Єдиний унікальний номер 235/6519/17 Номер провадження 22-ц/775/1181/2018
Доповідач Санікова О.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2018 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Санікової О.С.

суддів: Будулуци М.С., Космачевської Т.В.

за участю секретаря Сергєєвої К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмут Донецької області цивільну справу №235/6519/17

за позовом ОСОБА_1 до Покровської центральної районної лікарні про поновлення на роботі на посаді завідуючого поліклінікою, усунення перешкоди реалізації права на труд щодо роботи за сумісництвом, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди, витрат на правову допомогу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17 травня 2018 року,

(суддя - Хмельова С.М., рішення ухвалене у м. Покровськ Донецької області, повний текст рішення складено 27 травня 2018 року),

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області із позовом до Покровської центральної районної лікарні про поновлення на роботі на посаді завідуючого поліклінікою, усунення перешкоди реалізації права на труд щодо роботи за сумісництвом, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди, витрат на правову допомогу, посилаючись на те, що він перебував з відповідачем у трудових відносинах з 15.08.2000 року до 8.11.2017 року. Прийнятий на роботу був на посаду лікаря дерматовенеролога, неодноразово був переведений, остання посада з якої був звільнений - завідуючий поліклінікою, яку обіймав з 01.03.2007 року. З 2002 року, окрім зазначеної вище посади, працював за сумісництвом за двома трудовими договорами: лікарем дерматовенерологом дерматовенерологічного кабінету поліклініки на 0,25 ставки та лікарем дерматовенерологом оглядового госпрозрахункового дерматовенерологічного кабінету на 0,25 ставки.

Звільнений згідно наказу № 393к від 8.11.2017р. на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вважає, що його звільнення на підставі скорочення посади завідуючого поліклінікою є незаконним, проведено з порушенням норм Конституції та законів України.

Єдиною підставою звільнення відповідачем з посади завідуючого поліклінікою у наказі №393к вказано наказ відповідача № 01-05/260 від 08.09.2017 року. Позивач відмічає, що з боку міської ради жодних вимог щодо економії бюджетних коштів за рахунок скорочення штатів не надходило. Це була ініціатива саме головного лікаря особисто.

Вважає, що скорочення посади завідуючого поліклінікою відбулось з надуманих причин, скорочення штату проведено з недотриманням такої процедури і не має під собою жодного обґрунтування.

Впевнений, що підставою для скорочення посади завідуючого стали не економічні причини, а негативне відношення до нього, насамперед через колективне звернення, з яким він звертався до голови адміністрації Президента України, міністра охорони здоров'я, голови Комітету з питань охорони здоров'я, голови облдержадміністрації з приводу неналежного виконання своїх обов'язків головним лікарем Покровської ЦРЛ та інших питань.

8.08.2017 року головним лікарем Покровської ЦРЛ ОСОБА_3, листом №01-17/2094 було повідомлено профспілковий комітет про зміни, які відбудуться у штатному розписі, згідно якого буде скорочена посада завідуючого поліклінікою з урахування забезпечення роботою.

10.10.2017року до профкому Покровської ЦРЛ надійшло клопотання головного лікаря №01- 17/2900 від 10.10.2017 року про надання згоди на розірвання трудового договору у зв'язку зі скороченням штатної одиниці завідуючого поліклінікою з попередженням за 2 місяці до звільнення.

13.10.2017року відбулось засідання профспілкового комітету Покровської ЦРЛ з цього приводу і в результаті було ухвалено дати письмову згоду на розірвання трудового договору.

На порушення ст. 43 КЗпП України його звільнення відбулось раніше, ніж через місяць після надання згоди профспілкового комітету.

Він є заступником голови профспілкового комітету первинної профспілкової організації Покровської центральної районної лікарні Профспілки працівників охорони здоров'я України, проте у порушення ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ч. 3 ст. 252 КЗпП України відповідач не отримав попередньої згоди на його звільнення ради голів Покровської районної організації профспілки працівників охорони здоров'я України (яка є вищим виборним органом для зазначеної первинної організації Профспілки).

Без будь-якого наказу з 09.11.2017 року після звільнення з основної роботи (завідуючого поліклінікою), адміністрація відповідача не допускає його до роботи за сумісництвом. Звернувшись 09.11.2017 до адміністрації відповідача за роз'ясненнями, він отримав лист №01-17/3283 від 17.11.2017, яким повідомлялося, що звільнивши його з роботи 08.11.2017, з ним був проведений повний розрахунок, у тому числі і за роботу за сумісництвом.

Листом відповідача № 01-17/3282 від 17.11.2017 року він також був повідомлений, що у лікарні відсутні вакантні посади і що його послуг лікарня не потребує.

Позивач вважає, що відповідачем порушено правила проведення скорочення працівника на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вважає, що відповідач протиправно створив перешкоди реалізації його конституційного права на працю, відповідно до раніше укладених з ним трудових договорів про роботу за сумісництвом.

Неодноразово ним підіймалось питання існування у штаті Покровської ЦРЛ особи, яка рахується у штаті, але фактично не працювала жодного дня, хоча їй нараховується та виплачується заробітна плата, при цьому проживає ця особа на території так званої ДНР. Це питання ставилось і перед співробітниками СБУ, поліції, проте безрезультатно.

Адвокат Радіонов А.М., який надавав йому правову допомогу, подав заяву до правоохоронних органів про те, що лікар Покровської ЦРЛ ОСОБА_5 підробив документи під час працевлаштування. Відомості про це кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР 0001791 від 10.07.2017 року. Він (позивач) був допитаний у якості свідка і надав свої пояснення з цього приводу.

Не зважаючи на той факт, що саме він надав інформацію про існування фіктивно працюючої особи, 9.11.2017 року за його місцем проживання правоохоронними органами був проведений обшук з метою відшукання платіжної картки особи, про яку він заявляв.

Вважає, що це було ще одним з видів тиску на нього та переслідування за його активну громадську позицію.

Законом України «Про запобігання корупції» та статтею 235 КЗпП України закріплена гарантія щодо заборони звільнення викривача, що також було порушено відповідачем.

Вказані незаконні дії відповідача призвели до моральних переживань, він втратив душевний спокій, втрачені нормальні життєві зв'язки, йому необхідно додавати додаткових зусиль для організації свого життя.

Просив суд першої інстанції поновити його на роботі на посаді завідуючого поліклінікою Покровської центральної районної лікарні з 8.11.2017 року; зобов'язати відповідача усунути перешкоди реалізації його права на труд щодо роботи за сумісництвом на посаді лікаря дерматовенеролога дерматовенерологічного кабінету поліклініки на 0,25 ставки та на посаді лікаря дерматовенеролога оглядового госпрозрахункового дерматовенерологічного кабінету на 0,25 ставки; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 08.11.2017 року; стягнути моральну шкоду у сумі 40 000 гривень; стягнути витрати на правову допомогу.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17 травня 2018 року відмовлено в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення на роботі на посаді завідуючого поліклінікою, усунення перешкоди реалізації права на труд щодо роботи за сумісництвом, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди, витрат на правову допомогу; стягнуто з позивача на користь відповідача витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

В обґрунтування своєї позиції посилається на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених в рішенні, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Зокрема представник позивача зазначає, що підставою для звільнення позивача є зміни у штатному розписі, однак штатний розпис на 10.11.2017 року не містить дати погодження з начальником фінансового управління Покровської міської ради та затверджений секретарем Покровської міської ради, що у свою чергу свідчить про порушення порядку його складання, погодження та затвердження. Таким чином, на думку представника позивача, вказаний штатний розпис не можна вважати таким, що набрав законної сили, однак суд першої інстанції не прийняв цього до уваги та не з'ясував процедуру затвердження штатного розпису (змін до нього). Крім того, апелянт вважає, що така причина для внесення змін до штатного розпису, як економія бюджетних коштів наприкінці року за рахунок вивільнення одиниці завідуючого поліклінікою є удаваною.

Щодо звільнення з посади за сумісництвом, то представник позивача наголошує на тому, що звільнення сумісника повинно бути оформлене окремим наказом. Однак, суд першої інстанції відмовив у задоволені вимоги про усунення перешкод в реалізації права позивача на працю щодо роботи за сумісництвом через відсутність таких посад у штатному розписі на 10.11.2017 року. На думку представника позивача, суд першої інстанції не з'ясував та не міг з'ясувати (через ненадання відповідачем в повному обсязі у належному стані нового та старих штатних розписів), коли та з яких підстав зі штатного розпису «зникла» одиниця лікаря дерматовенеролога.

Також, на думку представника позивача, суд першої інстанції дійшов хибного висновку на підставі повідомлення №01-17/2827 від 04.10.2017 року, акту від 04.10.2017 року, листа №01-17/3120 від 31.10.2017 року про те, що позивач не скористався своїм правом бути переведеним на інші запропоновані вакантні посади та заяв з цього приводу лікарні не надав. Крім того, апелянт наголошує, що позивачу у повідомлені №01-17/2827 від 04.10.2017 року була запропонована лише одна посада, частину якої він і так займає. Також, представник позивача зазначає, що акт від 04.10.2017 року щодо відмови ОСОБА_1 давати письмову згоду на запропоновані йому ставки, складений одночасно із повідомленням, а у осіб, які його склали, відсутні повноваження вимагати у позивача надати відповідь про обрану ставку в короткий термін.

Представник позивача вважає, що суд першої інстанції не надав неналежної оцінки діям відповідача, які порушують положення ч.3 ст.252 КЗпП, ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», положення п.10.4 Колективного договору, та прийшов до помилкового висновку, що процедура отримання згоди профспілкового комітету дотримана в установленому законом порядку та із дотриманням строків.

Також, у своєму рішення суд першої інстанції послався на акт комісії щодо проведення службового розслідування з перевірки фактів від 14.08.2017 року, однак не надав йому жодної оцінки та не врахував під час прийняття рішення.

Що ж стосується висновку суду з приводу не розповсюдження на ОСОБА_1 поняття «викривач», що закріплено нормами Закону України «Про запобігання корупції», то представник позивача вважає його помилковим, оскільки відповідно до ухвали Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16.04.2018 року він є ініціатором заяви до поліції з приводу неналежного виконання своїх обов'язків головним лікарем Покровської ЦРЛ. Крім того матеріали справи містять інші документи, які підтверджують переслідування позивача у вигляді його притягнення відповідачем до дисциплінарної відповідальності та звільнення.

На думку апелянта, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн. стягнуті з позивача незаконно, адже суду не було надано належних розрахункових документів.

Також, 09 липня 2018 року від Красноармійського міськрайонного суду Донецької області на адресу суду апеляційної інстанції надійшов лист, який містить доповнення до апеляційної скарги, які подані представником позивача до суду першої інстанції 04 липня 2018 року.

Оскільки ці доповнення подані із пропуском строку на апеляційне оскарження та без доказів надсилання їх копій іншим учасникам справи, то вони відповідно до положень ст.364 ЦПК України не підлягають врахуванню судом апеляційної інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти доводів апеляційної скарги та просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги представника позивача та залишити рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17.05.2018 року без змін. Зокрема відповідач наголошує на тому, що під час звільнення позивача ним дотримано вимоги трудового законодавства, а судом першої інстанції надано належну оцінку доказів, що наявні в матеріалах справи.

У судовому засіданні апеляційного суду позивач, його представники підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представники відповідача заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважаючи рішення суду законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 прийнятий на посаду лікаря-дерматовенеролога дерматовенерологічного кабінету поліклінічного відділення15.08.2000 року. 04.10.2000 року переведений на посаду завідуючого дермато-венерологічним кабінетом. 12.12.2002 року переведений на посаду заступника головного лікаря по медичному обслуговуванню населення району. 01.03.2007 року переведений на посаду завідуючого поліклінічним відділенням. 14.07.2016 року Красноармійська центральна районна лікарня перейменована в Покровську центральну районну лікарню. 30.11.2016 року поліклінічне відділення перейменовано на поліклініку.

Відповідно до наказу № 393к від 08.11.2017 року «По звільнення» ОСОБА_1, завідуючого поліклінікою, звільнено 08.11.2017 року згідно ст. 40 п. 1 КЗпП України за скороченням штату, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку.

04.10.2017 року ОСОБА_1 повідомлено, що з огляду на зміни в штатному розкладі, йому було повідомлено 08.09.2017 року про скорочення посади завідуючого поліклінікою та запропоновані вакантні ставки. Головний лікар просить дати відповідь в короткий термін, відповідно до законодавства про обрану ОСОБА_1 ставку.

Згідно акту від 04.10.2017 року, складеного працівниками Покровської ЦРЛ, ОСОБА_1 відмовився надати відповідь про обрану ним ставку.

Листом від 31.10.2017 року ОСОБА_1 адміністрацією Покровської ЦРЛ надано вакансії по лікарні станом на 01.11.2017 року.

В даному переліку наявні вакантні ставки лікаря дерматовенеролога та лікаря-дерматовенеролога дитячого. Також, згідно даного переліку ОСОБА_1 за сумісництвом займав 0,25 ставки лікаря-дерматовенеролога.

Судом також встановлено, що 14.08.2017 року комісією, створеною розпорядженням Покровського міського голови від 24.07.2017 року для перевірки доводів, викладених у скарзі ОСОБА_6 та інших працівників Покровської ЦРЛ на дії головного лікаря, складено акт щодо проведення службового розслідування. Згідно п. 11 даного акту члени комісії прийшли до висновку рекомендувати головному лікарю ЦРЛ розглянути питання відповідності завідуючого поліклінікою ЦРЛ займаній посаді, а також доцільності існування даної посади, проаналізувавши функціональні обов'язки завідувача.

Адміністрація Покровської ЦРЛ 08.08.2017 року повідомила голову профспілкового комітету робітників охорони здоров'я про зміни, які відбудуться у штатному розписі, згідно якого буде скорочена посада завідуючого поліклінікою з урахуванням забезпечення роботою.

На засіданні профспілкового комітету Покровської ЦРЛ 25.08.2017 року розглянуто повідомлення адміністрації про скорочення посади та вирішено звернутись до адміністрації ЦРЛ за обґрунтованою відповіддю.

Адміністрацією Покровської ЦРЛ 02.10.2017 року повідомлено голову профспілкового комітету про те, що зміни у штатному розкладі відбулися на підставі ст. 64 Господарського кодексу України по узгодженню з органами місцевого самоврядування. ОСОБА_1 пропонується місце роботи лікарем дерматовенерологом та будь-яка інша вакантна посада.

8 вересня 2017 року Покровською ЦРЛ видано наказ № 01-05/260 «Про скорочення посади завідуючого поліклінікою». В даному наказі зазначено, що у зв'язку із змінами у штатному розписі ЦРЛ з метою економії бюджетних коштів та відповідно до акту проведення службового розслідування від 14.08.2017 року комісією Покровської міської ради з перевірки фактів, викладених в довідці перевірки Покровської ЦРЛ Департаментом охорони здоров'я Донецької ОДА, провести скорочення посади завідуючого поліклінікою, на підставі чого головний лікар наказує: скоротити посаду завідуючого поліклінікою ОСОБА_1 згідно п.1 ст. 40 КЗпП України з попередженням за 2 місяця до звільнення і виплатою вихідної допомоги за ст. 44 цього кодексу у розмірі середнього місячного заробітку. У п.2 даного наказу зазначено, що одночасно з попередженням про скорочення посади пропонується завідуючому поліклінікою ОСОБА_1 забезпечення роботою на посаді лікаря-дерматовенеролога шкірно-венерологічного кабінету поліклініки.

Даний наказ не оскаржувався та не скасований. ОСОБА_1 ознайомлений з даним наказом.

11.09.2017 року Покровська ЦРЛ звернулась до Покровської міської ради з проханням затвердити штатний розпис в оновленому варіанті у зв'язку зі змінами штатного розпису. У штатному розписі станом на 10.11.2017 року посада лікаря-дерматовенеролога шкірно-венерологічного кабінету поліклініки відсутня.

Виконкомом Покровської міської ради зазначений штатний розпис станом на 10.11.2017 року було затверджено.

Адміністрація Покровської ЦРЛ 10.10.2017 року звернулась до голови профспілкового комітету з проханням надати згоду на розірвання трудового договору з завідуючим поліклінікою ОСОБА_1 у зв'язку із скороченням штатної одиниці завідуючого поліклінікою згідно ст. 40 п. 1 КЗпП України з попередженням за 2 місяця до звільнення і виплатою вихідної допомоги по ст. 44 цього кодексу у розмірі середнього місячного заробітку у разі його відмови за власним бажанням про переведення на іншу вакантну посаду.

На засіданні профспілкового комітету Покровської ЦРЛ 13.10.2017 року, на якому був присутній ОСОБА_1, ухвалено надати письмову згоду на розірвання трудового договору з завідуючим поліклінікою ОСОБА_1 у зв'язку із скороченням штатної одиниці.

ОСОБА_1 є заступником голови профспілкового комітету з 28.10.2015 року.

9 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся з заявою на ім'я головного лікаря Покровської ЦРЛ з проханням не перешкоджати йому у допуску до роботи лікаря дерматовенеролога. На вказану заяву ОСОБА_1 17.11.2017 року надано відповідь про те, що за 2 місяці до звільнення йому було запропоновано перейти на посаду лікаря-дерматовенеролога шкірно-венерологічного кабінету поліклініки. Заяву на перевід станом на 8.11.2017 року ОСОБА_1 не написав і тому був звільнений за скороченням штатів. При звільненні був проведений повний розрахунок, в т.ч. і за роботу за сумісництвом.

ОСОБА_1 є депутатом Покровської міської ради.

Адміністрація ЦРЛ листом від 23.08.2017 року повідомила Покровську міську раду, що у зв'язку із змінами у штатному розписі посада завідуючого поліклінікою (депутата місцевої ради ОСОБА_1) буде скорочена, та він буде забезпечений роботою на посаді лікаря з його спеціальності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи позивачу у задоволенні його позовних вимог про поновлення його на посаді, суд виходив з того, що Покровською ЦРЛ дотримано вимоги законодавства при звільненні ОСОБА_1 за п.1 ч.1 статті 40 КЗпП України. Щодо зобов'язання відповідача усунути перешкоди реалізації права на труд щодо роботи за сумісництвом на посаді лікаря дерматовенеролога дерматовенерологічного кабінету поліклініки на 0,25 ставки та на посаді лікаря дерматовенеролога оглядового госпрозрахункового дерматовенерологічного кабінету на 0,25 ставки, суд першої інстанції виходив з того, що у штатному розписі станом на 10.11.2017 року такі посади були відсутні. Відмовляючи у задоволенні інших позовних вимог суд виходив з того, що вони є похідними від позовних вимог про поновлення на роботі. У зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та наявністю у відповідача документально підтверджених витрат, пов'язаних з розглядом даної цивільної справи судом стягнуто витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн.

Зазначені висновки суду є правильними.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу України власник або уповноважений ним орган самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

В постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року №9 зазначено, що, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, чи працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Як вбачається з матеріалів справи головним лікарем Покровської ЦРЛ 08 вересня 2017 року виданий наказ № 01-05/260 «Про скорочення посади завідуючого поліклінікою», відповідно до якого скорочена посада завідуючого поліклінікою, яку займав ОСОБА_1, згідно ст. 40 п. 1 Кодексу законів про працю України з попередженням за 2 місяця до звільнення і виплатою вихідної допомоги за ст. 44 цього Кодексу у розмірі середнього місячного заробітку. На зазначеному наказі є підпис ОСОБА_1

На а.с. 132-134 міститься штатний розпис Покровської центральної районної лікарні на 01.01.2017 року, погоджений з начальником фінансового управління Покровської міської ради та затверджений секретарем Покровської міської ради з місячним фондом заробітної плати 2576301, 74 грн., в якому в розділі «поліклініка» передбачена посада завідувача поліклініки, лікар-дерматовенеролог.

На а.с. 36-37 міститься штатний розпис Покровської центральної районної лікарні на 10.11.2017 року, який також погоджений з начальником фінансового управління Покровської міської ради та затверджений секретарем Покровської міської ради з місячним фондом заробітної плати 2544902,52 грн., в якому в розділі «поліклініка» відсутня посада завідувача поліклініки, лікар-дерматовенеролог. В даному штатному розписі передбачені і інші зміни посад структурних підрозділів.

При цьому штатний розпис Покровської центральної районної лікарні на 01.01.2017 року з огляду на порядок його затвердження позивачем не оспорений, в той час як з штатним розписом Покровської центральної районної лікарні на 10.11.2017 року, затвердженим таким же порядком, позивач не згоден.

Отже, розглядаючи спір про поновлення на роботі, суд перевірив чи мало місце скорочення штату або чисельності працівників і, виходячи із аналізу штатних розписів дійшов правильного висновку про те, що в даному випадку дійсно мало місце скорочення штатної одиниці. При цьому суд не вправі ставити питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, оскільки власник, користуючись правом самостійної господарської ініціативи, має право на свій розсуд приймати таке рішення.

Виходячи із зазначених норм матеріального права, роз'яснень пленуму Верховного Суду України і встановлених обставин доводи апеляційної скарги щодо доцільності скорочення штату та порушення порядку затвердження штатного розпису на 10.11.2017 року є безпідставними.

Як вбачається зі змісту пункту 2 наказу від 08 вересня 2017 року № 01-05/260, з яким ОСОБА_1 ознайомлений, йому запропоновано забезпечення роботою на посаді лікаря-дерматовенеролога шкірно-венерологічного кабінету поліклініки.

4.10.2017 року ОСОБА_1 було направлено повідомлення з проханням дати відповідь про обрану ним ставку у зв'язку із скороченням посади завідуючого поліклінікою і відповідно до вакантних посад.

Крім того, 31 жовтня 2017 року ОСОБА_1 направлений перелік вакантних посад по Покровській ЦРЛ станом на 1.11.2017 року, серед яких - посади лікаря дерматовенеролога 0,75 ставки, лікаря дерматовенеролога дитячого 0,25 ставки, лікаря-терапевта з обслуговування медпрацівників 0,50 ставки, лікаря-ендокринолога дитячого 0,25 ставки, лікаря ортопеда-травматолога 0,25 ставки, лікаря уролога 0,25 ставки, лікаря педіатра педіатричного відділення 1,0 ставки, а також вакантні посади серед середніх медпрацівників тощо.

Проте ОСОБА_1 протягом двох місяців з дня видання наказу про скорочення будь-яким чином не висловив своє бажання зайняти посаду лікаря дерматовенеролога або будь-яку вакантну посаду, що не спростовує обставин, викладених в акті від 4.10.2017 року, тому доводи апеляційної скарги щодо його неправомірного складення є безпідставними. Заява від ОСОБА_1 про прийняття його на посаду лікаря дерматовенеролога дерматовенерологічного кабінету поліклініки написана ним 09.11.2017 року, тобто після двох місяців з моменту попередження про скорочення і після видання наказу про його звільнення. Отже, така заява не може вважатися заявою про згоду на зайняття посади лікаря дерматовенеролога, поданою в межах процедури звільнення за скороченням, тому доводи апеляційної скарги щодо нез»ясування судом, коли та з яких підстав зі штатного розпису «зникла» одиниця лікаря дерматовенеролога не мають правового значення.

Посилання представника позивача в апеляційній скарзі на те, що станом на 08.09.2017 року, 04.10.2017 року та 31.10.2017 року ОСОБА_1 вже займав 0,25 ставки лікаря-дерматовенеролога шкірно-венерологічного кабінету поліклініки і тому вважав, що на цій посаді він має право працювати і після звільнення без будь-якого повідомлення є безпідставним, оскільки цю посаду він займав в порядку сумісництва, а при скороченні пропонується посада на постійній основі.

Відповідно до ч.2 ст. 21 КЗпП України працівник має право укладати поряд з основним трудовим договором інші трудові договори з одним або декількома роботодавцями, якщо інше не передбачено законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Робота за таким іншим договором у вільний від основної роботи час вважається сумісництвом.

Отже, сумісництво припускає наявність основного місця роботи.

А оскільки ОСОБА_1 з основного місця роботи звільнений, то його робота на посаді лікаря дерматовенеролога дерматовенерологічного кабінету поліклініки на 0,25 ставки та на посаді лікаря дерматовенеролога оглядового госпрозрахункового дерматовенерологічного кабінету на 0.25 ставки не може вважатися роботою за сумісництвом, тому доводи апеляційної скарги представника позивача про незаконну відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про усунення перешкод реалізації його права на працю щодо роботи саме за сумісництвом є безпідставними.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України роботодавець подає профспілці обґрунтоване письмове подання про розірвання трудового договору з працівником, в якому просить надати згоду на звільнення працівника у зв'язку із скороченням. Профспілка (профспілковий представник) протягом п'ятнадцяти днів з отримання подання розглядає таке подання в присутності працівника або його представника. За відсутності працівника розгляд подання допускається тільки за його письмовою заявою.

Відповідно до ч.3 ст. 252 КЗпП України та ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» звільнення членів виборного профспілкового органу установи, крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членом якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 12.10.2015 року обраний до складу профспілкового комітету первинної профспілкової організації Красноармійської центральної районної лікарні, а з 28.10 2015 року є заступником голови профспілкового комітету, яким обраний ОСОБА_7

З матеріалів справи також вбачається, що 10 жовтня 2017 року з клопотанням про надання згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 головний лікар Покровської ЦРЛ звертався саме до голови профспілкового комітету робітників охорони здоров'я ОСОБА_7 На а.с. 153 міститься згода на розірвання трудового договору з завідуючим поліклінікою ОСОБА_1 у зв'язку із скороченням штатної одиниці, завірена підписом ОСОБА_7 та печаткою «Покровська районна організація профспілки працівників охорони здоров'я». Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, юридичних осіб-підприємців та громадських формувань головою Покровської районної організації профспілки працівників охорони здоров'я є ОСОБА_7, юридична адреса цієї організації - м. Покровськ, вул. Руднєва, 75, тобто за місцем знаходження Покровської центральної районної лікарні. Отже, ОСОБА_7 одночасно є головою профспілкового комітету первинної профспілкової організації Покровської центральної районної лікарні та вищого виборного органу професіональної спілки працівників охорони здоров'я. Тому доводи апеляційної скарги щодо порушення ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та ч.3 ст. 252 КЗпП України є безпідставними.

Є також безпідставними доводи апеляційної скарги щодо порушення п. 10.4 Колективного договору. Так, дійсно відповідно до зазначеного пункту розірвання трудових договорів за ініціативою Адміністрації з працівниками, які обиралися до складу профспілкових органів установи, не допускається протягом року після закінчення терміну, на який обирався цей склад. Проте, з матеріалів справи вбачається, що термін, на який обирався профспілковий комітет, до складу якого входив ОСОБА_1, не закінчився (відповідно до Статуту професійної спілки працівників охорони здоров'я України голова первинної профспілкової організації та профспілковий комітет обираються терміном на п'ять років).

Щодо застосування до ОСОБА_1 норм Закону України «Про запобігання корупції», то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що поняття «викривач» не розповсюджується на позивача. Доводами апеляційної скарги, а саме посиланням на ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 квітня 2018 року, яка долучена до апеляційної скарги, такий висновок суду не спростований, оскільки з неї не вбачається, що ОСОБА_1 є ініціатором повідомлення про порушення і саме головним лікарем Покровської центральної районної лікарні вимог Закону України «Про запобігання корупції» шляхом звернення із заявою до поліції. Крім того, зазначена ухвала не була долучена до матеріалів справи в суді першої інстанції, тому не була предметом його дослідження.

Щодо доводів апеляційної скарги з приводу судових витрат, то слід зазначити наступне.

Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017 року №2147-VIII) витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи правничу допомогу відповідачу - Покровській центральній районній лікарні надавав адвокат ОСОБА_8

Представником відповідача на підтвердження судових витрат на правничу допомогу надано акт про оплату послуг відповідно до додатку №1 до договору про надання правової допомоги від 20.09.2017 року зі змісту якого вбачається, що клієнт сплатив адвокату а останній прийняв 15 000,00 грн. у якості оплати за надані послуги (т.1 а.с.161).

В поясненнях щодо витрат на правову допомогу від 05.03.2018 року представник відповідача зазначає, що на час станом на березень 2018 року ним, як адвокатом фактично надані послуги з правової допомоги, передбачені додатком № 2 від 21.12.2017 року на загальну суму 8 000,00 грн. з них: попередня консультація щодо позовної заяви ОСОБА_1, опрацювання наявних документів та формування правової позиції лікарні - вартість 3 000,00 грн.; підготовка письмового відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 - 2 000,00 грн.; підготовка та надання до суду письмових доказів в обґрунтування правової позиції лікарні - 1 000,00 грн.; опрацювання доводів, викладених позивачем у відповіді на відзив, формування правової позиції та підготовка письмових заперечень - 2 000,00 грн.

Отже, представником відповідача належним чином підтверджені понесені ним витрати на правничу допомогу.

Довід апеляційної скарги такий висновок суду першої інстанції з огляду на положення ст. 137 ЦПК України не спростовує.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи і висновків суду не спростовують.

Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, залишити без задоволення, рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17 травня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складений 28 вересня 2018 року.

Суддя-доповідач О.С. Санікова