та зборів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 березня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1, моральну шкоду, завдану смертю працівника на виробництві в розмірі 80 000 тисяч гривень без урахування податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, моральну шкоду, завдану смертю працівника на виробництві в розмірі 80 000 тисяч гривень без урахування податку з доходів фізичних осіб.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 1409,60 гривень.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на недоведеність позивачем обставин справи, зокрема, відсутні докази в підтвердження наявності факту заподіяння їй моральної шкоди. Крім того, матеріали справи не містять жодних медичних документів, щодо підтвердження моральних страждань позивача, визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди є необґрунтованим. Вважає, оскільки нещасний випадок, внаслідок якого був смертельно травмований ОСОБА_4 стався 17.05.2004 року, тобто право на відшкодування шкоди у позивача виникло до 01.01.2006 року, тому ПАТ «Кривбасзалізрудком» є неналежним відповідачем, оскільки така шкода має відшкодовуватися за рахунок коштів Фонду соціального страхування. Також суд першої інстанції не вірно визначив розмір судового збору, який стягнув з відповідача на користь держави.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» - ОСОБА_7, який підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні, представника позивача - ОСОБА_8, який заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просив залишити її без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 є дружиною загиблого ОСОБА_4 (а.с.13).

Неповнолітній ОСОБА_2 є сином загиблого ОСОБА_4 ( а.с. 14).

17.05.2004 року о 02 годині 50 хвилин на дільниці № 6 орту скреперування 91 осі, горизонту 1158 м. шахти ім. «Леніна» ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» під час виконання трудових обов'язків гірничого робочого очисного забою внаслідок раптової посадки затору руди був смертельно травмований ОСОБА_4

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Тернівського районного управління юстиції міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 травня 2004 року, актовий запис № 733, ОСОБА_4 помер у віці 27 років, причина смерті - сполучена травма тулубу та нижніх кінцівок (а.с.3).

По факту нещасного випадку було складено акт № 5 про нещасний випадок на підприємстві від 28 травня 2004 року, відповідно до висновку якого нещасний випадок стався ІНФОРМАЦІЯ_2 о 02 годині 50 хвилин, смерть наступила внаслідок раптової посадки затору руди. В пункті 10 вищевказаного акту зазначено посадових осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, що призвели до смерті ОСОБА_9 (а.с. 4-5)

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст. ст. 1167, 1168 ЦК України і виходив з обов'язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв'язку із смертю чоловіка та батька їх неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Спір між сторонами виник з приводу наявності підстав для відшкодування ПАТ «Кривбасзалізрудком», яке є правонаступником шахти ім. «Леніна» ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», моральної шкоди ОСОБА_1, яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітнього сина, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку зі смертю чоловіка позивача та батька їх неповнолітнього сина - ОСОБА_4, який загинув в результаті нещасного випадку на виробництві.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

З аналізу змісту ст. 1167 ЦК України вбачається, що підставами відповідальності за завдану моральну шкоду є наявність такої шкоди, протиправна поведінка заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вина останнього.

Згідно ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім'єю.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Вказані підстави відповідальності ПАТ «Кривбасзалізрудком» за моральну шкоду, спричинену внаслідок загибелі ОСОБА_4, судом першої інстанції встановлені в повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи, а саме: Актом проведення розслідування нещасного випадку від 17.05.2004 року, яким встановлена вина посадових осіб шахти ім. «Леніна» ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником, якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком», які допустили порушення вимог законодавства з охорони праці та своїх посадових інструкцій, що у сукупності й стало причиною нещасного випадку (а.с.4-5, 6-8).

Факт заподіяння моральної шкоди позивачеві у зв'язку з втратою близької людини встановлений в судовому засіданні. Зокрема, позивач - ОСОБА_1, у зв'язку із втратою чоловіка, переживає душевні та психологічні страждання, позбавлена можливості отримувати від нього піклування та матеріальну допомогу, що тягне за собою порушення її нормальних життєвих зв'язків та докладення з її боку додаткових зусиль для організації свого життя. Неповнолітній син - ОСОБА_2, який втратив батька та залишився без його турботи і піклування у віці 2 років, переживає душевні та психологічні страждання, смерть рідної людини, яка спричиняє йому хвилювання і по теперішній час.

Судом першої інстанції встановлений й причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою відповідача - втрата життєвих зв'язків позивачами з рідною людиною.

З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачам, а доводи відповідача в апеляційній скарзі що він є неналежним відповідачем, оскільки така шкода має відшкодовуватися за рахунок коштів Фонду соціального страхуванн, колегією суддів спростовуються, з огляду на наступні обставини.

Так, страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є одним із видів загальнообов'язкового державного соціального страхування (стаття 4 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР), правове регулювання якого здійснювалося, зокрема прийнятим відповідно до цих Основ Законом України від 23 вересня 1999 року.

Норми вказаного Закону від 23 вересня 1999 року в редакції, чинній з моменту прийняття цього Закону і до внесення змін Законом України від 23 лютого 2007 року № 717-V, передбачали, що: відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей є завданням страхування від нещасного випадку (абзац 4 статті 1); у разі настання страхового випадку Фонд зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому (підпункт «е» пункту 1 частини першої статті 21); за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому Фондом провадиться страхова виплата за моральну шкоду (частина третя статті 28); моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат (частина третя статті 34).

З огляду на положення статей 21, 28, 30, 34, 35 Закону від 23 вересня 1999 року право на отримання членами сім'ї потерпілого від нещасного випадку на виробництві страхових виплат, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає з дня настання страхового випадку.

Пунктом 27 статті 77 Закону України від 20 грудня 2005 року № 3235-IV «Про Державний бюджет України на 2006 рік» та пунктом 22 статті 71 Закону України № 489-V від 19 грудня 2006 року «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дію вказаних норм, які передбачали виплату Фондом потерпілому страхової виплати за моральну шкоду, було зупинено на 2006 та 2007 роки.

Законом України від 23 лютого 2007 року № 717-V, що набрав чинності з 20 березня 2007 року, до Закону від 23 вересня 1999 року внесено зміни, згідно з якими були виключені норми про здійснення Фондом потерпілому страхової виплати за моральну шкоду.

Згодом, Законом України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» Закон № 1105-XIV було викладено у новій редакції, у тому числі було змінено назву вказаного Закону на Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Зазначений Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» набрав чинності з 1 січня 2015 року.

Відповідно до частини восьмої статті 36 Закону № 1105-XIV у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Закріплений у статті 58 Конституції України принцип незворотності дії Законів та інших нормативно-правових актів у часі є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (Рішення: від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012).

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Зазначені положення частини восьмої статті 36 Закону № 1105-XIV у редакції "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці" про те, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та КЗпП України, не містять вказівку на зворотну дію закону в часі, а отже не суперечить змісту частини першої статті 58 Конституції України та статті 5 ЦК України. Вказаними положеннями Закону право громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Судом встановлено, що з позовом до ПАТ «Кривбасзалізрудком» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві ОСОБА_1, яка діє від свого імені та від імені неповнолітнього ОСОБА_2, звернулась 19 лютого 2018 року (а.с. 1). З цього часу виникли правовідносини, на які поширює свою дію Закон № 1105-XIV в редакції, чинній з 01 січня 2015 року, яким покладено відповідальність за відшкодування моральної шкоди на роботодавця і не передбачено можливості такого відшкодування Відділенням Фонду, а тому доводи апеляційної скарги щодо відшкодування такої шкоди за рахунок коштів Відділенням Фонду є безпідставними.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди " № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача на те, що позивачами не доведено наявність моральних страждань. Смерть рідної людини, це не відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання.

Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Колегія суддів, беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивачів, характер психологічної травми, яку вони отримали у зв'язку зі смертю рідної людини, конкретні обставини по справі, істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивачів, які втратили турботу та підтримку близької людини, наслідки, що наступили, та їх невідворотність, вважає що визначений розмір моральної шкоди, відповідає засадам розумності, виваженості.

Згідно положення закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивачі звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Крім того, вимога про стягнення моральної шкоди є немайновою та за подання позову в даній категорії справ судовий збір справляється за фіксованою ставкою (пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»), а не пропорційно до розміру суми грошового відшкодування моральної шкоди, заявленого позивачем.

У зв'язку з цим, викладені в апеляційній скарзі доводи представника відповідача щодо порушення судом першої інстанції норм законодавства при стягненні в повному розмірі судового збору з відповідача на користь держави, колегія суддів визнає такими, що не заслуговують на увагу та не враховує їх.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 27 вересня 2018 року.

Головуючий:

Судді: