Постанова

Іменем України

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 569/11277/14-ц

провадження № 61-26094св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 квітня 2017 року у складі судді Ореховської К. Е. та ухвалу апеляційного суду Рівненської області

від 26 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Хилевича С. В.,

Бондаренко Н. В., Шимківа С. С.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпунктів 4, 14 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2014 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами про надання споживчих кредитів, відсотків за користування кредитом та пені.

Позовна заява мотивована тим, що 25 вересня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 укладений договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого остання отримала у кредит грошові кошти в сумі 59 800 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,9 % строком до 21 вересня 2037 року.

На забезпечення зобов'язань за вказаним кредитним договором 25 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладений договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов'язується відповідати у повному обсязі за невиконання позичальником усіх зобов'язань за кредитним договором.

01 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладений договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого остання отримала у кредит грошові кошти в сумі 44 910 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,35 % строком до 30 березня 2038 року.

На забезпечення зобов'язань за вказаним кредитним договором 01 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладений договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов'язується відповідати у повному обсязі за невиконання позичальником усіх зобов'язань за кредитним договором.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 умов договору

від 25 вересня 2007 року утворилась заборгованість у розмірі 55 128,74 доларів США, з яких: кредитна заборгованість - 49 589,61 доларів США; заборгованість за процентами - 5 118,57 доларів США; пеня за прострочення сплати кредиту - 2 370,86 грн; пеня за прострочення сплати процентів - 2 603,15 грн.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 умов договору

від 01 квітня 2008 року утворилась заборгованість у розмірі 41 869,17 доларів США, з яких: кредитна заборгованість - 38 231,03 доларів США; заборгованість за процентами - 3 298,95 доларів США; пеня за прострочення сплати кредиту - 2 360,80 грн; пеня за прострочення сплати процентів - 1 650,83 грн.

На підставі вищевказаного ПАТ «УкрСиббанк» просило суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за договорами про надання споживчого кредиту від 25 вересня 2007 року у розмірі 55 128,74 доларів США та від 01 квітня 2008 року у розмірі 41 869,17 доларів США.

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів, визнання договорів недійсними.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що банк не дотримав та грубо порушив імперативні вимоги діючого законодавства України та приписи Національного банку України, які визначені законом як істотні та є необхідні для даного виду договорів, а саме: не виконав вимоги щодо дотримання істотних умов договору, щодо надання позичальнику об'єктивної, повної і всебічної інформації, про умови кредиту під час укладення договору про надання споживчого кредиту забезпеченого заставою, які є істотним для такого виду договорів, а також те, що банк в умовах кредитного договору, приховав фактичне значення реальної процентної ставки та фактичне значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від тієї реальної процентної ставки за користування кредитом та того розміру подорожчання кредиту, які були обумовлені та узгоджені між сторонами кредитних правочинів в їх умовах, що свідчить про введення банком в оману ОСОБА_2

На підставі вищевказаного ОСОБА_2 просила суд визнати договори про надання споживчого кредиту недійсними.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 04 квітня

2017 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у солідарному порядку на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу щодо повернення кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту від 25 вересня 2007 року в розмірі 55 128,74 доларів США, що еквівалентно 1 489 578,56 грн, з яких: кредитна заборгованість - 49 589,61 доларів США; заборгованість за процентами - 5 118,57 доларів США; пеня за прострочення сплати кредиту - 2 370,86 грн; пеня за прострочення сплати процентів - 2 603,15 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у солідарному порядку на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу щодо повернення кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту від 01 квітня 2008 року в розмірі 41 869,17 доларів США, що еквівалентно 1 131 304,97 грн, з яких: кредитна заборгованість - 38 231,03 доларів США; заборгованість за процентами - 3 298,95 доларів США; пеня за прострочення сплати кредиту - 2 360,80 грн; пеня за прострочення сплати процентів - 1 650,83 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що неналежне виконання відповідачем умов договору про надання споживчого кредиту тягне цивільно-правову відповідальність, яка передбачена статтями 536, 554, 625 1054 ЦК України. Разом з тим, ОСОБА_2 не довела належними та допустимими доказами факт обману та наявність умислу в діях банку, які впливають на вчинення правочину.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 26 вересня 2017 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 квітня

2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що відповідач не спростувала вимоги банку щодо наявності заборгованості за кредитними договорами та її стягнення на користь особи, права якої порушено внаслідок невиконання зобов'язань, тому з ОСОБА_2 як позичальника та

ОСОБА_3 як поручителя правомірно стягнуто в солідарному порядку заборгованість, яка виникла у зв'язку з неналежним виконанням кредитних зобов'язань. Разом з тим, відсутні правові підстави для задоволення зустрічного позову, оскільки у передбачений законом строк своєї згоди на укладення оспорюваних кредитних договорів позичальником відкликано не було, натомість нею добросовісно виконувалися зобов'язання за договорами у належні строки і у визначеному угодами порядку до виникнення заборгованості.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права, а саме: статтю 42 Конституції України, пункти 22, 23 статті 1, частину першу статті 11, статті 19, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 203, 215, 236, частину першу статті 628, частину другу статті 627 ЦК України, частину першу статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», статтю 1, 2 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом і іпотечними сертифікатами». Також судами залишено без належної уваги Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг). Тому не з'ясували всіх обставин, що мають значення для справи.

На обґрунтування касаційної скарги також зазначала, що про існування обставин, якими порушено її права як споживача, вона дізналася з долучених до позову розрахунків заборгованості за кредитними договорами. Тобто тоді їй стало відомо, що спірний розмір заборгованості є значно завищеним порівняно із тим розміром, що встановлений умовами оспорюваних договорів. У зв'язку із захистом своїх порушених прав споживача ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом.

ОСОБА_3 судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в касаційному порядку не оскаржував, тому в частині позовних вимог до нього судові рішення не є предметом касаційного перегляду.

Учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

15 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди встановили, що 25 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 укладений договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого остання отримала у кредит грошові кошти в сумі 59 800 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,9 % строком до 21 вересня 2037 року.

На забезпечення зобов'язань за вказаним кредитним договором 25 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладений договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов'язується відповідати у повному обсязі за невиконання позичальником усіх зобов'язань за кредитним договором.

01 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладений договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого остання отримала у кредит грошові кошти в сумі 44 910 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,35 % строком до 30 березня 2038 року.

На забезпечення зобов'язань за вказаним кредитним договором 01 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладений договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов'язується відповідати у повному обсязі за невиконання позичальником усіх зобов'язань за кредитним договором.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 умов договору

від 25 вересня 2007 року утворилась заборгованість у розмірі 55 128,74 доларів США, з яких: кредитна заборгованість - 49 589,61 доларів США; заборгованість за процентами - 5 118,57 доларів США; пеня за прострочення сплати кредиту - 2 370,86 грн; пеня за прострочення сплати процентів - 2 603,15 грн.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 умов договору

від 01 квітня 2008 року утворилась заборгованість у розмірі 41 869,17 доларів США, з яких: кредитна заборгованість - 38 231,03 доларів США; заборгованість за процентами - 3 298,95 доларів США; пеня за прострочення сплати кредиту - 2 360,80 грн; пеня за прострочення сплати процентів - 1 650,83 грн.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Задовольняючи первісний позов в частині вимог до ОСОБА_2, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з його доведеності та обґрунтованості, оскільки боржник не спростувала вимоги банку щодо наявності заборгованості за кредитними договорами та її стягнення на користь особи, права якої порушено внаслідок невиконання грошових зобов'язань, у зв'язку з чим правомірно стягнув з

ОСОБА_2 як позичальника грошові кошти на користь

ПАТ «УкрСиббанк».

Відповідно до статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

04 липня 2018 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_2 про визнання первісного позову та відмову від зустрічного позову.

З метою встановлення волевиявлення щодо здійснення процесуальних прав Верховний Суд надіслав лист ОСОБА_2 щодо підтвердження наміру визнання первісного позову та відмови від зустрічного позову, про що остання зазначила у своїй заяві до Верховного Суду від 26 червня

2018 року.

На вказаний запит Верховного Суду 17 серпня 2018 року ОСОБА_2 подала засвідчену 17 серпня 2018 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Філюком В. М. заяву про визнання первісного позову та відмову від зустрічного позову у справі

№ 569/11277/14-ц на підставі частини першої статті 408 ЦПК України, в якій зазначено про повне усвідомлення наслідків відповідних процесуальних дій.

Заява ОСОБА_2 в частині визнання первісного позову відповідає вимогам статей 206, 408 ЦПК України, однак не має правових наслідків, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено в повному обсязі, тому не приймається Верховним Судом.

А судові рішення в частині вирішення первісних позовних вимог щодо ОСОБА_2 підлягають залишенню без змін.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Крім того, ОСОБА_2 звернулася до Верховного Суду із заявою про відмову від зустрічного позову, яка відповідає вимогам статті 206 ЦПК України.

Враховуючи вказане, суд касаційної інстанції приймає відмову від зустрічного позову, визнає нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 та закриває провадження у справі в цій частині; підстав для неприйняття відмови ОСОБА_2 від зустрічного позову не встановлено.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо розподілу судових витрат, понесених у зв'язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Згідно з частиною другою статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги.

За подання касаційної скаргиОСОБА_2 сплатила 5 554,08 грн, а тому з державного бюджету на її користь підлягають поверненню 1 388,52 грн відповідно до статті 142 ЦПК України.

Керуючись статтями 142, 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 квітня

2017 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 26 вересня 2017 року в частині вирішення позову публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами про надання споживчих кредитів, відсотків за користування кредитом та пені залишити без змін.

Заяву ОСОБА_2 про визнання первісного позову залишити без задоволення.

Заяву ОСОБА_2 про відмову від зустрічного позову прийняти.

Визнати нечинними рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 26 вересня 2017 року в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживачів, визнання договорів недійсними.

Закрити провадження у справі за зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживачів, визнання договорів недійсними.

Повернути ОСОБА_2 із державного бюджету 1 388,52 грн судового збору, сплаченого нею при поданні касаційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик