Справа № 209/9/18
Провадження № 2/209/411/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2018 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Байбари Г.А.,

при секретарі Герасимчук І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Кам'янське Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 02.11.2011 року в розмірі 200995,32 грн., яка складається з наступного: 11998,95 грн. - заборгованість за кредитом, 174760,92 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4188,05 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 9547,40 грн. - штраф (процентна складова), а також сплачений судовий збір.

На обґрунтування позову зазначено, що 2 листопада 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 12000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" і "Тарифами Банку" складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Пунктом 1.1.7.12 договору було передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання, і якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той же строк. В порушення умов кредитного договору та законодавства України, ОСОБА_1 свої зобов'язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань ОСОБА_1 станом на 30 вересня 2017 року має заборгованість в розмірі 200995,32 грн., яка складається з наступного: 11998,95 грн. - заборгованість за кредитом, 174760,92 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4188,05 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 9547,40 грн. - штраф (процентна складова).

Від представника відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву (а.с.63-69), де зазначено, що відповідач не погоджується, що саме ці Умови надання банківських послуг та Правила користування платіжною карткою, які є в матеріалах справи і не підписані відповідачем, були складовою частиною кредитного договору в момент його підписання, а також зазначено, що відповідач не погоджується із сумою заборгованості за відсотками, пенею та штрафами. Відповідач розрахував розмір відсотків за формулою, вказаною позивачем у відповіді на відзив, і вважає, що заборгованість за відсотками становить 17795,01 грн. Також відповідач вважає, що 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 9547,40 грн. - штраф (процентна складова) незаконно нараховані, оскільки за положенням ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Крім того, відповідач просить застосувати спеціальну позовну давність стосовно стягнення пені і стягнути заборгованість за пенею за період з 01.10.2016 р. по 30.09.2017 р. у розмірі 1200,00 грн. У звязку з тим, що позивач не довів належними та допустимими доказами суму заборгованості, відповідач просить відмовити в позові в частині нарахування підвищених відсотків з 02.04.2014 р., пені в розмірі більшому, ніж в межах спеціальної позовної давності, а також штрафних санкцій.

До розгляду справи судом від представника позивача надійшла відповідь на відзив (а.с.75-82), де зазначено, що Умови та Правила надання банківських послуг є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення банківських послуг. Зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Відповідачем особисто була заповнена анкета-заява із зазначенням своїх даних, в якій він висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчив, що він згодна з тим, що ця заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, і що він ознайомлений та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Із виписки з карткового рахунку вбачається, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, що він користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже отримав картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Вказане свідчить про те, що відповідачу були відомі та зрозумілі умови договору та тарифи банку. Крім того, до квітня місяця 2014 р. проценти банком нараховувалися на заборгованість за тілом кредиту і розмір процентів, нарахованих на поточну і прострочену заборгованість буд однаковий, а з 02.04.2014 р. згідно Наказу № СП-2014-6635230, був вдвічі збільшений розмір процентів на прострочену заборгованість, при цьому нарахування процентів почало здійснюватися на всю суму заборгованості (поточне тіло кредиту, нараховані в попередньому місяці відсотки та санкції). Вважає, що відповідачу правомірно, згідно умов кредитного договору була нарахована заборгованість за тілом кредиту, відсотками, пенею та штрафами. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні 23.05.2018 року представник відповідача ОСОБА_2 в своїх усних поясненнях заперечувала проти збільшення вдвічі розміру процентів, нарахованих на прострочену заборгованість з 02.04.2014 р. згідно банківського наказу № СП-2014-6635230 від 02.04.2014 р., і нарахування відсотків на всю суму заборгованості (поточне тіло кредиту, відсотки та санкції) з причини, що відповідач не був повідомлений про зміну умов кредитного договору згідно п.1.1.3.2.3 Умов та правил, що з виписки по рахунку та розрахунку заборгованості не вбачається про зміну тарифів, в справі відсутні будь-які докази повідомлення його про збільшення вдвічі відсотків за прострочену заборгованість, що вищезазначене йому стало відомо з відповіді на відзив, наданої позивачем до суду. Крім того, представник відповідача вказала на незаконність нарахування процентів на всю суму заборгованості, яка включає заборгованість за тілом кредиту, процентами та пенею, посилаючись на ч.1 ст.536 ЦК України, яка передбачає, що проценти є платою за користування чужими грошовими коштами, та на ч.2 ст.550 ЦК України, яка забороняє нарахування процентів на неустойку.

У постанові від 08 червня 2016 року № 6-3006цс15 Верховний Суд України зазначив, що аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Представник відповідача просить суд застосувати спеціальну позовну давність стосовно стягнення пені і просить стягнути з Відповідача заборгованість за пенею в межах строку позовної давності за період з 01.10.2016 р. по 30.09.2017 р. у розмірі 1200,00 грн.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6. Правил при порушенні Клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим Договором, більш ніж на 30 днів клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій.

Відповідач вважає, що позовна вимога позивача стосовно стягнення штрафів (фіксованої частини і процентної складової) на загальну суму 10047,4 грн. є незаконною, і просить суд відмовити позивачу в задоволенні цієї вимоги, посилаючись на наступне: ст.549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, а відповідно до ст.61 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Позиція про неможливість подвійного притягнення до відповідальності викладена в Постанові Верховного Суду України № 6-2003цс15 від 21.10.2015 р., де зазначено, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відповідач вважає, що стягненню з нього підлягають наступні суми: 11998,95 грн. заборгованість за кредитом; 17795,01 грн. - проценти за користування кредитом; 1200,00 грн. - пеня за останні 12 місяців перед зверненням позивача до суду, на загальну суму 30993,96 грн.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 21 вересня 2018 року в судове засідання не зявилися, представник відповідача ОСОБА_2 надала суду заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності та за відсутності відповідача, позовні вимоги визнали частково.

Виходячи з наведеного, відповідно до ч.2 ст. 211, ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу у судовому засіданні за відсутності сторін на підставі наявних у справі письмових доказів.

Встановивши фактичні обставини, зміст спірних правовідносин та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 2 листопада 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 12000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" і "Тарифами Банку" складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві (а.с. 13).

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Пунктом 1.1.7.12 договору було передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання, і якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той же строк.

В порушення умов кредитного договору та законодавства України, ОСОБА_1 свої зобов'язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань ОСОБА_1 має заборгованість перед банком по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів, неустойки.

Згідно наданого банком розрахунку станом на 30 вересня 2017 року заборгованість становить 200995,32 грн. та складається з наступного: 11998,95 грн. - заборгованість за кредитом, 174760,92 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4188,05 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 9547,40 грн. - штраф (процентна складова).

Згідно пункту 2.1.1.2.1 Правил користування платіжною карткою банк видає клієнту картку, її вид визначений у памятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору являється дата отримання картки, вказана в заяві.

Пунктами 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг було передбачено, що позичальник надає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і він дає право банку в будь-який моменту змінити (зменшити, збільшити або анулювали) кредитний ліміт, а підписання цього договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Згідно пунктів 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6, 2.1.1.5.7 Умов та правил надання банківських послуг відповідач зобовязався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених кредитним договором; у разі невиконання зобовязань на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту; слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту.

Згідно пункту 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою за користування кредитом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 360 (триста шістдесят) календарних днів на рік.

Пунктом 2.1.1.12.6.3 Правил користування платіжною карткою визначено, що відсотки за користування кредитом (кредитним лімітом) нараховуються на дату їх сплати, передбачену пунктами 2.1.1.12.4 та 2.1.1.12.5. При цьому відсотки розраховуються щомісячно за кожний календарний день за фактично витрачені в рахунок кредиту кошти, з дня списання суми з карткового рахунку до дня, коли кредит (кредитний ліміт) стають простроченими кредитами.

Відповідно до п.1.1.2.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитратою платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. Аналогічна норма встановлена також в п. 2.1.1.5.5 Правил користування платіжною карткою.

На підставі п. 2.1.1.12.9 Правил користування платіжною карткою відповідач доручив банку списувати з будь-якого її рахунку грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобовязань, у томі числі й мінімального обовязкового платежу, якщо мінімальний обовязковий платіж вказаний у заяві клієнта та і памятці клієнта.

Згідно п.2.1.1.3.5 Умов та правил надання банківських послуг відповідач доручив банку здійснювати списання грошових коштів з його рахунків, відкритих у валюті кредитного ліміту, в межах суми, що підлягає сплаті банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку.

В п. 2. 1.1.12.6.1 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено нарахування пені у разі виникнення прострочених зобов'язань клієнта.

Згідно п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобовязань, передбачених договором більше ніж на 30 днів, відповідач зобовязався, сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від заборгованості за кредитним договором.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с.8-11), станом на 30 вересня 2017 року ОСОБА_1 має заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 200995,32 грн., яка складається з наступного: 11998,95 грн. - заборгованість за кредитом, 174760,92 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4188,05 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 9547,40 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу України.

Як вбачається із розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку №655860 і додатковим рахункам (а.с. 137-143), у період з 04.11.2011 року по 25.01.2014 року відповідач частково погашав тіло кредиту, сплачував проценти за користування кредитом, останній раз повернення кредитних коштів особисто відповідачем було здійснено 25.01.2014 року в сумі 1040,00 грн., після чого позивач списав кошти з зарплатного рахунку відповідача: 26.02.2014 р. у розмірі 1,57 грн.; 31.03.2014 р. 50,00 грн.; 12.06.2014 р. 11,95 грн.

Частково визнаючи заборгованість за кредитом, відповідач не погоджується із розміром нарахованих процентів в сумі 174760,92 грн., вважає нарахування банком процентів на прострочену заборгованість в подвійному розмірі і на всю суму заборгованості згідно банківському наказу № СП-2014-6635230 від 02.04.2014 р. незаконним, таким, що суперечить умовам кредитного договору і цивільному законодавству, надавши суду розрахунок процентів згідно формули, яку використовував ПриватБанк при нарахуванні процентів.

У відповіді на відзив позивач вказав формулу, за якою нараховувалися проценти за цим кредитним договором до внесення змін Банком до Умов та Правил надання банківських послуг та тарифів у квітня 2014 року:

N *M /365 *Y=Z

N - поточне тіло кредиту;

M - процентна ставка;

360/365 кількість днів у році;

Y- кількість днів за які здійснюється нарахування;

Z сума нарахованих процентів.

Нарахування процентів на прострочену заборгованість:

N *M /365 *Y=Z

N - прострочене тіло кредиту;

M процентна ставка;

360/365 кількість днів у році;

Y- кількість днів за які здійснюється нарахування;

Z сума нарахованих процентів.

З квітня 2014 року банком були внесені зміни до Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів в частині розрахунку процентів, які затверджені Наказом №СП-2014-6635230 від о2.04.2014 року, згідно якого в разі виникнення прострочених зобов'язань проценти нараховуються у подвійному розмірі на всю суму заборгованості.

З вказаного часу нарахування процентів на поточну заборгованість здійснювалося по формулі: N *M /365*(2 або1) *Y=Z

де N - заборгованість за кредитом (поточне тіло кредиту, нараховані відсотки та санкції (в попередньому місяці);

M процентна ставка;

360/365 кількість днів у році;

2 або 1 -коефіцієнт процентної ставки (1 - застосовується в разі належного виконання зобов'язань, 2 - підвищення процентної ставки за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості);

Y- кількість днів за які здійснюється нарахування;

Z сума нарахованих процентів.

Представник відповідача у відзиві на позов надала розрахунок процентів згідно вищезазначених формул, що діяли до квітня 2014 року, з урахуванням часткового збільшення процентної ставки в певні періоди часу, які вказані в розрахунку заборгованості, наданої банком:

1.з 01.03.2014 р. по 31.08.2014 р. (березень 31 днів, квітень 30 днів, травень 31 днів, червень 30 днів, липень 31 днів, серпень 31 днів, всього: 184 днів): 11998,95 грн.*30/100/365*184 = 1814,64 грн.;

2. з 01.09.2014 р. по 31.03.2015 р. (вересень 30 днів, жовтень 31 днів, листопад 30 днів, грудень 31 днів, січень 31 днів, лютий 28 днів, березень 31 днів, всього: 212 днів): 11998,95 грн.*34,8/100/365*212 = 2425,3 грн.;

3.з 01.04.2015 р. по 31.12.2015 р. (квітень 30 днів, травень 31 днів, червень 30 днів, липень 31 днів, серпень 31 днів, вересень 30 днів, жовтень 31 днів, листопад 30 днів, грудень 31 днів, всього: 275 днів): 11998,95 грн.*43,2/100/365*275 = 3905,41 грн.;

4.з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р. (січень 31 днів, лютий 29 днів, березень 31 днів, квітень 30 днів, травень 31 днів, червень 30 днів, липень 31 днів, серпень 31 днів, вересень 30 днів, жовтень 31 днів, листопад 30 днів, грудень 31 днів, всього: 366 днів): 11998,95 грн.*43,2/100/366*366 = 5183,55 грн.;

5.з 01.01.2017 р. по 30.09.2017 р. (січень 31 днів, лютий 28 днів, березень 31 днів, квітень 30 днів, травень 31 днів, червень 30 днів, липень 31 днів, серпень 31 днів, вересень 30 днів, всього: 273 днів): 11998,95 грн.*43,2/100/365*273 = 3877,01 грн.,

Загальна сума процентів - 17205,91 грн.

Дослідивши кредитний договір, розрахунок заборгованості, наданий позивачем, та розрахунок процентів, здійснений відповідачем у відзиві на позов, суд дійшов висновку, що розмір заборгованості по процентам, який ПАТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача, перебільшений і не відповідає умовам кредитного договору і діючому законодавству.

Частиною 1 статті 536 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Проценти, сплачувані позичальником за користування кредитом, за своїм характером є встановленою договором платою за користування грошовими коштами, а не неустойкою, яка є не тільки способом забезпечення виконання зобовязань, а також і однією з форм цивільно-правової відповідальності, як було зазначено в «Узагальнення судової практики цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009-2010 рр.)»,

Пунктом 2.1.1.12.6.3 Правил користування платіжною карткою визначено, що відсотки за користування кредитом (кредитним лімітом) щомісячно за кожний календарний день за фактично витрачені в рахунок кредиту кошти, з дня списання суми з карткового рахунку до дня, коли кредит (кредитний ліміт) стають простроченими кредитами.

Частиною 2 статті 550 Цивільного кодексу України заборонено нарахування процентів на неустойку.

Крім того, відповідно до п.1.1.3.2.3 Умов надання банківських послуг, Банк має право здійснювати зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту, зобовязаний не менше, ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, в тому числі в виписці по картрахунку. Якщо на протязі 7 днів Банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови.

Відповідно до вимог ст.652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобовязання, при цьому зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено Банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права Банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Позивачем не надано суду доказів того, що відповідачу надавалися чи направлялися якісь документи, в тому числі виписки по картковому рахунку за кредитним договором, з яких він міг би дізнатися про зміну тарифів (нараховуваних процентів) та погодитися з ними, чи ставити питання про розірвання кредитного договору.

Суд вважає, що позивач належним чином не повідомляв відповідача про збільшення в два рази процентної ставки за прострочений кредит.

Вищезазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року № 6-57цс12, згідно якої боржник вважається належним чином повідомлений про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку.

Вирішуючи питання про розмір заборгованості по процентам, суд приймає до уваги розрахунок, наданими відповідачем по справі та перевірений судом, який вважає обгрунтованим , та такими, що виконаний відповідно до умов кредитного договору (Умов та правил надання банківських послуг, що діяли на час укладення договору) та відпвідно діючого законодавства.

Враховуючи те, що позивач не надав інших доказів нарахування процентів відповідно до формул, які діяли до 02.04.2014 р., суд приходить до висновку про те, що стягненню з відповідача ОСОБА_1 підлягає заборгованість за відсотками розмірі 17205,91 грн., розрахований і визнаний відповідачем.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за пенею у розмірі 4188,05 грн., суд виходить з наступного.

Відповідно до п.2.1.1.12.6.1 Правил користування платіжною карткою у разі виникнення прострочених зобовязань на суму від 100 грн., включаючи прострочені зобовязання, передбачені пунктами 2.1.1.12.6.2 та 2.1.1.12.8.1 Умов і Правил, клієнт сплачує банку пеню, яка розраховується таким чином: пеня = базова відсоткова ставка за договором/30 (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 50 грн. (одноразово). Пеня нараховується у день нарахування відсотків по кредиту.

В подальшому, як зазначено у відповіді на відзив, розмір пені був змінений Банком на підставі наказу № СП-2013-6776448 від 19.09.2913 р., згідно якого пеня нараховується:

-у разі виникнення прострочених зобовязань на протязі одного місяця в розмірі 50,00 грн.;

-у разі виникнення прострочених зобовязань другий місяць поспіль в розмірі 100,00 грн.

Як вбачається із розрахунку заборгованості, прострочені зобовязання з погашення тіла кредиту в сумі 11998,95 грн. виникли у відповідача станом на 28.02.2014 року в розмірі 535,26 грн., а 01.03.2014 р. банк нарахував 50 грн. штрафу відповідно до умов пунктів 2.1.1.12.6.1 Правил, а з 01.04.2014 р. по 30.09.2017 р. щомісячно нараховував штраф у розмірі 100,00 грн.

Таким чином, суд вважає, що з березня 2014 року по вересень 2017 року позивач нараховував пеню, яка розраховувалася відповідно до умов п.2.1.1.12.6.1 Правил користування платіжною карткою.

Згідно частин 1 та 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Згідно доданого до позову розрахунку, сума пені за весь період прострочення склала 4188,05 грн.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Частиною 2 статті 258 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до частин 3,4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач просив суд застосувати спеціальний строк позовної давності в один рік до пені, яка нараховувалася згідно п. 2.1.1.12.6.1 Правил.

Відповідно встановлених обставин та вищенаведених норм матеріального права, враховуючи заяву відповідача про застосування спеціальної позовної давності до вимог позивача про стягнення пені, а також визнання представником відповідача суми нарахованої пені за період

з 01.10.2016 р. по 30.09.2017 р. у розмірі 1200,00 грн., суд приходить до висновку, що заявлена позивачем сума пені підлягає стягненню з відповідача в межах строку, встановленого ч.2 ст.258 ЦК України, тобто за період з 01.10.2016 р. по 30.09.2017 р. у розмірі 1200,00 грн.

При цьому суд не бере до уваги доводи представника позивача, викладені у відповіді на відзив, що підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобовязання триває, відсутня можливість встановити початок перебігу позовної давності.

Оскільки стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою, тому суд вважає за необхідне стягнути пеню з відповідача за період з 01.10.2016 р. по 30.09.2017 р. у розмірі 1200,00 грн., застосувавши спеціальну позовну давність.

Вищезазначене узгоджується з Постановою Верховного Суду України від 08 червня 2016 року № 6-3006цс15, згідно якої аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафів (фіксованої частини та процентної складової) у розмірі 10047,40 грн. (500 грн. + 9547,40 грн.), суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6. Правил при порушенні Клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій.

Відповідно до пункту 2.1.1.12.6.1 Правил у разі виникнення прострочених зобовязань на суму від 100 грн., включаючи прострочені зобовязання, передбачені пунктами 2.1.1.12.6.2., 2.1.1.12.8.1 Умов і Правил, клієнт сплачує банку пеню.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості неможливо розмежувати суми прострочених платежів, на які нарахована пеня, та суми прострочених платежів, на які нараховані штрафи. Тому суд вважає, що пеня та штрафи нараховані за одні й ті ж порушення умов договору (прострочені платежі).

У статті 610 ЦК України зазначено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Згідно ст. 611 ЦК України однією з форм відповідальності за порушення зобовязання є сплата неустойки у вигляді штрафу або пені.

Відповідно до ч.1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

За порушення зобов'язань відповідачем позивач, на підставі п.2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг просить стягнути з відповідача не тільки нараховану пеню, а також на підставі п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг штрафи - 10047,40 грн. (500 грн. + 9547,40 грн.).

Представник відповідача у відзиві на позов та в усних запереченнях зазначила, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх застосування за одне і те саме порушення, яким є порушення строків виконання грошового зобов'язання за кредитним договором, не може застосовуватися.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Згідно статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, яким є порушення строків виконання грошового зобовязання за кредитним договором, суперечить положенням статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 9547,40 грн. штрафу (процентна складова) не підлягають задоволенню.

Позиція про неможливість подвійного притягнення до відповідальності викладена в Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України № 6-2003цс15 від 21.10.2015 р., де зазначено, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що з відповідача на користь банку необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором № б/н від 02.11.2011 року станом 30 вересня 2017 року в розмірі 30993,96 грн., яка складається з наступного: заборгованості за кредитом у розмірі 11998,95 грн., заборгованості за процентами у розмірі 17795,01 грн., заборгованості за пенею за період з 01.10.2016 р. по 30.09.2017 р. у розмірі 1200,00 грн.

Відповідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача має бути стягнуто сплачений судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: 51937, Дніпропетровська обл., м.Камянське, проспект Наддніпрянський (до перейменування - пр-т 50 років СРСР)АДРЕСА_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», , заборгованість за кредитним договором № б/н від 02.11.2011 року в розмірі 30993,96 грн., яка складається з наступного: 11998,95 грн. - заборгованості за кредитом; 17795,01 грн. - заборгованості за процентами; 1200,00 грн. - заборгованості за пенею за період з 01.10.2016 р. по 30.09.2017 р., та 464,91 грн. сплаченого судового збору, а всього 31458,87 грн. (тридцять одну тисячу чотириста п'ятдесят вісім гривень 87 коп.).

В іншій частині позову відмовити.

Повне судове рішення складено 26.09.2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.А. Байбара.