Справа № 215/1488/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
27 вересня 2018 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
у складі : головуючого, судді - Коноваленка М.І.
секретар судового засідання - Махоня Н.Ю.
розглянувши, в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі, в спрощеному позовному провадженні, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звернулися до суду з зазначеним позовом та просять усунути перешкоди у користуванні власністю, визнавши ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2, оскільки відповідач не мешкає за вказаною адресою вже понад один рік, особистих його речей в квартирі немає, за комунальні послуги не сплачує.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та позивач ОСОБА_2 не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені, кожен окремо подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та не заперечують проти заочного розгляду (а.с.36,37).
Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, відзиву не надав.
Дослідивши письмові докази, в заочному порядку, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.05.1999р. та договору дірування від 20.01.2001р., засвідченого приватним нотаріусом, є власниками квартири АДРЕСА_2 Дніпропетровської області (а.с. 9,10,11 - копія свідоцтва, договору та технічного паспорту на квартиру).
Однак у вказаній квартирі, за відомостями Криворізької об'єднаної міської довідково-інформаційної служби НоваКом від 16.04.2018 р., зареєстрований відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 15 - довідка), який, за даними акту про не проживання від 16.04.2018 р., складеного мешканцями квартир АДРЕСА_3 та посвідченого майстром ТзОВ «УЮТ-2011», з вересня 2016 року не проживає в АДРЕСА_2
Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до частини 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Так, рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.09.2016 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано (а.с. 13 - копія рішення), тобто відповідач є колишнім членом сім'ї позивача як власника житла. Однак припинення сімейних відносин не впливає на сервітутне право особи, яка його набула, і не припиняє його.
Згідно пункту 39 Постанови, члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом.
Аналогічне викладено в ч. 2 ст. 405 ЦК України, відповідно до якої член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Враховуючи те, що відповідач, як колишній член сім'ї власника житла, не проживає у спірній квартирі без поважних причин понад строки, визначені ст. 405 ЦК України, а саме з вересня 2016 року, згідно даних акту, суд вважає можливим визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням.
Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п.1 ч. 2ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Тому слід також стягнути з відповідача ОСОБА_3 704,80грн. судового збору, сплачених позивачем ОСОБА_1 при подачі позову.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 317,319,391,405 ЦК України, ст..ст. 10, 12,13, 141, 263, 265, 280-284, 288 ЦПК України,суд ,-
Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН: НОМЕР_2, 704,80 грн. судового збору.
Копію рішення направити відповідачу.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Роз'яснити у справі, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто суб'єктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач, а не інші особи, які беруть участь у справі. Повторне заочне рішення сторони можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем сторонам в апеляційному порядку.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, протягом тридцяти днів з дня його складення. Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
СУДДЯ: