Номер провадження 2/754/632/18
Справа №754/4744/17
РІШЕННЯ

Іменем України

12 вересня 2018 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Зотько Т.А.,

за участю секретаря судових засідань - Малинки А.Ю.,

позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Кобзар Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення пені, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 у квітні 2017 року звернулась до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення пені, мотивуючи свої вимоги тим, що 05.03.2018 між нею та відповідачем було укладено депозитний договір №SAMDNWD900 на суму 65000 грн., а 06.03.2014 - №SAMDNWFD900 на суму 72000 грн. Навесні 2014 року, у звязку із припиненням функціонування банківських відділень відповідача на території АР Крим, останнім рахунки позивача були заблоковані, на підставі чого позивач 29.07.2014 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з заявою про повернення належних їй коштів та сплати нарахованих відсотків за їх користування. Однак, вказана заява відповідачем задоволено не була, грошові кошти він не повернув, у звязку із чим ОСОБА_2 змушена була звернутися до суду з відповідним позовом.

Рішенням Деснянського районного суду м.Києві від 09.02.2015 було задоволено вимоги ОСОБА_2 та стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь суми вкладу, нараховані відсотки, інфляційні втрати та 3 % річних у загальному розмірі 159397,23 грн. При цьому, 21.03.2017 відповідачем було частково виконано судове рішення та перераховано позивачу лише 147429,72 грн. У звязку із тим, що ПАТ КБ «Приватбанк» тривалий час не виконував свої зобовязання та у встановлені строки не повернув позивачу суми вкладів за договорами депозиту з нарахованими відсотками за користування її грошовими коштами, позивач змушена була звернутись до суду із даним позовом та просила, на підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживача», стягнути з відповідача пеню у розмірі 3% вартості послуг за договорами за кожен день прострочення, а саме за період з 05.08.2014 по 20.03.2017р.р.:

-за договором вкладу №SAMDNWD900 від 05.03.2014 у розмірі 1870050 грн.;

-за договором вкладу №SAMDNWFD900 від 06.03.2014 у розмірі 2166480 грн.;

-11967,51 грн. залишку суми, що була присуджена та не сплачена банком за рішенням суду.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 12.04.2017 було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2018, у зв'язку із звільненням судді Шевчука О.П., справу було передано на розгляд новому складу суду - головуючому Зотько Т.А.

Ухвалою суду від 06.04.2018 по вищевказаній справі було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні.

При цьому позивачем було подано до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої, з урахуванням встановленого законодавством однорічного строку позовною давності до вимог про стягнення неустойки, зменшила заявлений розмір пені до розміру 1500150 грн., розрахунок якої здійснено за період 20.03.2016-20.03.2017р.р., позовні вимоги в іншій частині залишила без змін.

Позивач у судовому засіданні свої вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд про їх задоволення, посилаючись на обставини, що викладені у позові. Також пояснила, що у зв'язку із неналежним виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договорами банківського вкладу, вона зазнала чималих фінансових втрат.

Представник відповідача - Кобзар Ю.Б. у судовому засіданні проти позовну заперечувала у повному обсязі, їхні доводи в обґрунтування своєї позиці, що викладені у відзиві на позов підтримала. Зазначила суду, що проведений позивачем розрахунок пені є хибним та помилковим, оскільки, виходячи зі змісту ЗУ «Про захист прав споживача», споживач має право на отримання пені від суми процентів, а не від суми вкладу та відсотків.

Заслухавши вступне слово учасників справи, вивчивши подані сторонами заяви по суті справи, вивчивши матеріали позовної заяви та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступних підстав.

Згідно положень ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, заочним рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 09.02.2015 було задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про розірвання договору банківського вкладу та стягнення коштів. Даним судовим рішенням було розірвано № SAMDNWFD900 банківського вкладу «СТАНДАРТ» (SAMDN 7429) від 05.03.2014 року, що був укладений між сторонами, та стягнуто з банку на користь ОСОБА_2: 65000 грн. суми вкладу; 2925 грн. нарахованих відсотків за користування коштами; 4726,27 грн. пені за несвоєчасне повернення суми вкладу; 1430 грн. інфляційного збільшення за індексом інфляції та 619,72 грн. - 3% річних. Також, судом було розірвано договір № SAMDNWFD900 банківського вкладу «СТАНДАРТ» (SAMDN 6640) від 06.03.2014 року укладений між сторонами, та відповідно стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2: 72000 грн. суми вкладу; 3240 грн. нарахованих відсотків за користування коштами; 5197,78 грн. пені за несвоєчасне повернення суми вкладу; 1584 грн. інфляційного збільшення за індексом інфляції та 680,55 грн. - 3% річних. Також на користь позивача були стягнуті понесені нею судові витрати у загальному розмірі 1993,91 грн.

При цьому, рішенням Апеляційного суду м.Києва від 26.05.2015 вищевказане судове рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені за несвоєчасне повернення банківського вкладу було скасовано, та ухвалено нове, яким було відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні цієї вимоги (пред'явлені ОСОБА_2 вказані позовні вимоги щодо стягнення з банку пені, грунтувалися на положеннях ст.ст.1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань").

Вищевказаними судовими рішення було встановлено, що 05.03.2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено Договір банківського вкладу №SAMDNWFD900 «СТАНДАРТ» (SAMDN 7429) на суму 65000 грн, а 06.03.2014 року - Договір банківського вкладу №SAMDNWFD900 «СТАНДАРТ» (SAMDN 6640) на суму 72000 грн.

Відповідно до п.4 Договорів банківського вкладу, їхнім Предметом є розміщення в Банку іменного банківського вкладу позивача на строк 3 місяці з дня зарахування суми початкового вкладу у розмірі, з виплатою процентів зі спливом кожного розрахункового періоду.

Виплата процентів, нарахованих по кожному з вкладів була встановлена за ставкою 18 % річних.

Згідно домовленостей, викладених у договорі, вкладник мав право, зокрема: отримати вклад та суму нарахованих процентів згідно з умовами цього Договору; виступати з ініціативою про дострокове розірвання договору.

Судом також було встановлено, що 29.07.2014 року ОСОБА_2 звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» з заявою, в якій просила припинити дію Договору №SAMDNWFD900 від 05.03.2014 року та дію Договору №SAMDNWFD900 від 06.03.2014 року банківського вкладу та перевести всі грошові кошти з рахунків на її карту, відкриту 28.07.2014 року у відділенні Банку розташованого за адресою: м. Київ, пр. Маяковського, буд. 89-Б.

У відповідь на звернення позивачу надійшов лист № 20.1.0.0.0/7-20140703/692 від 11.08.2014 року в якому зазначалося, що відповідно до Постанови Правління НБУ від 06.05.2014 року № 260 ПАТ КБ «Приватбанк» припинив свою діяльність в Криму. Тобто, фактично позивачу було відмовлено у задоволенні її вимоги щодо повернення коштів.

З матеріалів справи вбачається, що всупереч судовому рішенню, яке набрало законної сили 26.05.2015, стягнуті з відповідача грошові кошти були в порядку його виконання зараховані позивачу 21.03.2017, що підтверджується наданою суду випискою по рахунку ОСОБА_2, відкритого в ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.15).

Таким чином, повернення депозитів та нарахованих відсотків було здійснено через три роки після звернення ОСОБА_2 до відповідача із заявою про припинення дії договорів банківського вкладу та повернення коштів, та через два роки з дня набрання судовим рішення законної сили про їх стягнення.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Відповідно до частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі.

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п'ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов'язання, яка має на меті, окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов'язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов'язання.

Крім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, і навпаки, з моменту порушення - являє собою міру відповідальності.

Враховуючи викладене, слід дійти висновку про поширення положень Закону України «Про захист прав споживачів» на спірні правовідносин.

Зазначені правові позиції викладені у постановах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року у справі № 6-37цс16 та від 1 червня 2016 року у справі № 2558цс15.

За змістом вищенаведеної частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та частини першої статті 1061 ЦК України, якою передбачено виплату банком вкладнику процентів на суму вкладу в розмірі, встановленому договором, вартість послуги за договором банківського вкладу - це саме розмір процентів, які банк має сплатити за користування коштами вкладника.

А тому, здійснений позивачем розрахунок штрафних санкцій у вигляді пені у розмірі 3% за кожен день прострочення, здійснений на підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» (а.с.90), не може бути взятий до уваги судом з тієї підстави, що він всупереч даної норми здійснений з розрахунку неповернутих відповідачем сум вкладів, а не нарахованих за їх користування відсотків.

При цьому, судовим рішенням були стягнуті з відповідача відсотки за договором №SAMDNWFD900 у розмірі 2925 грн. та за договором №SAMDNWFD900 у розмірі 3240 грн., а тому саме ці суми, як вартість послуги за договором банківського вкладу, повинні бути вихідною суми для здійснення обрахувань пені на підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів». На правильності обрахування пені виходячи з суми процентів за депозитом, а не на суму несвоєчасно повернутого вкладу, також наголошує сторона відповідача на поданому суду відзиві на позовну заяву.

А відтак, пеня у розмірі 3% вартості послуги за кожен день прострочення по договору №SAMDNWFD900 від 05.03.2014 складає 32028,75 грн. (2925х0,03х365), а за договором №SAMDNWFD900 від 06.03.2018 - 35478 грн. (3240х0,03х365), що підлягає стягненню судом з відповідача на користь позивача.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2 з приводу стягнення залишку суми присудженої до стягнення заочним рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 09.02.2015 суми у розмірі 11967,51 грн., то слід зазначити наступне.

Так, згідно вищевказаного судового рішення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 за договорами банківського вкладу №SAMDNWFD900 від 05.03.2014 та №SAMDNWFD900 від 06.03.2018 були стягнуті кошти у загальному розмірі 159397,23 грн.

Однак, Апеляційний суд м.Києва своїм рішенням від 26.05.2015 скасував заочне рішення Деснянського районного суду м.Києва віл 09.02.2015 в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з відповідача пені, нарахованої згідно Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», та постановив у цій частині нове рішення, яким відмовив позивачу у стягненні такої пені по вказаним договорам у сукупному розмірі 9924,05 грн.

Як було встановлено раніше, та про що було зазначено сторонами, 21.03.2017 банк, в порядку виконання судового рішення, зарахував на картковий рахунок позивача суму у розмірі 147429,72 грн.

Відповідно до положень п.14.1.268 ст.14 Податкового Кодексу України, пасивними доходами для цілей розділу IV цього Кодексу є доходи, отримані зокрема у вигляді процентів на поточних або депозитних (вкладних) банківських рахунках, на вклад (депозит) у кредитних спілках, інших процентів (у тому числі дисконтних доходів).

Пунктом 167.5.1 Податкового Кодексу України встановлено, що для пасивних доходів встановлюється 18%-ставка на оподаткування доходів фізичних осіб.

Крім того, згідно з п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України продовжено оподаткування доходів військовим збором до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України.

Підпунктом 1.1 п. 161 підрозділу 10 розділу XX ПК України передбачено, що платниками військового збору є особи, визначені п. 162.1 ст. 162 Кодексу, зокрема, фізичні особи - резиденти, які отримують доходи з джерела їх походження в Україні. Об'єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені ст. 163 Кодексу (п.п. 1.2 п. 161 підрозділу 10 розділу XX Кодексу).

Ставка збору становить 1,5 відсотка об'єкта оподаткування, визначеного п.п. 1.2 п. 161 підрозділу 10 розділу XX Кодексу (п.п. 1.3 п. 161 підрозділу 10 розділу XX Кодексу).

При цьому, положеннями п.п.170.4.1, 170.4.4 ст.170 ПК України встановлено, що податковим агентом платника податку під час нарахування на його користь доходів у вигляді процентів є особа, яка здійснює таке нарахування.

Податковим агентом у строки, визначені цим Кодексом для місячного податкового періоду, до бюджету сплачується (перераховується) загальна сума податку, нарахованого за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу, із загальної суми процентів, нарахованих за податковий (звітний) місяць на суми банківських вкладних (депозитних) або поточних рахунків, ощадних (депозитних) сертифікатів, вкладів (депозитів) членів кредитної спілки у кредитній спілці.

У разі дострокового розірвання договору вкладу (депозиту) та здійснення у зв'язку з цим перерахунку доходу у вигляді процентів за процентною ставкою, передбаченою умовами договору для таких випадків, податковий агент проводить перерахунок сум податку, утриманого з такого доходу.

З матеріалів справи вбачається, що судовим рішенням, окрім стягнутих сум банківського вкладу, з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 також було стягнуто за договором №SAMDNWFD900 від 05.03.2014 року - 2925 грн. нарахованих відсотків за користування коштами; 1430 грн. інфляційного збільшення за індексом інфляції та 619,72 грн. - 3% річних, в той час коли за договором №SAMDNWFD900 від 06.03.2014 року - 3240 грн. нарахованих відсотків за користування коштами; 1584 грн. інфляційного збільшення за індексом інфляції та 680,55 грн. - 3% річних. У сукупному розмірі за зазначеними договорами на користь позивача, окрім сум самих вкладів, було стягнуто суму в розмірі 10479,27 грн.

Враховуючи вищенаведені положення податкового законодавства, відповідачем при сплаті ОСОБА_2 відсотків та інших виплат, стягнутих за судовим рішенням, до державного бюджету підлягала перерахуванню сума податку та військового збору в розмірі 2043,46 грн. (10479,27 грн. / 100 * 19,5% (18%+1,5%)).

А відтак, твердження позивача щодо не сплати відповідачем 11967,51 грн. залишку суми, присудженої на її користь заочним рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 09.02.2015 не знайшло в судовому засіданні свого обґрунтування, оскільки вказана сума вочевидь складається з скасованого судом апеляційної інстанції розміру пені в сумі 4726,27 грн. та 5197,78 грн., а також суми відрахованого відповідачем наведеного вище податку на дохід фізичних осіб та військового збору (4726,27+5197,78+2043,46=11967,51). У зв'язку із цим дана вимога позивача не підлягає задоволенню судом.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та стягнення з відповідача на її користь, згідно ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», пені у розмірі 3% вартості послуги за кожен день прострочення за період часу з 20.03.2016 по 20.03.2017: за договором №SAMDNWFD900 від 05.03.2014 - 32028,75 грн., а за договором №SAMDNWFD900 від 06.03.2014 року - 35478 грн., а всього 67506,75 грн.

У відповідності до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір розмірі 675,07 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.549, 1058, 1060 ЦК України, ст.ст.1, 5 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст.2, 4, 10, 12, 13, 49, 76-83, 89, 95, 141, 223, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354-355, Розділом ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення пені - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50; ) на користь ОСОБА_2, РНОКПП - НОМЕР_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1) пеню за прострочення виконання зобов'язання за період часу з 20.03.2016 по 20.03.2017 за договором банківського вкладу № SAMDNWFD900 від 05.06.2014 року в розмірі 32028 грн. 75 коп., за договором банківського вкладу № SAMDNWFD900 від 06.06.2014 рокув розмірі 35478 грн., а всього стягнути пені в загальному розмірі 67506 грн. 75 коп..

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50; ) на користь держависудовий збір в розмірі 675,07 грн..

В задоволенні іншої частини вимог ОСОБА_2- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Деснянський районний суд міста Києва.

Повний текст судового рішення складено 21.09.2018.

Суддя: