Постанова

Іменем України

20 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 750/12039/16-ц

провадження № 61-28124св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

представник відповідача - ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 2 березня 2017 року у складі судді Логвіної Т. В. та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 15 травня 2017 року у складі суддів: Онищенко О. І., Вінгаль В. М., Шитченко Н. В.,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, вимоги якого уточнив під час розгляду справи та просив визнати недійсним будівельний паспорт на забудову земельної ділянки на об'єкт «Будівництво житлового будинку з демонтажем існуючої частини житлового будинку, переобладнання існуючої частини житлового будинку під літню кухню», зі змінами від 21 грудня 2016 року - на об'єкт «Будівництво житлового будинку з демонтажем існуючої частини житлового будинку, переобладнаної під літню кухню» індивідуальному забудовнику ОСОБА_6 по АДРЕСА_1 зобов'язати відповідача відновити самовільно знесені надвірні споруди літ. В-1 та Г-1, співвласником яких є ОСОБА_4 та зобов'язати відповідача зупинити самовільне будівництво житлового будинку АДРЕСА_1 та знести побудовану частину.

Позов мотивовано тим, що на підставі договору дарування від 19 листопада 2014 року позивач є власником 11/25 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач є власником 14/25 частин житлового будинку з надвірними будівлями на підставі договору дарування від 13 травня 2016 року та, не попередивши позивача як співвласника і не отримавши його згоди, самовільно зніс надвірні споруди, які належали на праві спільної часткової власності сторонам та розпочав самовільне будівництво житлового будинку.

На звернення до Управління архітектури та містобудування Чернігівської міської ради позивачу було надано відповідь та надані копії документів, відповідно до яких здійснюється будівництво по АДРЕСА_1, зокрема надано копію будівельного паспорту на забудову земельної ділянки від 07 липня 2016 року за вказаною адресою.

Позивач вважає будівельний паспорт незаконним та таким, що виданий з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки при його видачі було порушено Порядок видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки, затвердженний Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №103 від 05 липня 2011 року з подальшими змінами та доповненнями.

Позивач вказує на те, що як співвласник земельної ділянки (житлового будинку) не надавав згоди на забудову зазначеної земельної ділянки. Проте всупереч діючому законодавству відповідачу було видано будівельний паспорт на будівництво житлового будинку, переобладнання існуючої частини житлового будинку під літню кухню.

Відповідно до схеми забудови земельної ділянки частина житлового будинку для переобладнання під літню кухню позначена цифрою 2. Відповідно до Генерального плану Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1, житловий будинок позначений як А1. Тобто, будівельний паспорт виданий на переобладнання під літню кухню усього житлового будинку, який не належить на праві особистої приватної власності відповідачу, а належить на праві спільної часткової власності сторонам у справі. Згоди на таке переобладнання позивач не надавав.

Також на схемі забудови земельної ділянки надвірні споруди закреслені як такі, що знесені, проте згоди на таке знесення позивач відповідачу також не надавав.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 березня

2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що знесення відповідачем споруд, на які посилається позивач, не доведено належними та допустимими доказами, з урахуванням показів свідків про те, що таких споруд не існувало ще до виникнення у відповідача права власності на такі, а також не доведено порушення останнім Державними будівельними нормами при здійснені будівництва та у зв'язку з цим, не доведено порушення прав позивача, як співвласника будинку.

Ухвалою апеляційного суд Чернігівської області від 15 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що висновок місцевого суду підтверджується матеріалами справи, яким суд дав правильну оцінку і не суперечать нормам матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

Апеляційний суд виходив з того, що будинок АДРЕСА_1 має відокремлені квартири, тому в результаті демонтажу своєї частки у будинку відповідач не порушує прав позивача, оскільки частка останнього у спільному майні не зменшиться, вона є виділеною. Крім того, частина будинку, що перебуває у власності відповідача є непридатною до подальшої експлуатації. Доказів демонтажу належної частини будинку ОСОБА_6 матеріали справи не містять. Розпочате відповідачем будівництво нового будинку проводиться на земельній ділянці, що належить ОСОБА_6 на праві приватної власності та відповідно до Державних будівельних норм і прав позивача не порушує. Отже висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог щодо зобов'язання відповідача зупинити будівництво житлового будинку та знести побудовану частину будинку є вірним. Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про відновлення самовільно знесених надвірних будівель, співвласником, яких є позивач є також правильним.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 в особі представника, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права просить скасувати ухвалені у справі рішення та задовольнити позов.

Касаційна скарга мотивована тим, що отримавши дозвіл на переобладнання існуючої частини житлового будинку без згоди позивача (відповідно до будівельного паспорту від 07 липня 2016 року на забудову земельної ділянки з переобладнанням існуючої частини житлового будинку під літню кухню) відповідач порушив статті 358 ЦК України, порушив єдність житлового будинку і зменшив об'єкт права власності.

Своїми діями з переобладнання існуючої частини житлового будинку під літню кухню, відповідач зруйнував і пошкодив частину житлового будинку, після чого звернувся до ДП «Чернігівський експертно-технічний центр держпраці» для проведення експертизи щодо придатності частини житлового будинку до експлуатації. Відповідно до висновку експерта, в будівельний паспорт були внесені зміни від 21 грудня 2016 року, якими передбачено демонтаж існуючої частини житлового будинку.

Відповідач без згоди позивача і без його відома зруйнував і зніс надвірні будівлі позначені літерами «В», «Г».

Висновок судів попередніх інстанцій, що таких споруд не існувало ще до виникнення у відповідача права власності на такі є хибним і не обґрунтованим, зроблений лише на підставі показів свідків.

Відповідач не звертався до органів Бюро технічної інвентаризації, щодо внесення змін до технічного паспорту на житловий будинок. Своїм підписом у договорі дарування він підтвердив, що на момент виникнення у нього права власності на частину житлового будинку та надвірних будівель, останні відповідали фізично та фактично характеристикам, зазначеним у технічному паспорті.

Також, у схемі забудови земельної ділянки у будівельному паспорті на забудову земельної ділянки знесені надвірні будівлі позначені, як існуючі, та які підлягають знесенню, що також підтверджує факт існування цих споруд та їх знесення відповідачем.

Договір дарування визначає частку майна, якою володіє відповідач, а не конкретні виділені чи відокремлені квартири. Відповідно до договору дарування земельної ділянки, відповідач (обдарований) свідчить і гарантує, що стан частини будинку, яку він приймає у дар, повністю відповідає технічному стану, викладеному у технічному паспорті від 20 листопада 2007 року. Квартири, які складають житловий будинок мають одну спільну кришу і демонтаж частини будинку зі збереженням цілісності іншої частини будинку є неможливим.

У касаційній скарзі позивач посилається на те, що самовільно знесені відповідачем надвірні споруди підлягають відновленню, будівництво нового житлового будинку здійснюється без додержання будівельних та протипожежних норм. Відстань між надвірними будівлями та новим житловим будинком не відповідатиме нормам передбаченим ДБН.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 на вищевказані судові рішення. Справу витребувано із суду першої інстанції.

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, письмових заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідача відновити самовільно знесені надвірні споруди та в частині зобов'язання відповідача зупинити будівництво житлового будинку та знести побудовану частину, і саме у цій частині рішення переглядалось апеляційним судом, у зв'язку із чим колегія суддів переглядає оскаржувані рішення в касаційному порядку саме у цій частині позовних вимог.

Рішення судів в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним будівельного паспорту сторонами не оскаржується, тому не переглядається колегією суддів у цій частині в касаційному порядку на предмет законності і обґрунтованості.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом установлено, що на підставі договору дарування від 19 листопада 2014 року позивач є власником 11/25 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: Чернігівська область, АДРЕСА_1

Відповідач є власником інших 14/25 частин житлового будинку з надвірними будівлями на підставі договору дарування від 13 травня 2016 року, а також є власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0, 0668 га, відповідно до договору дарування земельної ділянки від 13 травня 2016 року.

Відповідно до технічного паспорту будинку, останній складається з трьох окремих квартир, що виділені між собою. Перша квартира цього будинку перейшла у дар ОСОБА_4, а квартири 2 та 3 подаровані ОСОБА_6

Житловий будинок /дерево/, позначений на плані літерою «А-1» має

130,7 кв.м загальної площі, житлова площа будинку становить 88,5 кв.м, з надвірних будівель є: літня кухня /дерево/ літера «Б», сараї /дерево/ літери «В», «Г», «Е», «б», вбиральня /дерево/ літера «Д».

Управлінням архітектури та містобудування Чернігівської міської ради відповідачу 07 липня 2016 року видано будівельний паспорт на забудову земельної ділянки по АДРЕСА_1, для будівництва житлового будинку з демонтажем існуючої частини житлового будинку, переобладнаної під літню кухню.

Відповідно до даного будівельного паспорту частина будинку, яка відповідачу перейшла в дар підлягала переобладнанню під літню кухню та було дозволено будівництво будинку з іншого боку земельної ділянки та демонтаж всіх господарських споруд, що розташовані на земельній ділянці, що перебуває в його власності.

22 липня 2016 року ОСОБА_6 подав до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернігівській області з повідомленням про початок виконання будівельних робіт по будівництву житлового будинку та переобладнання частини житлового будинку під літню кухню за адресою: Чернігівська область, АДРЕСА_1

06 серпня 2016 року Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернігівській області складено акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил згідно повідомлення про початок будівництва за адресою: Чернігівська область, АДРЕСА_1, та встановлено, що на момент перевірки будівельні роботи не розпочаті.

Актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 11 листопада 2016 року, складеним Управлінням Державної архітектурно - будівельної інспекції у Чернігівській області за зверненням ОСОБА_4, встановлено, що за адресою: Чернігівська область, АДРЕСА_1, виконуються роботи з будівництва житлового будинку; роботи з переобладнання житлового будинку під літню кухню не проводяться.

За результатами обстеження 24/40 частин житлового будинку АДРЕСА_1 для визначення їх технічного стану та подальшої безпечної експлуатації складено технічний звіт від 17 листопада 2016 року, згідно з висновком якого основні елементи частини житлового будинку знаходяться в аварійному стані, знос окремих конструктивних елементів (втрата несучої спроможності) перевищує 70%. Всі дефекти відновленню чи підсиленню не підлягають. Частина житлового будинку не може бути придатна до подальшої експлуатації навіть за умови проведення протиаварійних заходів та капітального ремонту по усуненню дефектів, вказаних в технічному звіті. Дані обстеження відповідають технічному стану будівлі на 15 листопада 2016 року.

ОСОБА_6 повторно звернувся до Управління архітектури та містобудування Чернігівської міської ради з проханням внести відповідні зміни до будівельного паспорту.

21 грудня 2016 року виготовлено новий технічний паспорт на забудову земельної ділянки, індивідуального забудовника по АДРЕСА_1.

Відповідно до нового будівельного паспорту виданого на ім'я ОСОБА_8 21 грудня 2016 року частина будинку, яка відповідачу перейшла в дар підлягала демонтажу, дозволено будівництво будинку з іншого боку земельної ділянки та демонтаж всіх господарських споруд, що розташовані на земельній ділянці, що перебуває в його власності.

23 січня 2017 року ОСОБА_6 подав до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернігівській області повідомлення про початок виконання будівельних робіт по будівництву нового житлового будинку та демонтажу частини житлового будинку, що перейшла йому в дар за адресою: АДРЕСА_1.

Частиною першою статті 16 ЦК Українивстановлено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною другою цієї статті передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов&q?я;;язку в натурі, зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків; відшкодування шкоди; визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб.

Згідно зі статтею 386 ЦК Українивласник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Встановивши, що знесення відповідачем зазначених позивачем споруд належними та допустимими доказами не доведено, доказів демонтажу належної частини будинку ОСОБА_6 матеріали справи не містять, а розпочате відповідачем будівництво нового будинку проводиться відповідно до Державних будівельних норм на земельній ділянці, що належить ОСОБА_6 на праві приватної власності та прав позивача не порушує, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про відновлення самовільно знесених надвірних споруд, зобов'язання зупинити самовільне будівництво та знести побудовану частину будинку, оскільки порушення прав позивача, як співвласника будинку не доведено.

Суди на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів обґрунтовано виходили з того, що будинок по АДРЕСА_1 має відокремлені квартири, в результаті демонтажу своєї частки у будинку ОСОБА_6 не порушить прав позивача у спільній частковій власності, оскільки частка ОСОБА_4 у спільному майні не зменшиться та є виділеною, при цьому частина будинку, що перебуває у власності відповідача є непридатною до подальшої експлуатації, разом з тим, доказів демонтажу належної частини будинку відповідачем матеріали справи не містять, а відтак і порушення прав позивача не вбачається.

Доказів самовільного знесення відповідачем господарських споруд матеріали справи не містять.

При цьому, суди правильно виходили з того, що позивач, як власник в силу вимог статті 322 ЦК Українинесе тягар утримання майна, а тому отримавши у дар у 2014 року зобов'язаний був утримувати належне йому майно, яке, як встановлено судами попередніх інстанцій побудовані з дерев'яних дощок та вкриті залізом, зруйновані внаслідок тривалого часу експлуатації та фізичного зносу матеріалів з яких вони побудовані.

Доводи касаційної скарги про те, що на момент прийняття в дар частини будинку та господарських будівель відповідач своїм підписом засвідчував, що технічний стан та планування відчужуваної частини будинку з надвірними будівлями фізично та фактично відповідає характеристикам, зазначеним у технічному паспорті, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позивачем вимог у зв'язку з недоведеністю факту порушення прав позивача.

Суди попередніх інстанцій, крім наведеного вище, правильно виходили з того, що обраний позивачем спосіб відновлення права власності, за захистом якого він звернувся до суду, не відповідає змісту права, порушення якого він посилається, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням.

Доводи касаційної скарги позивача є аналогічними посиланням, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без змін.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 2 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 15 травня 2017 року залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська