Постанова

Іменем України

24 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 539/2253/16-ц

провадження № 61-15079св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Порцелак-Агро»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порцелак-Агро» на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10 лютого 2017 року у складі судді Іващенка Ю. А. та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 18 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Пилипчук Л. І., Дряниці Ю. В., Кривчун Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Порцелак-Агро» (далі - ТОВ «Порцелак-Агро») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4 про визнання договору недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 19 липня 2016 року ТОВ «Порцелак-Агро» ознайомлюючись із матеріалами справи № 826/7793/16 за позовом ТОВ «Порцелак-Агро» до КП Лубенське МБТІ про скасування рішень, що перебуває в провадженні Окружного адміністративного суду м. Києва виявлено, що начальником КП Лубенське МБТІ надано до переліку документів копію договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 29 жовтня 2009 року, укладеного між СТОВ «НИВА» та ОСОБА_4 Позивач не був учасником цього договору, а тому і не знав про його існування. Предметом договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, укладеного 29 жовтня 2009 року між СТОВ «НИВА» та ОСОБА_4 визначено передачу у власність нежитлової будівлі - критого току № 1, літ. «А-1», загальною площею 462,20 кв. м та вимощення 1, огорожі № 1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. СТОВ «НИВА» та ОСОБА_4уклали договір про продаж майна, яке продавцю не належало. ТОВ «Порцелак-Агро» є власником вказаного нерухомого майна, що підтверджується витягом від 11 лютого 2009 року № 21841331 про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Реєстрація права власності здійснена на підставі рішення реєстратора КП Лубенське МБТІ про реєстрацію права власності від 11 лютого 2009 року. На сьогодні не скасованими є публічна дія про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та рішення реєстратора від 11 лютого 2009 року. СТОВ «НИВА» не набуло права власності на спірне майно, у нього відсутній правовстановлюючий документ, а державна реєстрація речового права проведена з порушенням вимог статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Під час укладення спірного договору порушено вимоги статті 658 ЦК України. Продавець майна за спірним договором, що визначене як предмет продажу, не створював, не вводив в експлуатацію, не набував у законний спосіб, не має до нього жодного відношення, а отже не має права його продавати. Рішеннями Остапівської сільської ради Лубенського району Полтавської області від 24 січня 2012 року розглянуто протести прокурора та скасовано рішення Виконавчого комітету Остапівської сільської ради № 6-15 «Про встановлення права власності на нерухоме майно» від 27 березня 2007 року. Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 08 вересня 2009 року, на яке здійснюється посилання у спірному договорі, є похідним документом від рішень Виконавчого комітету. Відміна дії та скасування рішень Виконавчого комітету анулює і свідоцтва про право власності. Отже, СТОВ «НИВА» ніколи не було власником майна, яке вказане в предметі мирової угоди. Ліквідатор не мав права відчужувати критий тік № 1, оскільки його власником є інша особа - ТОВ «Порцелак-Агро».

Посилаючись на викладене, позивач просив визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, укладений 29 жовтня 2009 року та витребувати у ОСОБА_4 майно з чужого незаконного володіння шляхом зобов'язання передати нежитлові будівлі - критий тік № 1, літ. «А-1», загальною площею 462,20 кв. м та вимощення 1, огорожі № 1, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13 жовтня 2016 року провадження у справі за позовом ТОВ «Порцелак-Агро» до ОСОБА_4, СТОВ «Нива» про визнання договору недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння в частині позовних вимог до СТОВ «НИВА» на підставі пункту 7 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року закрито.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10 лютого 2017 року у задоволенні позову ТОВ «Порцелак-Агро» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутності правових підстав для визнання договору недійсним, оскільки станом на час розгляду справи чинним є видане продавцю СТОВ «НИВА» свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 01 вересня 2009 року серії НОМЕР_1. ТОВ «Порцелак-Агро» не є власником майна, оскільки правовстановлюючі документи, на підставі яких за ТОВ «Порцелак-Агро» реєструвалося право власності на це нерухоме майно - ухвала Октябрського районного суду м. Полтава від 30 січня 2009 року та рішення постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» від 22 січня 2009 року у справі № 43/94, в судовому порядку скасовані ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 02 вересня 2009 року та рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 19 січня 2010 року, які набрали законної сили.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 18 квітня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив із того, що оскільки ТОВ «Порцелак-Агро» не є власником будівлі критого току, йому не належать правомочності щодо володіння, користування та розпорядження цим майном, а тому підстави для витребування його від законного власника відсутні.

У червні 2017 року ТОВ «Порцелак-Агро» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 18 квітня 2017 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що ТОВ «Порцелак-Агро» є власником нерухомого майна - критий тік № 1, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Цей факт підтверджується витягом від 11 лютого 2009 pоку № 21841331 про реєстрацію права власності на нерухоме майно. На сьогодні не скасованими, а відтак чинними, є публічна дія про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та рішення реєстратора від 11 лютого 2009 року. На момент відкриття ліквідаційної процедури та визнання СТОВ «НИВА» банкрутом йому не належав критий тік № 1, і відповідно, ліквідатор не мав права відчужувати об'єкти, які банкруту не належать.

УхвалоюВищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 липня 2017 року відкрито провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

У вересні 2017 року до суду надійшли заперечення ОСОБА_4 на касаційну скаргу, згідно з якими сама по собі державна реєстрація права власності ТОВ «Порцелак-Агро» не доводить факту існування права власності на спірне нерухоме майно за тих обставин, коли у встановленому законом порядку правовстановлюючі документи, які стали підставою для державної реєстрації права власності, втратили свою чинність.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

26 березня 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу передано до Верховного Суду.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей 213, 214 ЦПК України 2004 року щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що 27 березня 2007 року рішенням № 13 Виконавчого комітету Остапівської сільської ради вирішено оформити право власності СТОВ «НИВА» на нерухоме майно - критий тік № 1, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 з видачею свідоцтва про право власності.

На підставі вказаного рішення, 08 вересня 2009 року видане свідоцтво про право власності СТОВ «НИВА» на вказане нерухоме майно та 09 вересня 2009 року Лубенським міжрайонним бюро технічної інвентаризації здійснено реєстрацію права власності за №334 у Книзі 1.

Відповідно до договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 29 жовтня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу АфанасієвськоюІ. В. за реєстровим № 2182, СТОВ «НИВА» продало будівлю критого току ОСОБА_4, та на підставі вказаного договору, 30 вересня 2009 року здійснена державна реєстрація права власності.

Рішенням Остапівської сільської ради від 19 квітня 2007 року скасовано рішення Виконавчого комітету від 27 березня 2007 року з № 6 по № 15 (включно), оскільки об'єкти не знаходились на балансі СТОВ «НИВА» з 2006 року.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 25 червня 2009 року рішення Остапівської сільської ради від 19 квітня 2007 року про відміну рішень Виконавчого комітету від 27 березня 2007 року визнано недійсним.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 16 грудня 2009 року, рішення Господарського суду Полтавської області від 25 червня 2009 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов СТОВ «НИВА» до Остапівської сільської ради Лубенського району Полтавської області задоволено та визнано недійсним рішення Остапівської сільської ради від 19 квітня 2007 року про відміну рішень виконавчого комітету від 27 березня 2007 року.

Постановою Вищого господарського суду України від 15 червня 2010 року постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 16 грудня 2009 року залишено без змін.

На підставі рішення постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» від 22 січня 2009 року, яким визнано за ТОВ «Порцелак-Агро» право власності на спірну нежитлову будівлю та ухвали Октябрського районного суду м. Полтава від 30 січня 2009 року, Лубенським міжрайонним бюро технічної інвентаризації 11 лютого 2009 року за ТОВ «Порцелак-Агро» зареєстровано право власності на спірне нерухоме майно.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 02 вересня 2009 року скасовано ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 30 січня 2009 року та відмовлено ТОВ «Порцелак-Агро» у задоволенні заяви про видачу виконавчого документа за рішенням постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» від 22 січня 2009 року у справі № 43/94.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтава від 19 січня 2010 року скасовано рішення постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» від 22 січня 2009 року у справі № 43/94.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов'язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Крім того, згідно з частиною третьою статті 61 ЦПК України 2004 року преюдиційність поширюється не тільки на осіб, що брали участь у справі, а й на особу, щодо якої відповідними рішеннями встановлено певні обставини, незалежно від того, чи брала вона участь у справі.

Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»передбачено що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини (далі - Конвенція) та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфу 1 Конвенції, рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

З урахуванням вимог законодавства про те, що обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ у тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники, суд погоджується з аргументованим висновком суду першої інстанції про відсутність порушеного права позивача, оскільки він не є власником майна - критого току № 1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку з тим, що правовстановлюючі документи, на підставі яких за ТОВ «Порцелак-Агро» реєструвалося право власності на вказане нерухоме майно: ухвала Октябрського районного суду м. Полтава від 30 січня 2009 року та рішення постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» від 22 січня 2009 року у справі № 43/94, скасовані ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 02 вересня 2009 року та рішенням Ленінського районного суду м. Полтава від 19 січня 2010 року.

Доводи касаційної скарги аналогічні підставам позову були предметом дослідження судом та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами було дотримано норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

У відповідності до частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що не відноситься до повноважень Верховного Суду.

Суди першої й апеляційної інстанції забезпечили повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржувані рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення суду першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порцелак-Агро» залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10 лютого

2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 18 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С.О. Погрібний

Г. І.Усик