Справа № 225/6590/17
Номер провадження № 2/225/254/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2018 року Дзержинський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Мигалевича В.В.,

за участю

секретаря - Голубової О.О.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей військово-цивільної адміністрації м.Торецьк Донецької області про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні дитини з батьком, який проживає окремо від нього та визначення способу участі у вихованні дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаною вище позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що з 16 червня 2012 року по 26 жовтня 2017 року він перебував у шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 Під час шлюбу у сторін по справі ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька - ОСОБА_5, яка після розірвання шлюбу залишилася проживати разом з відповідачем.

Позивач вказує, що ОСОБА_3 всіляко перешкоджає спілкуванню з дитиною, не пояснюючи при цьому мотивів такої позиції. Зазначає, що він декілька разів приходив за місцем проживання відповідача з дитиною з метою спілкування з донькою, однак ОСОБА_3 суттєво обмежувала його спілкування з дитиною, на не однократні прохання надати йому можливість систематично без перешкод бачити дитину, відповідач відмовляє.

ОСОБА_1 вважає, що має всі підстави для безперешкодного спілкування зі своєю дитиною, оскільки він працює, щомісячно отримує заробітну плату, з якої утримуються аліменти на користь відповідача на утримання дитини, за місцем роботи та місцем проживання характеризується позитивно, жодних шкідливих звичок не має, у лікаря-психіатра та нарколога на обліку не перебуває. Крім того позивач також зазначає, що квартира, в якій він проживає має всі необхідні умови для перебування в ній його малолітньої доньки.

Таким чином, у зв'язку з відсутністю обставин, які б давали підстави вважати, що спілкування позивача з дитиною має негативні наслідки, в позові ОСОБА_1 ставиться питання про зобов'язання ОСОБА_3 не перешкоджати йому брати участь у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та встановити спосіб його участі у вихованні доньки у вигляді особистого спілкування - побачення з нею кожну суботу з 09.00 години до 19.00 години та кожну неділю з 09.00 години до 19.00 години, а також в святкові неробочі дні з 09.00 години до 16.00 години з правом забирати дитину до себе додому за місцем його проживання.

У відзиві на позовну заяву, наданому на адресу суду відповідачем 14.02.2018 року зазначено, що відповідач не перешкоджала спілкуванню колишнього чоловіка з донькою, він забирав її до себе додому, вони разом проводили час без присутності. Вказує, що були випадки, коли після спілкування з батьком донька була пригнічена, захворіла, але навіть після цього відповідач не заперечувала проти побачень. Одного разу, відповідач разом із своїм знайомим забирали доньку. Після повернення дитина розповіла, що батько її купав у ванні, знайомий був поруч. Відповідача це дуже збентежило, тому вона перестала віддавати доньку після такого аморального поступку з боку позивача. На зараз, вона не заперечує, щоб батько спілкувався з донькою, однак тільки за її присутності та у неї вдома. Також не заперечує, щоб вони разом гуляли, ходили на дитячі майданчики однак за її присутності, відповідач проти, щоб позивач забирав доньку до себе додому. Вважає, що в даному випадку, перш за все, орган опіки та піклування повинен дослідити всі обставини та умови їх життя, та прийти до якогось висновку щодо часу спілкування з дитиною.

В судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні. Зазначили, що погоджуються з рішенням щодо встановлення днів побачень позивача з донькою, які викладені у висновку комісії з питань захисту прав дітей ВЦА м. Торецьк Донецької області.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні позов не визнали, пояснили, що відповідач не перешкоджала і не перешкоджає побаченням батька з дитиною. Не заперечували проти рішення щодо встановлення днів побачень позивача з донькою, які викладені у висновку комісії з питань захисту прав дітей ВЦА м. Торецьк Донецької області, однак відповідач зауважила на тому, що не погоджується з тим, що такі побачення з дитиною, повинні відбуватися без присутності матері. Відповідач не заперечувала проти побачень батька з донькою, але за умови, щоб такі побачення до досягнення дитиною шести років відбувалися за її присутності.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької областів судовому засіданні просив рішення ухвалити з урахуванням висновку комісії з питань захисту прав дітей військово-цивільної адміністрації м.Торецьк Донецької області № 186-02/15 від 20.04.2018 року.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що є батьком відповідача ОСОБА_3, та дідусем малолітньої ОСОБА_5 Зазначив, що з моменту розірвання шлюбу відповідач жодним чином не чинила будь-яких перешкод у спілкуванні батька з дитиною. ОСОБА_1 постійно забирав доньку до себе додому в будь-який час та спілкувався з нею без обмежень, однак після того випадку як одного разу дитина після зустрічі з батьком повернулася додому брудною та з синцем на нозі, відповідач почала обмежувати її спілкування з батьком. Крім того, зазначив, що випадок, коли батько купав дитину у себе вдома в присутності сторонньої людини, також сприяв прийняттю рішення з боку ОСОБА_3 щодо обмеження спілкування доньки з батьком.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що проживає разом з відповідачам по справі ОСОБА_3 та її батьками. Зазначила, що відповідач ОСОБА_3 після розірвання шлюбу не заперечувала проти зустрічей позивача з донькою, однак після того як він одного разу повернув дитину з синцем на нозі та брудну, вона почала чинити перешкоди у їх спілкуванні. Крім того, свідок зазначила, що почала звертати увагу на те, що після відвідування батька дитина поверталася неслухняною та зі зміною своєї звичайної поведінки.

Свідок ОСОБА_8, яка є мамою відповідача суду надала пояснення аналогічні поясненням свідка ОСОБА_6

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору та перевіривши їх доказами, наданими сторонами, визначившись із правовими нормами, які слід застосувати до спірних відносин, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так в судовому засіданні встановлено, що з 16 червня 2012 року позивач ОСОБА_1 перебував у шлюбі з відповідачем ОСОБА_3, який рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 26 жовтня 2017 року було розірвано (а.с.6)

Під час шлюбу у сторін по справі ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька - ОСОБА_5 (а.с. 8).

Сторонами по справі не заперечується той факт, що після розірвання шлюбу малолітня ОСОБА_5 залишилася проживати разом з матір'ю ОСОБА_3

ОСОБА_3, як зазначено в прозові, чинить перешкоди позивачу для вільного його спілкування з дитиною, у зв'язку з чим між сторонами по справі виник спір щодо встановлення способу участі батька ОСОБА_1 у вихованні доньки ОСОБА_5

Відповідно до висновку комісії з питань захисту прав дітей військово-цивільної адміністрації м.Торецьк Донецької області № 186-02/15 від 20.04.2018 року було вирішено встановити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, дні побачень без присутності матері ОСОБА_3,з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за таким графіком: щосереди з 16.00 до 19.00 години, першу та третю суботи місяця, та другу і четверту неділі місяця з 09.00 до 19.00 години, з можливістю забирати дитину за місцем свого проживання. У святкові дні - по усній домовленості між батьками (а.с.78).

З огляду на викладене суд зазначає наступне.

Згідно з частинами 2, 8, 9, 10 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції).

Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Статтею 2 Протоколу № 4 Конвенції ООН «Про захист прав і основних свобод людини» передбачено, що кожна людина, що законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно з законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров'я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов'язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків.

Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками.

При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Відповідно до ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Стаття 19 Сімейного Кодексу України регулює порядок участі органу опіки та піклування у захисті сімейних прав та інтересів та передбачає, що у разі виникнення спору у суді орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні , а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Частина 6 ст.19 Сімейного Кодексу передбачає, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Позивач просить у позові встановити спосіб його участі у вихованні доньки у вигляді особистого спілкування - побачення з нею кожну суботу з 09.00 години до 19.00 години та кожну неділю з 09.00 години до 19.00 години, а також в святкові неробочі дні з 09.00 години до 16.00 години з правом забирати дитину до себе додому за місцем його проживання. Проте, суд не погоджується із зазначеним графіком побачень батька з дитиною, оскільки такий графік фактично унеможливлює участь матері дитини в особистому спілкуванні і вихованні дитини протягом усіх вихідних і святкових днів, що може негативно вплинути на дитину. Окрім того, такий графік суттєво порушує і права матері на особисте спілкування і виховання дитини протягом усіх вихідних і святкових днів.

Як з'ясовано у судовому засіданні, частиною усталеного розпорядку дня дитини є сон з 20.30 -21.00 год. до 7.30 - 8.00 год., а також денний сон з 13.00 год. до 15.30-16.00 год.

Суд погоджується із висновкомкомісії з питань захисту прав дітей військово-цивільної адміністрації м.Торецьк Донецької області № 186-02/15 від 20.04.2018 року в частині встановлення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, днів побачень без присутності матері ОСОБА_3,з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за таким графіком: щосереди з 16.00 до 19.00 години, першу та третю суботи місяця з 09.00 до 19.00 години, та другу і четверту неділі місяця з 09.00 до 19.00 години, з можливістю забирати дитину за місцем свого проживання, оскільки, це буде забезпечувати інтереси дитини на вільне спілкування із батьком, і при цьому, не буде порушувати інтересів обох батьків дитини, оскільки, як мати, так і батько дитини, за таких умов будуть мати можливість на особисте спілкування і виховання дитини як у робочі, так і вихідні дні. Окрім того, такий графік спілкування дитини з батьком не буде порушувати сформованому режиму сну дитини.

Однак, суд не може погодитися із висновком комісії з питань захисту прав дітей військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області № 186-02/15 від 20.04.2018 року в частині встановлення побачень батька з дитиною у святкові дні за домовленістю батьків, оскільки, таке визначення не є конкретним і однозначним. Окрім того, ураховуючи характер неприязних стосунків між батьками, недосягнення ними домовленості щодо конкретної дати негативно вплине на сподівання дитини побачитися з батьком, що, у свою чергу, може суттєво зашкодити інтересам дитини.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.159 Сімейного Кодексу України закон не встановлює в даному випадку обов'язкової присутності матері, проте зазначає, що це питання вирішується з урахуванням таких обставин як ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Належних доказів того, що позивач може завдати шкоди дитині під час особистого з нею спілкування без присутності матері суду не надано, як і не надано доказів на підтвердження незадовільного стану його психічного здоров'я і зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Суд критично ставиться до пояснень відповідача і свідків в частині наявності фактів того, що позивач вчиняв аморальні вчинки по відношенню до дитини, оскільки такі відомості отримані ними зі слів самої дитини, що, ураховуючи вік дитини, дає суду підстави для обґрунтованого сумніву щодо достовірності усіх обставин, повідомлених дитиною. Окрім того, та обставина, що мати дитини не зверталася із відповідними заявами, з метою захисту інтересів дитини до правоохоронних органів, а також до служби у справах дітей, дає суду підстави дійти висновку, що зазначені дії позивача у розумінні матері дитини не носили характеру суттєвого порушення інтересів дитини з боку батька.

Також, суд не приймає доводи відповідача і критично ставиться до пояснень свідків в частині відсутності перешкод відповідача у спілкуванні і вихованні дитини позивачем, оскільки, саме заперечення відповідача щодо такого спілкування і виховання без її присутності вже є перешкодою як для реалізації прав позивача на особисте спілкування і виховання дитини, так і, що є найголовнішим, для якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

З матеріалів справи убачається, що позивач має позитивні характеристики, належний стан житлово-побутових умов та відповідний дохід, що у сукупності створює необхідні умови для забезпечення інтересів дитини, зокрема, під час особистого спілкування і виховання. На думку суду, спілкування без присутності матері сприятиме досягненню мети ефективної участі батька у вихованні дитини, із урахуванням життєвого досвіду позивача, його почуття любові і схильності до дитини. При цьому, враховуючи, що зараз між сторонами склалися неприязні стосунки, присутність матері може завадити позитивному спілкуванню батька з дитиною.

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, а саме суд вважає, що для забезпечення дотримання інтересів дитини є необхідним і можливим зобов'язати ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_1 брати участь у вихованні та спілкуванні з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Встановити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, дні побачень без присутності матері ОСОБА_3,з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за таким графіком: щосереди з 16.00 до 19.00 години, першу та третю суботи місяця з 09.00 до 19.00 години, та другу і четверту неділі місяця з 09.00 до 19.00 години, з можливістю забирати дитину за місцем свого проживання.

Окрім цього суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи убачається, що відповідно до квитанції № 38 від 11.12.2017 року (а.с.2), позивачем при зверненні до суду із вказаною позовною заявою сплачено судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

За таких обставин, у зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 частину суми сплаченого ним судового збору у відповідності до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 320 ,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 81, 141 ЦПК України, ст.ст. 19, 141, 142, 157, 159, 257 СК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) не перешкоджати ОСОБА_1 АДРЕСА_2) брати участь у вихованні та спілкуванні з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Встановити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, дні побачень без присутності матері ОСОБА_3,з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за таким графіком: щосереди з 16.00 до 19.00 години, першу та третю суботи місяця з 09.00 до 19.00 години, та другу і четверту неділі місяця з 09.00 до 19.00 години, з можливістю забирати дитину за місцем свого проживання.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 320 (триста двадцять) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 25.06.2018 року.

Суддя: