Справа № 367/7666/16-ц Головуючий у І інстанції Карабаза Н. Ф.
Провадження № 22-ц/780/2606/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1.
Категорія 29 20.09.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 вересня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Березовенко Р.В.,

за участі секретаря Удовиченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 09 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, -

встановив:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної дорожньо-транспортною пригодою.

У позовній заяві позивачі зазначають, що 26.03.2016 року о 14 год. 10 хв. у м. Ірпінь по вул. Центральна, 14 ОСОБА_5 керуючи автомобілем НОМЕР_1 при повороті ліворуч не пропустив автомобіль НОМЕР_2, який рухався в зустрічному напрямку внаслідок чого сталось зіткнення та транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, чим порушив вимоги п.10.4 ПДР України та вчинив правопорушення передбачене ст.124 КУпАП.

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 23.06.2016 року відповідача ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

У результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль який належить на праві власності ОСОБА_3 та яким керував ОСОБА_4, BMW 528і державний номер НОМЕР_3 зазнав значних механічних пошкоджень. Вартість відновлювального ремонту згідно Звіту № НОМЕР_4 ОСОБА_6В сертифікат субєкта оцінюючої діяльності №14612/13 від 19 квітня 2013 року станом на 07.04.2016 року складає 156 016 грн. 99 коп. Окрім значної матеріальної шкоди було завдано ще й значних немайнових, моральних страждань. Моральна шкода позивача ОСОБА_4 полягає у душевних стражданнях, яких останній зазнав у зв'язку з значним пошкодженням транспортного засобу який останній використовував для особистих цілей а також для забезпечення своєчасного та повноцінного виконання своїх службових обовязків.

У звязку з вищезазначеним, позивачі просили: стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 156 016 гривень в порядку відшкодування майнової шкоди (відновлювального ремонту) завданої у результаті ДТП; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 10 000 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди завданої у результаті ДТП; стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 50 000 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди завданої у результаті ДТП; стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 1 300 гривень в порядку відшкодування вартості проведення оцінки матеріального збитку; стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 09 лютого 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної дорожньо-транспортною пригодою задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 156 016 гривень в порядку відшкодування майнової шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 1 300 гривень в порядку відшкодування вартості проведення оцінки матеріального збитку.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати в розмірі 1560,01 грн.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, а також на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Ірпінського міського суду Київської області від 09.02.2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вищезазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до постанови від 23 червня 2016 року Ірпінського міського суду Київської області 26.03.2016 року о 14 год. 10 хв. в м. Ірпінь по вул. Центральна, 14 ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, при повороті ліворуч не пропустив автомобіль НОМЕР_2, який рухався в зустрічному напрямку внаслідок чого сталось зіткнення та транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, чим порушив вимоги п.10.4 ПДР України та вчинив правопорушення передбачене ст.124 КУпАП. Зазначеною постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП України.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина відповідача в зазначеній дорожньо-транспортній пригоді є доведеною та зясуванню не підлягає.

Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № СХТ 616800 власником автомобіля НОМЕР_5, є ОСОБА_3.

Вартість відновлювального ремонту, згідно звіту № НОМЕР_4 ОСОБА_6В сертифікат субєкта оцінюючої діяльності №14612/13 від 19 квітня 2013 року, станом на 07.04.2016 року складає 156 016 грн. 99 коп.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно роз'яснень у п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Постановою ВСУ від 26 жовтня 2016 року у справі №6-954цс16 зазначено наступне: «Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості потраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Враховуючи, що вартість відновлювального ремонту згідно звіту складає 156 016 грн. 99 коп., тому стягненню з відповідача підлягають кошти у розмірі 156 016 грн. 99 коп. в порядку відшкодування майнової шкоди та грошові кошти у розмірі 1 300 гривень в порядку відшкодування вартості проведення оцінки матеріального збитку.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Щодо стягнення моральної шкоди суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку, що позивачі визначаючи розмір моральної шкоди виходять з особистих міркувань та при цьому не зазначають в чому виявилися їх моральні чи фізичні страждання або інші негативні явища, які, на їх думку, були завдані діями відповідача, а тому суд правомірно відмовив у вимозі позивачів щодо стягнення з відповідача на їх користь моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права і процесуального права, а зводяться до переоцінки доказів, яким судом дана належна правова оцінка.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність позивачем порушення його прав або законного інтересу внаслідок прийняття оскаржуваного наказу.

Таким чином рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Ураховуючи наведене та положення ст.375 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч. 6 ст. 259, ст. 268, 383 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2залишити без задоволення, а рішення Ірпінського міського суду Київської області від 09 лютого 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Волохов Л.А.

Судді: Матвієнко Ю.О.

ОСОБА_7