Справа № 751/3646/18 Провадження № 22-ц/795/1102/2018 Головуючий у I інстанції ОСОБА_1 Доповідач - Шитченко Н. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Мамонової О.Є.,

із секретарем Зіньковець О.О.,

скаржник ОСОБА_2,

субєкт оскарження: головний державний виконавець

Деснянського відділу державної виконавчої служби м. Чернігова

Головного територіального управління юстиції у Чернігівській

області ОСОБА_3,

заінтересована особа ОСОБА_4,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 липня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби м. Чернігова Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_5,

місце ухвалення судового рішення м. Чернігів,

дата складання повного тексту судового рішення 16 липня 2018 року.

у с т а н о в и в:

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, в якій просив зобовязати головного державного виконавця Деснянського ВДВС м. Чернігів ГТУЮ у Чернігівській області ОСОБА_5 провести перерахунок заборгованості по сплаті аліментів по виконавчому листу № 2-1337, виданому 27 серпня 2008 року Новозаводським районним судом м. Чернігова за період з 01 жовтня 2008 року по 30 вересня 2013 року, вирахувавши із суми заборгованості кошти, отримані ОСОБА_4 від управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради, як допомогу на утримання дітей.

У мотивування своїх вимог зазначив, що з нього з 27 серпня 2008 року у примусовому порядку стягуються аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання трьох їх спільних дітей. Станом на 01 травня 2018 року заборгованість по аліментам, починаючи з січня 2009 року, складає 78969,98 грн. Постановою Щорського районного суду від 16 липня 2014 року з нього на користь управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у місті Чернігові ради було стягнуто 45662,03 грн, які були сплачені ОСОБА_4 як державна допомога дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів або не мають можливості утримувати дитину. Вказує, що за період, коли ОСОБА_4 отримувала вказані кошти, державним виконавцем незаконно проводилось нарахування аліментів, що призвело до подвійного стягнення і подвійної відповідальності всупереч приписам ст. 61 Конституції України.

Ухвалою від 12 липня 2018 року Новозаводський районний суд м. Чернігова задовольнив скаргу ОСОБА_2 Зобовязав головного державного виконавця Деснянського відділу ДВС м. Чернігова ГТУЮ у Чернігівській області ОСОБА_5 провести перерахунок заборгованості по сплаті аліментів по виконавчому листу № 2-1337, виданому 27 серпня 2008 року Новозаводським районним судом м. Чернігова, за період з 01 жовтня 2008 року по 30 вересня 2013 року, вирахувавши із суми заборгованості по аліментам суму тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, призначеної управлінням праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради та виплаченої ОСОБА_4

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, не погоджуючись з ухвалою суду, просить скасувати її та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не врахував тієї обставини, що підставою для призначення даного виду соціальної допомоги є несплата аліментів за період більше ніж 6 місяців і в даному випадку є додатковою державною допомогою, коли аліменти сплачуються несвоєчасно. Така допомога не покриває всього розміру суми аліментів та не може прирівнюватись до виплати державою аліментів замість боржника.

Скаржник вважає, що державна допомога та аліменти поняття не тотожні, а державна допомога не є видом юридичної відповідальності, у звязку з чим суд невірно застосував положення ст. 61 Конституції України.

Зазначає, що в своїй діяльності державний виконавець керується ЗУ «Про виконавче провадження», нормами якого не передбачено можливості перерахунку боргу по сплаті аліментів у даному випадку.

Також зауважує на тому, що суд своїм рішенням фактично позбавив її та її дітей значної суми невиплачених аліментів, і як наслідок, порушив права дитини на належне та своєчасне утримання батьками, закріплене ст. 180 СК України.

У наданому відзиві ОСОБА_2, вважаючи доводи апеляційної скарги необґрунтованими, а ухвалу суду законною, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін. Доводи відзиву зводяться до того, що районний суд правильно послався на положення ст. 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Заявник вказує, що незважаючи на його звернення до виконавчої служби щодо здійснення перерахунку заборгованості за вирахуванням періоду, в який відбувалось стягнення з нього матеріальної допомоги на користь управління праці, державний виконавець відповідний перерахунок не провів.

Державним виконавцем відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.

Вислухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуюче наступне.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_2, суд першої інстанції, врахувавши характер тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, яку отримувала ОСОБА_4, як стягувач аліментів, у період з 01 жовтня 2008 року по 30 вересня 2013 року, виходив з того, що вказана допомога була стягнута з ОСОБА_2 на користь управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у місті Чернігові ради постановою Щорського районного суду від 16 липня 2014 року, у звязку з чим одночасне стягнення аліментів та вказаної тимчасової державної допомоги за один і той же період суперечить положенням ст. 61 Конституції України.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, враховуючи наступне.

У справі встановлено, що на виконанні у Деснянському ВДВС м. Чернігів ГТУЮ у Чернігівській області перебуває виконавчий лист № 2-1337, виданий 27 серпня 2008 року Новозаводським районним судом м. Чернігова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітніх дітей; ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1000 грн щомісячно, починаючи з 21 березня 2008 року і до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с. 28).

Постановою від 16 липня 2014 року Щорський районний суд задовольнив адміністративний позов управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у місті Чернігові ради та стягнув з ОСОБА_2 на користь позивача суму сплаченої ОСОБА_4 тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, у розмірі 45662,03 грн (а.с. 37-38). Зі змісту постанови вбачається, що вказана тимчасова державна допомога була призначена ОСОБА_4 за період з 01 жовтня 2008 року по 30 вересня 2013 року.

Згідно з розрахунком державного виконавця заборгованість ОСОБА_2 по аліментам за період з квітня 2009 року по квітень 2018 року складає 82969,98 грн (а.с. 26-27).

Листом № 23215 від 08 травня 2018 року державним виконавцем Літвін Л.В. було надіслано ОСОБА_2 розрахунок заборгованості по аліментам по виконавчому листу № 2-1337 та повідомлено про те, що ЗУ «Про виконавче провадження» не передбачено зарахування виплаченої органами праці та соціального захисту тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме і в подальшому присуджених судом на їхню користь коштів в рахунок стягнення аліментів (а.с. 4-5).

Заперечуючи проти визначеного державним виконавцем розміру заборгованості, ОСОБА_2 зазначав, що у період, коли ОСОБА_4 отримувала тимчасову державну допомогу, державним виконавцем незаконно проводилось нарахування аліментів, що призвело до подвійного стягнення і подвійної відповідальності всупереч приписам ст. 61 Конституції України.

Відповідно до положень ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу і у разі встановлення обґрунтованості скарги визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу ДВС усунути порушення.

Разом із тим, вирішуючи справу, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що скаржником вимог про визнання рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця неправомірними не заявлялось і, зобовязавши виконавця провести відповідний перерахунок заборгованості по аліментах, районний суд не визначив, приписи яких положень ЗУ Про виконавче провадження» останнім порушені, та які його дії чи рішення вимогам закону не відповідають.

Згідно з ч. 8 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Частиною 3 ст. 195 СК України визначено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом.

Проаналізувавши наведені норми та враховуючи існування між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 очевидного спору про розмір заборгованості з аліментів, колегія суддів вважає, що вимога ОСОБА_2 щодо обчислення розміру заборгованості повинна розглядатися в порядку позовного провадження, як це визначено нормами ЦПК України при вирішенні спорів, а не в порядку оскарження дій державного виконавця, у звязку із чим скаржнику слід розяснити, що він має право звернутися до суду з відповідним позовом, оскільки спір щодо розміру заборгованості існує саме між колишнім подружжям.

Відповідно вимога ОСОБА_2 про зобовязання здійснити перерахунок заборгованості по аліментах не може бути задоволена в ході розгляду даної скарги.

Беручи до уваги допущення районним судом порушень у застосуванні норм процесуального права, апеляційний суд вважає, що згідно з п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України ухвалу суду слід скасувати, а у задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовити.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції і відмовляє у задоволенні скарги ОСОБА_2, відповідно до вищенаведених правил належить провести розподіл судових витрат, понесених заінтересованою особою у справі, а саме стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 352,4 грн за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 липня 2018 року скасувати.

У задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби м. Чернігова Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_5 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (м. Чернігів, 14000, вул. Шевченка, 74, ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 (м. Чернігів, 14000, вул. Костромська, 17) 352 (триста пятдест дві) грн 40 коп. судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 28 вересня 2018 року.

Головуючий:Судді: