Постанова

Іменем України

20 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 521/10515/16-ц

провадження № 61-27993св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

заінтересовані особи: публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 11 жовтня 2017 року, у складі колегії суддів: Журавльова О. Г., Комлевої О. С., Кравця Ю. І.,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду зі скаргою на дії Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (далі - Київський ВДВС Одеського МУЮ).

У скарзі зазначала, що 19 січня 2016 року головним державним виконавцем Київського ВДВС Одеського МУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на виконання виконавчого листа, виданого 15 квітня 2014 року Малиновським районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Дельта Банк» грошової суми у розмірі 2 066 629,48 грн.

Посилаючись на порушення строку пред'явлення стягувачем виконавчого документу до виконання, що також відбулось не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення, заявник обґрунтовувала неправомірність вказаної постанови про відкриття виконавчого провадження.

Крім того зауважувала, що 30 травня 2016 року головним державним виконавцем Київського ВДВС Одеського МУЮ було винесено дві постанови: про арешт майна та оголошення заборони його відчуження та про розшук майна боржника. Оскільки дані постанови винесено державним виконавцем поза межами своєї територіальної компетенції, вони підлягають скасуванню як неправомірні.

Виходячи з наведеного, заявник просила визнати дії державного виконавця щодо винесення зазначених постанов неправомірними, зазначені постанови скасувати, зобов'язати державного виконавця повідомити відповідні компетентні органи про скасування постанов з метою вилучення з відповідних реєстрів записів про арешт та розшук майна скаржника, зобов'язати державного виконавця повернути виконавчий лист стягувачу.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2017 року, у складі судді Плавича І. В., скаргу задоволено. Визнано неправомірними та скасовано постанови головного державного виконавця Київського ВДВС Одеського МУЮ: від 19 січня 2016 року про відкриття виконавчого провадження, від 30 травня 2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, та від 30 травня 2016 року про розшук майна боржника. Зобов'язано головного державного виконавця повідомити про скасування постанов від 30 травня 2016 року відповідні компетентні органи з метою вилучення з реєстрів записів про арешт та заборону відчуження майна боржника. Зобов'язано головного державного виконавця повернути стягувачу виконавчий лист.

Ухвала місцевого суду мотивована тим, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_4 є АДРЕСА_1, що територіально відноситься до Малиновського адміністративного району м. Одеси. У зв'язку з цим, дії державного виконавця Київського ВДВС Одеського МУЮ щодо примусового виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 січня 2014 року є такими, що здійснені поза межами його територіальної компетенції. Зазначене свідчить на наявність порушень державним виконавцем законодавчих вимог та вказує на обґрунтованість вимог заявника.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11 жовтня 2017 року ухвалу місцевого суду скасовано. Постановлено нову ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відсутність підпису в постанові державного виконавця Київського ВДВС Одеського МУЮ про закінчення виконавчого провадження стало підставою її повернення першим Малиновським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (далі - перший Малиновський ВДВС Одеського МУЮ), куди було направлено виконавчий лист для подальшого виконання. Повторне відкриття виконавчого провадження державним виконавцем Київського ВДВС Одеського МУЮ пояснюється необхідністю усунення допущених недоліків та не є порушенням законодавчих вимог, що стосуються примусового виконання судових рішень. Вичерпний перелік підстав, передбачених положеннями Закону України «Про виконавче провадження» для скасування заходів примусового виконання рішення та для повернення виконавчого документа стягувачу не охоплює підстави, зазначені в скарзі ОСОБА_4

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та залишити в силі ухвалу місцевого суду, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зміст доводів касаційної скарги зводиться до посилань на здійснення виконавчих дій державним виконавцем Київського ВДВС Одеського МУЮ поза межами його територіальної компетенції, що залишилось поза увагою суду апеляційної інстанції та призвело до необґрунтованого скасування ухвали місцевого суду, постановленої у відповідності до вимог законодавства.

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направили.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року дану справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Із установлених судом обставин справи вбачається, що 5 квітня 2014 року Малиновським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист про примусове виконання судового рішення від 16 січня 2014 року по справі №521/9561/13-ц, яким стягнуто на користь ПАТ «Дельта-Банк» солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_6, ТОВ «Кінч В» заборгованість за кредитним договором.

22 жовтня 2014 року виконавчий лист пред'явлено стягувачем до примусового виконання до першого Київського ВДВС Одеського МУЮ.

30 червня 2015 року виконавче провадження, яке було відкрите 24 жовтня 2014 року, закінчено на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (чинному на момент здійснення відповідних дій державним виконавцем, далі - Закон № 606-XIV). Підставою направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби стала та обставина, що боржник не проживає за адресою, яка була зазначена у виконавчому листі. Після встановлення того факту, що місце проживання боржника зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 що територіально належить до Малиновського адміністративного району м. Одеси, постанову про закінчення виконавчого провадження направлено до першого Малиновського ВДВС Одеського МУЮ.

10 серпня 2015 року головним державним виконавцем першого Малиновського ВДВС Одеського МУЮ було винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документу) у зв`язку із неналежним оформленням постанови про закінчення виконавчого провадження - відсутність підпису державного виконавця. Виконавчий лист повернуто до Київського ВДВС Одеського МУЮ.

Усунення державним виконавцем допущених у виконавчому документі недоліків в інший спосіб, аніж шляхом повторного відкриття виконавчого провадження, законодавчими вимогами не передбачено.

За таких обставин, 19 січня 2016 року головним державним виконавцем Київського ВДВС Одеського МУЮ було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа, а також винесено постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження і про розшук майна боржника.

Згідно з частиною першою статті 6 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Положенням частини першої статті 11 зазначеного Закону встановлено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Положенням статті 383 ЦПК України (в редакції, чинній на момент звернення заявника до суду із відповідною скаргою) передбачено право сторін виконавчого провадження звернутись до суду із скаргою на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, якщо вони вважають, що таким рішенням, дією або бездіяльністю порушено їх права чи свободи.

Звертаючись до суду зі скаргою на дії державного виконавця Київського ВДВС Одеського МУЮ, ОСОБА_4, як на підставу для визнання неправомірними та скасування винесених ним постанов та повернення стягувачу виконавчого листа, посилалась на здійснення ним дій поза межами його територіальної компетенції. Водночас, доказів наявності порушень прав заявника оскаржуваними постановами державного виконавця скарга ОСОБА_4 не містить.

Керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, суд при вирішенні справи, обмежений тими вимогами та доводами, що були заявлені особами, які беруть участь у справі.

Виходячи із наведеного, висновок апеляційного суду про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_4 є правильним та таким, що зроблений у відповідності до законодавчих вимог.

Крім того, скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вірно виходив із вичерпного переліку законодавчо визначених підстав для скасування (зняття) арешту з майна боржника та скасування заходів примусового виконання рішення, а також повернення виконавчого документа стягувачу, до якого обставини, якими обґрунтовано заяву ОСОБА_4, не відносяться.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 11 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В.В. Пророк

І.М. Фаловська