Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/1805/18 Головуючий у 1 інстанції: Васильченко В.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

ОСОБА_2

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 22 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договорами позики, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення суми боргу за договорами позики, посилаючись на те, що 07.07.2014 року відповідач отримав від нього грошові кошти у борг за договором позики у сумі 14 200 доларів США, для придбання автомобіля марки «AUDI» для власних потреб, про що видав йому розписку, в якій зазначив що зобовязується повернути борг до 01.06.2016 року.

До вказаної у розписці дати відповідач борг йому не повернув.

Також 12.05.2015 року відповідач, взяв у нього в борг за договором позики 18000 доларів США, для придбання навантажувача. Свої зобовязання, щодо повернення боргу до 01.11.2016 року відповідач оформив розпискою.

До вказаної у розписці дати відповідач борг йому не повернув.

Посилаючись на те, що відповідач не виконав договірні зобовязання, просив суд стягнути з відповідача суму боргу за договорами позики від 07.07.2014 року та 12.05.2015 року, яка станом на 21.11.2016 року становить 32200,00 доларів США, що еквівалентно 833 827,59 грн. та стягнути судові витрати по справі.

В процесі розгляду справи сторони подали до суду заяву про затвердження мирової угоди, згідно умовам якої:

1. ОСОБА_5 визнає позовні вимоги та обставини справи, викладені в заяві про уточнення позовних вимог та в заяві про визнання мирової угоди..

2. ОСОБА_5 зобовязується погасити заборгованість перед ОСОБА_4 за договором позики від 07.07.2014 року у сумі 9200 доларів США до 01.05.2018 року. Погашення боргу може здійснюватись шляхом щомісячної сплати суми або в іншій формі за письмовою домовленістю сторін.

Ухвалою Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 22 січня 2018 року затверджено мирову угоду, яка укладена між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, якою визнано, що

1. ОСОБА_5 визнає позовні вимоги та обставини справи, викладені в заяві про уточнення позовних вимог та в заяві про визнання мирової угоди.

2. ОСОБА_5 зобовязується погасити заборгованість перед ОСОБА_4 за договором позики від 07.07.2014 року у сумі 9200 доларів США до 01.05.2018 року. Погашення боргу може здійснюватись шляхом щомісячної сплати суми або в іншій формі за письмовою домовленістю сторін.

Провадження у справі закрито.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про недоведеність що отримані в борг кошти були витрачені на потреби сім»ї.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно статті 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 4 ст. 175 ЦПК України затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Положеннями ст. 255 ЦПК України передбачені підстави закриття провадження у справі та встановлено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо:

1) справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства;

2) відсутній предмет спору;

3) набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами;

4) позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом;

5) сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом;

6) суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 186 цього Кодексу;

7) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва;

8) після відкриття провадження у справі між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Зі справи вбачається, що сторони зробили спільну заяву і надали суду укладену та підписану мирову угоду, за якою ОСОБА_5 визнає позовні вимоги та обставини справи, викладені в заяві про уточнення позовних вимог та в заяві про визнання мирової угоди. ОСОБА_5 зобовязується погасити заборгованість перед ОСОБА_4 за договором позики від 07.07.2014 року у сумі 9200 доларів США до 01.05.2018 року. Погашення боргу може здійснюватись шляхом щомісячної сплати суми або в іншій формі за письмовою домовленістю сторін.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність отримання коштів у борг є неспроможними і неналежними, ґрунтуються на формальних міркуваннях та допустимими доказами не підтверджується.

Суд, вирішуючи спір, встановив, що ОСОБА_5Ю.є боржником, а ОСОБА_4 кредитором, і визнав, що між сторонами виникли правовідносини за договором позики, які регулюються ст.ст.1046-1050 ЦК України. Для визначення факту укладення договору та його юридичної природи, умов договору суд дослідив розписку від 07 квітня 2014 року, оригінал якої знаходиться у позивача і якій оцінку дав відповідно до вимог ст.212 ЦПК України.

Слід зауважити, що предметом спору в цій справі про стягнення заборгованості за розпискою є не мета набуття коштів, а саме повернення грошових коштів.

Крім того, апелянтом позов до сторін щодо визнання спірної розписки фіктивною чи недійсною не заявлявся.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Керуючись ст. ст.374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 22 січня 2018 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 25 червня 2018 року.

Головуючий:

Судді: