Справа №333/3871/18
Провадження №2/333/2136/18
14 вересня 2018 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Холода Р.С.,
за участю секретаря судового засідання Єрохіної А.Б.,
позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя позовну заяву ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
25.07.2018 року до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та неповнолітнього ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням звернувся позивач, який зазначив, що він є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло № 9, виданого Запорізьким постійно-діючим будівельним поїздом № 6 ВАТ «Південелеваторбуд» від 18.12.2001 року. З 10.05.2016 року у даній квартирі зареєстровані його син - ОСОБА_3, невістка - ОСОБА_4 та неповнолітній онук - ОСОБА_5, які в квартирі ніколи не мешкали. Дозвіл на їх реєстрацію позивач надав добровільно, так як він на той час хворів, син ввічливо до нього ставився і обіцяв у подальшому здійснювати за ним догляд. ОСОБА_3 разом зі своєю сім'єю мешкають в м. Харків. Відповідачі не беруть участі в утриманні квартири, не сплачують за комунальні послуги, але зніматися добровільно з реєстрації не бажають. Через наявність вказаної реєстрації ОСОБА_1 не може оформити субсидію, хоча за розміром доходів має право на її отримання, сплата комунальних платежів в повному обсязі ставить його у тяжке матеріальне становище. Просить визнати ОСОБА_3, ОСОБА_4 та неповнолітнього ОСОБА_5 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1
В судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримав, просив задовольнити його позовні вимоги, так як реєстрація відповідачів в квартирі перешкоджає в оформленні субсидії, а сплата комунальних послуг у повному обсязі ставить його у тяжке матеріальне становище. Додатково пояснив, що його син з сім'єю у квартирі мешкали лише кілька днів, їх речі у квартирі відсутні. Відповідачі наразі мешкають у м. Харків, проте зв'язок з ними він не підтримує. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Представник позивача ОСОБА_2 підтримав свого довірителя, просив позов задовольнити.
Відповідачі у судове засідання не з'явились, про день, місце і час розгляду справи повідомлені належним чином, заяв та клопотань до суду не надано.
Представник районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування до суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, просить ухвалити рішення в інтересах неповнолітнього.
Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_6 пояснила, що вона проживає у будинку № 53 на третьому поверсі в квартирі № 4 з 2001 року. З позивачем має сусідські відносини, ОСОБА_3 разом із своєю сім'єю короткий час проживав у позивача. З 2016 року у квартирі мешкають лише позивач та його дружина.
Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що він мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на 3 поверсі приблизно 20 років. У квартирі № 9 мешкає позивач та його дружина, син позивача з сім'єю мешкали 1,5 - 2 місяці у 2016 році, потім виїхали з квартири, забрали свої речі і більше він їх не бачив у будинку.
Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно свідоцтва про право власності на житло № 9, виданого Запорізьким постійно-діючим будівельним поїздом № 6 ВАТ «Південелеваторбуд» від 18.12.2001 року ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1. Зазначене підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 3315168 від 04.02.2015 року (а.с. 7-8).
Факт не проживання ОСОБА_3, ОСОБА_4 та неповнолітнього ОСОБА_5 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 підтверджено актом про не проживання, складеного 09.07.2018 року (а.с. 12).
Також факт не проживання відповідача підтверджено свідками ОСОБА_6 та ОСОБА_7, допитаними в судовому засіданні.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України). При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членівїх сімей та інших осіб.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 321 ЦК України встановлений принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі, в тому числі, рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Суд вважає, що позивач, як власник квартири має права вимагати усунення перешкод у користування та розпорядженні своїм майном шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням.
Таким чином, на думку суду факт реєстрації відповідачів за адресою квартири позивача, яка є його власністю, перешкоджає останньому в повній мірі розпоряджатися та володіти своєю власністю, або може обмежити в його здійсненні, вимагає від нього додаткових матеріальних витрат по сплаті комунальних послуг, які нараховуються відповідно до кількості зареєстрованих осіб у квартирі.
Отже, порушені права власника та перешкоди в користуванні власністю цілком можливо усунути шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. У зв'язку з наведеним суд вважає, що право позивача порушено та підлягає судовому захисту, а позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 4,12,13,76,81,141,280,289 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на поданні заяви про його поновлення - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області, через Комунарський суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Повний текст рішення складено 24.09.2018 року.
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя Р.С. Холод