Справа № 748/2611/17 Провадження № 22-ц/795/1053/2018 Головуючий у I інстанції ОСОБА_1 Доповідач - Боброва І. О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої-судді ОСОБА_2,

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

із секретарем Шкарупою Ю.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_3,

відповідач ОСОБА_4,

третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - ОСОБА_5,

третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Старобілоуська сільська рада Чернігівського району Чернігівської області,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження (з повідомленням учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 19 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, зобовязання припинити в подальшому будь-які протиправні дії, стягнення моральної шкоди,

місце ухвалення рішення судом першої інстанції місто Чернігів,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції 26.06.2018,

У С Т А Н О В И В :

09.10.2017 ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_4, в якій просив:

- визнати протиправними дії ОСОБА_4 в порушенні Конституційних прав та свобод позивача на пересування вул.Комсомольська с.Старий Білоус, створення перешкод у здійсненні права користування, розпорядження своїм майном шляхом псування (заварювання калитки та воріт) 13.11.2016;

- зобовязати ОСОБА_4 усунути створені перешкоди у здійсненні права на пересування землями загального користування вул.Комсомольська с.Ст. Білоус, користування та розпорядження майном ОСОБА_3 та його сімєю, вільного доступу до будівель на земельній ділянці служб МНС, невідкладної медичної допомоги, працівникам РЕМ шляхом відновлення працездатності калитки та воріт, приведення їх до первинного стану;

- зобовязати ОСОБА_4 за власний рахунок перенести в інше місце висаджені перед калиткою та воротами по вул.Комсомольській багаторічні насадження, та в подальшому не створювати перешкод підходу та підїзду фізичних осіб та будь-якого транспорту до калитки та воріт, які належать ОСОБА_3 і розташовані на межі земельної ділянки ОСОБА_3 та вул.Комсомольській с.Ст.Білоус;

- зобовязати ОСОБА_4 припинити в подальшому будь-які протиправні дії з метою обмеження сімї ОСОБА_3 в пересуванні вул.Комсомольська, землями загального користування с.Ст. Білоус Старобілоуської сільської ради;

- стягнути з ОСОБА_4 моральну шкоду на користь ОСОБА_3 в розмірі 150 000 грн;

- стягнути з ОСОБА_4 судовий збір,

мотивуючи позовні вимоги тим, що в с.Ст.Білоус Чернігівського району по вул.Комсомольська, 17 мешкає відповідач. Вона є його сусідкою, оскільки його приватизована земельна ділянка з будівлями розташована по вул.Комсомольській, 17А в с.Ст.Білоус Чернігівського району. Земельна ділянка позивача відділена парканом, ворота та калитка виходять на землі загального користування - на вул.Комсомльська с.Ст.Білоус. Він з дружиною ведуть там індивідуальне господарство, вийшли з членів СТ «Зоря» 24.04.2004, земельна ділянка з будівлями знаходиться в їх приватній власності. Разом із своєю дружиною він мешкає там понад 8 місяців на рік.

13.11.2016 відповідач ОСОБА_4 вчинила правопорушення, а саме: заварила його ворота та калитку. Таким чином остання порушила його та його сімї конституційні права і свободи, спровокувала потенційну загрозу їх життю та здоровю шляхом обмеження доступу служб невідкладної медичної допомоги та пожежної служби до його ділянки та до будинку. Безперешкодний проїзд до ділянки іншими шляхами унеможливлений через особливості ландшафту, щільність розташування ділянок, насаджень та споруд на території СТ «Зоря», де знаходиться його земельна ділянка з будинком. Єдиний безперешкодний доступ до ділянки та будинку це вул.Комсомольська Старобілоуської сільської ради (землі загального користування).

18.11.2016 позивач звертався до Чернігівського РВ поліції із заявою щодо протиправних дій ОСОБА_4. Висновок Чернігівського РВ поліції ЧВПГУНП, який датовано 17.01.2017, ним отримано лише 27.01.2017, відповідно до якого провадження по вчиненому правопорушенню стосовно ОСОБА_4 не відкрито. Позивач неодноразово звертався до правоохоронних органів України про неправомірні дії ОСОБА_4

Крім того, для блокування підїзду транспорту до земельної ділянки позивача, в подальшому ОСОБА_4 висадила на вул.Комсомольській на шляху підїзду до калитки та воріт багаторічні насадження.

Своїми протиправними діями ОСОБА_4 певний проміжок часу перешкоджала сімї ОСОБА_3 в повній мірі користуватися своєю приватною власністю, що потребувало зусиль для відновлення порушених прав та призвело до моральних страждань, які позивач оцінив у розмірі 150 000 грн.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 19 червня 2018 року в задоволенні позову відмовлено повністю. Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 10 липня 2018 року виправлено описку у вступній та резолютивній частинах рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 19 червня 2018 року, а саме: «вважати правильною назву третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача : Старобілоуська сільська рада Чернігівського району Чернігівської області, замість - Садове товариство «Зоря».

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 простить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю, поновити порушені Конституційній права та свободи ОСОБА_3 на пересування землями загального користування вул.Комсомольська в с.Ст.Білоус Старобілоуської сільської ради шляхом розблокування, полагодження пошкодженої калитки та воріт ОСОБА_3, приведення їх у первинний стан за рахунок відповідача відповідно до ч.4 ст.22 ЦК України; зобовязати ОСОБА_4 самовільно зайняту нею частину земельної ділянки вул.Комсомольска с.Ст.Білоус привести у придатний для використання стан, включаючи знесення дерев, прибирання будівельних матеріалів, вольєру для курей тощо, розблокувавши можливість проходу та проїзду спецтранспорту МНС тощо, до садиби ОСОБА_3 по вул.Комсомольській с.Ст.Білоус Чернігівського району та області; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 150000 грн; стягнути судовий збір; постановити відповідно до ст.375 ЦПК України окрему ухвалу апеляційного суду щодо допущених недоліків ОСОБА_6 сільською радою при винесенні нелегітимного рішення від 01.08.2016. Апелянт посилається на порушення судом норм процесуального права, не застосування норм матеріального права, які мали бути застосовані невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права.

Щодо порушення судом норм процесуального права, то апелянт зазначає, що ухвала суду про відкриття провадження не відображає позовні вимоги в частині поновлення Конституційних прав і свобод позивача. Він просив внести правки, а саме зміни до ухвали про відкриття провадження від 10.10.2017, яка має максимально відповідати його позовним вимогам, з таким формулюванням: «Про поновлення Конституційних прав та свобод на пересування, визнання протиправних дій ОСОБА_4 в порушенні конституційних прав та свобод ОСОБА_3 на пересування вул. Комсомольська с.Ст.Білоус, усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, стягнення моральної шкоди». Судом дані правки внесені не були.

Також апелянт вказує на те, що підготовче провадження проведено з порушенням норм ч.3 ст.189 ЦПК України. Провадження проводилось протягом 109 днів, а до дня розгляду справи по суті пройшло 208 днів. Тобто судом порушено процесуальні строки.

Суд при розгляді справи вийшов за межі позовних вимог, оскільки ухвалою від 19.04.2018 задоволено клопотання «заяву» учасника судового розгляду, представника відповідача ОСОБА_7 про витребування «забезпечення доказів» інформації (доказів) із СТ «Зоря» та Старобілоуської сільської ради Чернігівського району та області. Дане клопотання «заява» не було оплачено судовим збором в порушення вимог ч.3, 4 ст.117 ЦПК України.

Також апелянт вказує як на порушення судом норм процесуального права прийняття судом ухвали від 16.01.2018 про залучення до участі в справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача СТ «Зоря». Зазначена ухвала суду йому не направлялась і не вручалась. Під час ознайомлення з матеріалами справи в суді 31.05.2018 зазначеної ухвали суду в справі не було.

Судом не застосовано норми ст. 33, ч.3 ст.41, 24, 64 Конституції України, ч.4 ст.22 ЦК України, ст.212 ЗК України, а також не застосовано ч.4 ст.22 ЦК України щодо відшкодування збитків та майнової шкоди.

Судом не досліджено як доказ нелегітимне рішення сесії Старобілоуської сільської ради від 05.08.2016, яким надано привілеї ОСОБА_4 та обмежено конституційні права і свободи ОСОБА_3.

Також апелянт звертає увагу на те, що апеляційним судом, керуючись ч.3 ст.365 ЦПК України, невирішене питання про ухвалення додаткового рішення по допущених недоліках Старобілоуської сільської ради при винесенні рішення від 01.08.2018. Суд може вирішити це питання, постановивши ухвалу із зазначенням строку, протягом якого суд першої інстанції має усунути ці недоліки, або відповідно до ст.375 ЦПК України постановити окрему ухвалу суду.

Судом, відповідачем, представниками сільської ради не наведено фактів порушень норм закону з боку ОСОБА_3

Судом безпідставно не винесено рішення про поновлення конституційних прав ОСОБА_3 в частині користування землями загального користування вул.Комсомольська с.Ст.Білоус, як і не винесено рішення про заборону ОСОБА_3 користуватись землями загального користування, при наявності іншого підїзду до садиби. Наявність іншого підїзду не є юридичним обґрунтуванням та підставою не поновлювати конституційні права і свободи ОСОБА_3 в частині користування землями загального (комунального) користування.

Також судом не взято до уваги пояснення ОСОБА_4 в судовому засіданні щодо того, що саме вона висадила на зайнятій земельній ділянці вул.Комсомольська с.Ст.Білоус дерева, а ворота та хвіртку особисто не заварювала, а це зробив ОСОБА_8

Судом не враховано положення ч.1 ст.316, ч.1, 2 ст.317, ч.1, 6 ст.319 ЦК України.

Не досліджено повністю пояснення третьої особи ОСОБА_5

Крім того, на думку апелянта, незаконно самовільно зайнята земельна ділянка загального користування підлягає поверненню (звільненню від «перегороджуючого вулицю паркану», насаджень, будівельних матеріалів тощо) за рахунок ОСОБА_4, яка самовільно зайняла земельну ділянку (частину вулиці). ОСОБА_4 мусить привести зайняту нею частину вулиці до первинного стану відповідно до норм ст.212 ЗК України.

На думку апелянта полагодження пошкодженої речі відновлення працездатності калитки та воріт, приведення їх до первинного стану відповідачем ОСОБА_4 і буде тим поновленням порушених конституційних прав і свобод ОСОБА_3

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, посилаючись на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим. Так, зазначає, що позивачем не надано допустимих доказів, як саме вона порушує його конституційні права та свободи на пересування вул.Комсомольська в с.Ст.Білоус. Жодних перешкод у пересуванні вулицею нею не створювалось; нема жодного доказу на підтвердження створення нею перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позивача; також в матеріалах справи немає жодного доказу, що заварювання калитки та воріт здійснено саме нею (ОСОБА_4), а тому ці вимоги не можуть бути предявлені саме до неї. Щодо насаджень, то вони жодним чином не перешкоджають пересуватися вул.Комсомольська, оскільки висаджені по бокам дороги, а не перед самою калиткою. Позивачем не надано жодних доказів щодо протиправних дій відповідача. Позивачем не доведено і завдання нею моральної та майнової шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу Старобілоуська сільська рада Чернігівського району та області просить залишити рішення Чернігівського районного суду від 19.06.2018 без змін, посилаючись на те, що при його прийнятті було враховано, що між сімями ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 відбуваються постійні сварки, письмові звернення до сільської ради, до правоохоронних органів. Зазначає, що земельна ділянка та садовий будинок знаходяться на землях СТ «Зоря» Старобілоуської сільської ради, де передбачено підїзд до садового будинку та земельної ділянки ОСОБА_3 Проїзд, де знаходяться земельні ділянки ОСОБА_4 та ОСОБА_9, був відведений для обслуговування житлових будинків та земельних ділянок громадян ОСОБА_4 та ОСОБА_9. Раніше, до виникнення конфліктної ситуації, ОСОБА_3 користувався даним проїздом з дозволу ОСОБА_4 та ОСОБА_9 Рішення 7 сесії 7 скликання від 05.08.2016 сільська рада вважає легітимним, прийнятим згідно з діючим законодавством і не обмежує прав та свобод ОСОБА_3, так як до його земельної ділянки існує проїзд. Згідно з генеральним планом СТ «Зоря» відсутній проїзд до вул. Комсомольській де проживають ОСОБА_4 та ОСОБА_9.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_5 не подавався.

Заслухавши суддюдоповідача, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частинами 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Таким положенням оскаржуване рішення відповідає повністю.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу того, що саме відповідач здійснила заварювання калитки та воріт, якими користується позивач та насадила перед калиткою та воротами багаторічні насадження. Позивачем не доведено, що відповідач ОСОБА_4 перешкоджає йому вільно користуватися та розпоряджатися майном чи буде перешкоджати в подальшому, а тому суд визнав, що права та законні інтереси позивача відповідачем ОСОБА_4 порушені не були, а отже відсутні підстави передбачені ст.1167 ЦК України для стягнення з відповідача моральної шкоди.

Суд апеляційної інстанції повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на таке.

Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленого законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є.

За матеріалами справи встановлено, що відповідно до копії Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 116386 ОСОБА_10 є власником земельної ділянки площею 0,12 га, яка розташована с.Ст.Білоус, СТ «Зоря», буд. 193 на території Старобілоуської сільської ради Чернігівського району та області з цільовим призначенням для ведення садівництва (а.с.68).

04.02.2011 ОСОБА_10 подарував, а ОСОБА_5 прийняла у дар безоплатно належну дарувальникові на праві приватної власності земельну ділянку, загальною площею 0,12 га, кадастровий номер :05:000:0121, що розташована в с.Ст.Білоус, СТ «Зоря», № 193, на території Старобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, що підтверджується Договором дарування земельної ділянки (а.с.8-10) від 04.02.2011 зареєстрованим в Реєстрі за № 321 та посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_11

Згідно з копією свідоцтва про шлюб серії І-ЕЛ №003829 (а.с.14) позивач ОСОБА_3 є чоловіком власника земельної ділянки ОСОБА_5

Відповідно до Виписки із протоколу загальних зборів СТ «Зоря» від 24.04.2004, розглянуто заяву ОСОБА_5 від 06.04.2003 про вихід з членів СТ «Зоря». ОСОБА_5 користується земельними ділянками № 193 та № 206, загальною площею 11,7 сотки. Заяву ОСОБА_5 задоволено (а.с.7).

Згідно із довідкою виконкому Старобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області № 173 від 02.02.2018 садова ділянка гр.ОСОБА_3 знаходиться на території сільської ради за межами населеного пункту в СТ «Зоря». Адреса: вул.Комсомольська 17-А даній садовій ділянці сільською радою не присвоювалась, рішення виконкому не приймалось. Згідно з генеральним планом СТ «Зоря» до земельної ділянки ОСОБА_3 є проїзд через землі садового товариства (а.с.73).

Відповідно до повідомлення СТ «Зоря» № 4 від 30.05.2018, станом на 01.06.2018 СТ «Зоря» має один вїзд з вул. ОСОБА_12, який існує з моменту створення (заснування) СТ «Зоря», тобто з 1965 року. Інших вїздів до СТ «Зоря» влаштовано не було, в тому числі до ділянки № 193 та ділянки № 206. Відповідно до плану земельної ділянки СТ «Зоря» існує підїзд до ділянки № 193 та № 206 шириною від 3 до 3,5 м. Територія СТ «Зоря» по зовнішньому периметру з початку заснування товариства була огороджена сіткою «Рябиця». Огорожа по зовнішньому периметру, яка відокремлювала ділянку № 206 від сектора приватної житлової забудови с.Ст.Білоус, на даний час замінено на металеву огорожу (в тому числі металеві ворота) самовільно без попереднього погодження з правлінням СТ «Зоря» (а.с.122).

Також встановлено, що 18.11.2016 ОСОБА_3 звертався із заявою до чергової частини Чернігівського РВП ЧВП ГУНП в Чернігівській області про вжиття відповідних мір до своєї сусідки ОСОБА_4, яка, з його слів, 13.11.2016 здійснила заварювальні роботи хвіртки воріт до його ділянки. Відповідно до Висновку від 29.11.2016, з громадянами ОСОБА_4, ОСОБА_9 та ОСОБА_3 були проведені усні бесіди профілактичного характеру про недопустимість будь-яких протиправних дій по відношенню один до одного. Встановлено, що в даній ситуації вбачаються ознаки цивільно-правових відносин, які вирішуються в суді в приватному порядку. А тому перевірку по даному факту закінчено, а матеріали направлено до архіву Чернігівського РВП ЧВП ГУНП в Чернігівській області (а.с.17-18).

Згідно з довідкою № 02-08/553 від 25.11.2016 Старобілоуської сільської ради ОСОБА_3 не зареєстрований і не проживає в с.Ст.Білоус. Будинку з № 17-А по вул.Комсомольська в с.Ст.Білоус не існує.

Рішенням 7 сесії 7 скликання від 05.08.2016 Старобілоуської сільської ради розглянуто заяву ОСОБА_4 та ін. щодо закриття проходу. Вирішено не заперечувати жителям с.Ст.Білоус стосовно відновлення огорожі між СТ «Зоря» та межею с.Ст.Білоус по вул.Комсомольська (а.с.43).

Враховуючи наведені вище обставини та факти, достовірно встановлено та не спростовано учасниками справи, що до земельних ділянок, що належать ОСОБА_5, облаштований вїзд з території СТ «Зоря». Самостійно встановлені металеві ворота та хвіртку, зі слів позивача, були заблоковані шляхом заварювання 13.11.2016. Виконавець зварювальних робіт достеменно не відомий.

Відповідно до ст. 81 ч.1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Розглядаючи справу, суд дійшов висновку, що позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу того, що саме відповідач порушила його конституційні права та свободи, обмежила його в пересуванні, здійснивши зварювальні роботи по блокуванню роботи хвіртки та воріт, завдавши майнової та моральної шкоди.

Вказане спростовує доводи апелянта по суті позовних вимог до ОСОБА_4 Та обставина, що відповідач зверталася разом з іншими мешканцями села Старий Білоус до сільради з приводу відновлення огорожі СТ «Зоря» не вказує на проведення зварювальних робіт саме відповідачем. Позивачем також не доведено, що насадження многолітніх дерев за огорожею СТ «Зоря» (з боку вулиці Комсомольській) було здійснено у незаконний спосіб і порушує його конституційні права.

Прохання апелянта про внесення судом в ухвалу судді про відкриття провадження у справі від 10.10.2017 «правок-змін» щодо назви позову не можуть бути задоволені.

Відповідно до ч.2 ст. 353 ЦПК України, заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Ухвалою судді Чернігівського районного суду від 10.10.2017 на підставі ст. 122 ЦПК України (в редакції на час постановлення) відкрито провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, стягнення моральної шкоди. В судовому засіданні суду першої інстанції 07.06.2018 позивачем було підтримано заявлене клопотання про внесення правок-змін до ухвали суду про відкриття провадження. Судом було розяснено позивачу, що дослідження фактів порушених прав відбувається в судовому засіданні, а не в ухвалі про відкриття провадження, що ухвала про відкриття провадження лише свідчить про прийняття справи до розгляду судом.

Після судового засідання 07.06.2018, де було розглянуто клопотання ОСОБА_3 щодо не вірного формулювання назви його позову, справу було розглянуто з таким формулюванням позовних вимог ОСОБА_3 : «про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, зобовязання припинити в подальшому будь-які протиправні дії, стягнення моральної шкоди». Така назва відображає суть позовних вимог ОСОБА_3 Відсутність у назві посилань на Конституцію України не є підставою для скасування правильного судового рішення.

Посилання апелянта на порушення судом першої інстанції частин 3, 4 ст.117 ЦПК України та вихід суду першої інстанції за межі позовних вимог не можуть бути взяті до уваги, оскільки апелянт невірно тлумачить поняття «витребування доказів», підміняючи його поняттям «забезпечення доказів».

З матеріалів справи вбачається, що під час підготовчого засідання, яке відбулось 19.04.2018, суд зясував питання, передбачені ст.197 ЦПК України. Представник відповідача в підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про допит свідків та про витребування інформації в СТ «Зоря».

Суд першої інстанції вислухав думку учасників щодо заявленого клопотання та дійшов висновку про необхідність витребування доказів, зокрема у СТ «Зоря» інформації, шляхом надіслання відповідного запиту, а також про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (ухвала Чернігівського районного суду від 19.04.2018, а.с.92-93).

Апеляційним судом вказаних вище порушень процесуального закону не встановлено.

Порушення судом першої інстанції строків проведення підготовчого судового засідання, з огляду на положення ст.376 ч.3 ЦПК України, не є обовязковою підставою для скасування законного рішення.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності в матеріалах справи ухвали суду від 16.01.2018 про залучення до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - СТ «Зоря», не заслуговує на увагу, оскільки відповідно до протоколу судового засідання від 16.01.2018 (а.с.49-51) представником відповідача було заявлено відповідне клопотання, було вислухано думку учасників справи щодо заявленого клопотання та протокольною ухвалою було відмовлено в задоволенні клопотання про залучення у якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог СТ «Зоря». Натомість, протокольною ухвалою суду від 16.01.2018 в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог залучено Старобілоуську сільську раду (а.с.50).

Як вказано вище, ухвалою Чернігівського районного суду від 10.07.2018 виправлено допущену описку у вступній та резолютивній частинах, у повному тексті рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 19 червня 2018 року та вказано, що слід вважати правильним назву третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Старобілоуська сільська рада Чернігівського району Чернігівської області, замість - «Садове товариство «Зоря».

Не є підставою для скасування рішення від 19.06.2018 незастосування судом першої інстанції норм Конституції України (ст. 33, ч.3 ст.41, 24, 64) та Постанови Пленуму ВСУ від 01.11.1996 №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя».

Рішення суду від 19.06.2018 має посилання на ст.41 Конституції України, відповідні статті ЦК та ЦПК України.

Відповідно до положень пунктів 3-4 частини 1 статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд, окрім іншого, вирішує такі питання: 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин та з нормами права, які їх регулюють, застосувавши вказані норми при вирішенні справи. Дані норми ЦК України та ЦПК України ґрунтуються на нормах основного Закону Конституції України.

Доводи апелянта щодо незастосування судом ст.212 ЗК України, ч.4 ст.22 ЦК України щодо відшкодування збитків та майнової шкоди, а також ненадання оцінки нелегітимному рішенню сесії Старобілоуської сільської ради від 05.08.2016, яким надано привілеї ОСОБА_4 та обмежено конституційні права і свободи ОСОБА_3, не є підставою для скасування судового рішення.

Стаття 212 ЗК України регулює порядок повернення самовільно зайнятих земельних ділянок їх власникам, а ст.22 ч.4 ЦК України порядок відшкодування шкоди, особі, якій було завдано майнову шкоду.

Вимоги про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки її власником не заявлялися, як і вимоги до Старобілоуської сільської ради з приводу ухваленого 05.08.2016 рішення. Суд, відповідно до ч.2 ст.264 ЦПК України, не може виходити за межі позовних вимог. Позовні вимоги до ОСОБА_4 про відновлення порушеного права доведені позивачем не були. З огляду на вказане, у суду не було підстав для застування до спірних правовідносин цих правових норм.

Доводи апелянта що судом, відповідачем, представниками сільської ради не наведено фактів порушень норм закону з боку ОСОБА_3 є безґрунтовними, оскільки предметом розгляду були позовні вимоги до ОСОБА_4, а не до ОСОБА_3

Посилання апелянта на ст.365 ч.3 та ст.375 ЦПК України ґрунтується на хибному розумінні й тлумаченні даних правових норм.

Не винесення судом окремої ухвали також не є підставою для скасування рішення суду. За змістом ст.262 ЦПК України постановлення окремої ухвали є правом, а не обовязком суду. Зазначене апелянтом рішення сільської ради не було предметом розгляду даної цивільної справи, а тому суд не досліджував його на предмет законності та обґрунтованості.

Доводи апелянта щодо неналежного дослідження судом доказів у справі, зокрема, пояснень третьої особи ОСОБА_5, не можуть бути взяті судом до уваги з огляду на положення ст.76 ч.2 ЦПК України.

Описка суду першої інстанції щодо строків оскарження рішення суду на правильність даного рішення не впливає і може бути виправлена в порядку ст.269 ЦПК України.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, тобто в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 19 червня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 - без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складений 26.09.2018

Головуючий:Судді: