Справа № 149/1282/17
Провадження № 22-ц/772/1779/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2018 рокуСправа № 149/1282/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М.,

суддів: Зайцева А. Ю., Панасюка О. С.,

секретар судового засідання Куленко О. В.,

учасники справи:

позивач (особа яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_3

відповідач ОСОБА_4

відповідач ОСОБА_5

відповідач ОСОБА_6 міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 Апеляційного суду Вінницької області апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15 червня 2018 року в складі судді Вергелеса В. О., постановлене в м. Хмільник, дата складання повного тексту судового рішення невідома,-

в с т а н о в и в :

15 травня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому висував вимогу визнати недійсним рішення 3-ї сесії 5-го скликання ОСОБА_6 міської ради № 40 від 08 липня 2006 року, рішення 25-ї сесії ОСОБА_6 міської ради 4-го скликання від 23 березня 2006 року в частині передачі у спільну сумісну власність ОСОБА_7 та ОСОБА_8 земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вулиці 50 років СРСР № 26 у місті Хмільнику Вінницької області, про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку по вулиці 50 років СРСР № 26 у місті Хмільнику Вінницької області, які зареєстровані за ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

Обґрунтовуючи позов, зазначив що 10 червня 1998 року між ним та ОСОБА_9 укладено договір дарування земельної ділянки площею 0, 0127 га, що знаходиться за адресою: м. Хмільник Вінницької області, вул. 50-річчя СРСР, 26/2, а рішенням ОСОБА_6 міської ради Вінницької області від 06 вересня 2012 року надано дозвіл на виготовлення технічної документації з землеустрою. Однак, звернувшись до відповідного органу для виготовлення технічної документації, він дізнався, що земельна ділянка перебуває у власності відповідачів згідно рішення ОСОБА_6 міської ради № 40 від 08 липня 2006 року з врахуванням рішення 25-ї сесії ОСОБА_6 міської ради 4-го скликання від 31 березня 2006 року. Тому змушений був звернутися до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 17 липня 2017 року до участі у розгляді справи залучено правонаступників відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ( а.с. 99, т.1).

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15 червня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з принципу цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований, та дійшов висновку, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки відповідачі є власниками будинку по вул. 50-річчя СРСР, 26 в м .Хмільнику, а позивач, не зважаючи на те, що отримав частину земельної ділянки в дар, втратив право власності на частину будинку, який на ній розташований, оскільки договір довічного утримання, укладений між ним та ОСОБА_9, було розірвано.

На таке рішення суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що спірну земельну ділянку він набув на законних підставах, отримавши її в дар. Зазначає, що ОСОБА_6 міська рада рішенням № 40 від 08 липня 2006 року допустила порушення вимог закону, неправомірно розпорядилась чужим майном, передавши у власність ОСОБА_7 та ОСОБА_8 земельну ділянку по вулиці 50 років СРСР № 26 у місті Хмільнику Вінницької області, не врахувавши при цьому його інтереси, що не було прийнято до уваги судом першої інстанції. Стверджує, що оскаржуваним рішення він неправомірно позбавлений права на земельну ділянку.

На апеляційну скаргу ОСОБА_6 міська рада Вінницької області подала відзив, в якому зазначає, що позивач не є ні власником спірної земельної ділянки, ані її землекористувачем, оскільки згідно рішення Хмільницького міськрайонного суду від 12 вересня 2005 року ( справа № 2-1042/2005) було розірвано договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_9 та позивачем, в результаті розірвання якого позивач втратив право власності на частку житлового будинку, а тому, відповідно, не може претендувати на земельну ділянку. Це рішення суду не було оскаржене та набрало законної сили. Позивачем не було надано доказу набуття права власності на спірну земельну ділянку та оформлення такого речового права. Зазначає, що відповідачі є власниками частин будинку по вулиці 50 років СРСР № 26 у місті Хмільнику, для обслуговування якого надавалась спірна земельна ділянка.

Відповідач ОСОБА_5 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Доводи відзиву зводяться до того, що в апеляційній скарзі позивач не зазначив жодної норми матеріального права, яку суд першої інстанції застосував невірно, висновок суду про відсутність порушення прав позивача є вірним, так як він не має відношення до нерухомості, що розташована на земельній ділянці, адже договір довічного утримання, на підставі якого він був власником частини земельної ділянки, було розірвано ще в 2005 році, з того часу він земельну ділянку не використовував, окрім того, своє право на підставі цивільно-правової угоди (договору дарування) не зареєстрував, а тому воно в нього і не виникло, а з 2005 року до 2017 року пройшло 12 років. ОСОБА_6 міська рада діяла правомірно, будь-яких порушень не допустила.

Відповідач ОСОБА_4 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Згідно з п. 8 розділу XIII «Перехідних положень» ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується. Тому справа підлягає розгляду Апеляційним судом Вінницької області.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до наступних висновків.

По справі встановлено наступне:

Визнається сторонами по справі та підтверджено матеріалами цивільної справи, що будинок № 26 по вул. 50 років СРСР в м. Хмільнику складається з двох квартир: №1 та № 2.

ОСОБА_8 та ОСОБА_7 належала на праві приватної власності по ? частині квартири АДРЕСА_1 ( свідоцтво про право власності на житло на а.с. 118, т.1)

Рішенням виконкому ОСОБА_6 міської ради від 18.02.1998 року № 40 ОСОБА_10, співвласнику будинковолодіння № 26 квартири 2 по вул. 50 років СРСР вирішено передати у приватну власність земельну ділянку площею 202 кв.м. для обслуговування її частини житлового будинку (а.с. 14-15, т.2)

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_9 отримала державний акт на право приватної власності на землю серії І-ВН № 029694, виданий 14 травня 1998 року, у відповідності до якого їй належить земельна ділянка площею 0.0127 га за адресою: м. Хмільник Вінницької області, вул. 50 років СРСР, 26/2 (т.1 а.с. 10).

10.06.1998 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 укладено договір дарування земельної ділянки площею 0,0127 га, що знаходиться за адресою: м. Хмільник Вінницької області, вул. 50 років СРСР, 26/2, який посвідчено нотаріусом ОСОБА_6 міської державної нотаріальної контори та зареєстрований за № 1-1326, відповідно до якого ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_9 у дар зазначену земельну ділянку (т.1 а.с. 11).

21.07.1998 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 укладено договір довічного утримання, згідно якого ОСОБА_9 передавала у власність ОСОБА_3 належну їй на праві власності частину житлового будинку, що складає 21/50 від усього житлового будинку з належною часткою господарчих будівель, що знаходиться за адресою: м. Хмільник Вінницької області, вул. 50 років СРСР, 26/2. Вказаний договір посвідчено 21.07.1998 року державним нотаріусом ОСОБА_6 міської державної нотаріальної контори ОСОБА_11, зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за № 1-1701, зареєстровано в Вінницькому ООБТІ 31.07.1998 року за № 750 (т.1 а.с. 5).

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12.09.2005 року договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 21 липня 1998 року, розірвано. Рішення набрало законної сили 22 вересня 2005 року (т.1 а.с. 6).

19.10.2005 року ОСОБА_9 подарувала ОСОБА_7, а остання прийняла у дарунок квартиру АДРЕСА_2, право власності обдарованого зареєстровано 15.12.2005 року у Хмільницькому структурному підрозділі КП «Вінницьке обласне обєднане бюро технічної інвентаризації за № 35/49 за реєстровим № 750 (т.1 а.с. 16, а.с. 203 на звороті), що також підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 116, т.1).

Таким чином, власниками будинку № 26 по вул. 50 років СРСР в м. Хмільнику стали: ОСОБА_8: право власності на ? частину квартири № 1 та ОСОБА_7: право власності на квартиру № 2 та на ? частину квартири № 1.

18.05.2006 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подали заяву про надання їм у спільну власність земельної ділянки для обслуговування будинку № 26 по вул. 50-річчя СРСР (а.с. 17, т.1 на звороті).

Рішенням 3 сесії 5 скликання ОСОБА_6 міської ради Вінницької області від 06.07.2006 року № 40 було надано безкоштовно в спільну сумісну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд, за рахунок земель громадської та житлової забудови, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, співвласникам будинковолодіння № 26 по вул. 50 років СРСР в м. Хмільнику (т.1 а.с. 14-15).

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_8 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 373415 від 18 вересня 2007 року, у відповідності до якого ОСОБА_8 є власником земельної ділянки площею 0,0471 га розташованої по вул. 50 років СРСР, 26 в м. Хмільнику Вінницької області, що призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, співвласник земельної ділянки ОСОБА_7 (т.1 а.с. 246).

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_7 також отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 373416 від 18 вересня 2007 року, у відповідності до якого ОСОБА_7 є власником земельної ділянки площею 0,0471 га розташованої по вул. 50 років СРСР, 26 в м. Хмільнику Вінницької області, що призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, співвласник земельної ділянки ОСОБА_8 (т.1 а.с. 247).

Рішенням ОСОБА_6 міської ради від 06.09.2012 року на підставі наданого ОСОБА_3 договору дарування земельної ділянки від 09.06.1998 року останньому надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо оформлення права власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Хмільник Вінницької області, вул. 50-річчя СРСР, 26/2 (т.1 а.с. 12).

В 2017 році, як зазначає позивач ОСОБА_3, йому стало відомо, що виготовити технічну документацію немає можливості, так як земельна ділянка по вул. 50-річчя СРСР 26 належить ОСОБА_7 та ОСОБА_8

02.03.2010 року в м. Хмільнику Вінницької області помер ОСОБА_8, після його смерті спадщину у вигляді ? ідеальної частки квартири АДРЕСА_3 його дружина ОСОБА_7 та син ОСОБА_4 (свідоцтво про право на спадщину за законом на а.с. 117, т.1)

06.11.2010 року в місті Хмільнику Вінницької області померла ОСОБА_7, актовий запис про смерть від 08.11.2010 року (т.1 а.с. 142), після її смерті відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.11.2012 року, ОСОБА_5 прийняла у спадщину квартиру під № 2, розташовану в будинку № 26 по вул. 50 років СРСР в м. Хмільнику Вінницької області, належної ОСОБА_7, яка померла 06.11.2010 року (т.1 а.с. 120), а також відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.11.2012 року, ОСОБА_5 прийняла у спадщину 1/2 ідеальної частки квартири АДРЕСА_4, що в цілому складається з квартири №1 належної ОСОБА_8, який помер 02.03.2010 року, спадкоємцем котрого за законом була його дружина ОСОБА_7, котра прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав (т.1 а.с. 121).

Правонаступники ОСОБА_8 та ОСОБА_7 ОСОБА_5 та ОСОБА_4 були залучені до справи ухвалою Хмільницького міськрайонного суду від 17 липня 2017 року (а.с. 99).

Отже, спір виник з приводу законності прийняття Рішення 3 сесії 5 скликання ОСОБА_6 міської ради Вінницької області від 06.07.2006 року № 40, яким було надано безкоштовно в спільну сумісну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд, за рахунок земель громадської та житлової забудови, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, співвласникам будинковолодіння № 26 по вул. 50 років СРСР в м. Хмільнику (т.1 а.с. 14-15).

Договір дарування земельної ділянки площею 0,0127 га, що знаходиться за адресою: м. Хмільник Вінницької області, вул. 50-річчя СРСР, 26/2 був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 10 червня 1998 (т.1 а.с. 11).

У відповідності до положень статей 22, 23 Земельного кодексу України N 561-XII (в редакції, яка діяла на момент укладення договору дарування земельної ділянки), право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

ОСОБА_3 після укладення 10 червня 1998 року з ОСОБА_9 договору дарування земельної ділянки не отримав державний акт на право власності на земельну ділянку, а тому, у відповідності до вищезгаданих норм Земельного кодексу, не набув станом на 2006 рік (на час прийняття ОСОБА_6 міською радою рішень, які він наразі оспорює), права власності на подаровану земельну ділянку. Також він втратив право власності на квартиру АДРЕСА_5, оскільки на підставі рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12.09.2005 року було розірвано договір довічного утримання, укладений 21 липня 1998 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_3. Рішення набрало законної сили 22 вересня 2005 року (т.1 а.с. 6).

Після отримання ОСОБА_7 в дар від ОСОБА_9 квартири № № 2 в будинку № 26 по вул. 50 років СРСР в м. Хмільнику Вінницької області співвласниками будинку № 26 стали ОСОБА_7 та ОСОБА_8, а саме:

-квартира № 1 належала на праві приватної власності ОСОБА_8 та ОСОБА_7по ? частині кожному квартири ( свідоцтво про право власності на житло на а.с. 118, т.1);

- квартира № 2 належала на праві приватної власності ОСОБА_8 на підставі договору дарування, укладеного 19.10.2005 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_7, зареєстрованого 15.12.2005 року у Хмільницькому структурному підрозділі КП «Вінницьке обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» за № 35/49 за реєстровим № 750 (т.1 а.с. 16, а.с. 203 на звороті), що також підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 116, т.1).

Згідно статті 120 ЗК України N 2768-III (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, а саме: втрати права власності на АДРЕСА_6 ОСОБА_3 та на час набуття права власності на будинок ОСОБА_7 та ОСОБА_7 Н.) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки.

У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

При переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак обєкта права власності.

Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України у справі № 6-253 цс 16, яку вірно застосував суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного) будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ст. 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, оскільки на час прийняття Рішення 3 сесії 5 скликання ОСОБА_6 міської ради Вінницької області від 06.07.2006 року № 40, яке є предметом спору (т.1 а.с. 14-15), ОСОБА_3 не набув права власності на подаровану земельну ділянку в розумінні положень діючого на той час Земельного Кодексу України, не був власником житлового будинку (чи його частини), а ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були співвласниками будинку № 26 по вул. 50 років СРСР в м. Хмільнику Вінницької області, тому ОСОБА_6 міська рада, дотримуючись принципу цілісності обєкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований, правомірно прийняла рішення про надання закріпленої за будинком № 26 земельної ділянки у спільну власність ОСОБА_8 та ОСОБА_7

Отже, доводи ОСОБА_3 про те, що його право власності не було припинено, а тому ОСОБА_6 міська рада не вправі була приймати рішення про надання земельної ділянки ОСОБА_7 та ОСОБА_8, не знайшли свого підтвердження та спростовуються вищевикладеним. Не зважаючи на те, що суд першої інстанції не акцентував уваги на моменті виникнення у ОСОБА_3 права власності, однак висновок суду про відсутність порушення прав ОСОБА_3 оскаржуваним ним рішенням ОСОБА_6 міської ради по суті є вірним.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( Seryavin and otherth v. Ukraine, № 4909/04, параграф 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення постановлене без додержання норм матеріального і процесуального права. Відтак апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін (ст. 374 ЦПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча підпис ОСОБА_2

Судді: підпис ОСОБА_12

підпис ОСОБА_13

Згідно з оригіналом

головуючий суддя: Т. М. Шемета