БАБУШКІНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 57
Справа №200/3037/18
Провадження №2/200/2161/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2018 року м.Дніпро

Суддя Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська Шевцова Т.В., розглянувши у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1, 49000, АДРЕСА_1) до ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2, 49000, АДРЕСА_2) про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначив, що вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05.08.2013 року, який набрав законної сили 07.11.2013 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та засуджено до 2 років позбавлення волі та присуджено до стягнення на його користь 104 220,33 грн. матеріальної та 100 000 грн. моральної шкоди. Вказаним судом 25.11.2013 року видано виконавчий лист, який ним звернутий до виконання до Бабушкінського ВДВС ДМУЮ. 25.11.2013 року відкрито виконавче провадження. 26.02.2015 року він отримав від відповідача в межах виконавчого провадження 671,62 грн. Протягом 2015 року з відповідача було стягнуто лише 8982,68 грн., залишок боргу склав 195 237,65 грн. Протягом 2016 року було стягнуто 4 108,03 грн., залишок боргу склав 191 129,62 грн. Постановою державного виконавця від 28.11.2016 року виконавчий документ повернуто позивачу без виконання. Станом на 28.11.2016 року заборгованість за виконавчим листом складала 191 129,62 грн. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05.04.2017 року постанова державного виконавця від 28.11.2016 року скасовано. З листопада по грудень 2017 року позивачу надійшли кошти від відповідача в сумі 10 500 грн., залишок боргу склав 180 629,62 грн. У січні 2018 від відповідача надійшло 3500 грн., залишок боргу склав 177 129,62 грн. На вказану суму заборгованості за період з 22.02.2015 року по 21.02.2018 року позивачем нараховано 3% річних та інфляційні втрати в порядку ст.625 ЦК України.

23.02.2018 року судом здійснено запит до адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області та 27.03.2018 року отримано відповідь щодо місця реєстрації відповідача.

02.04.2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження.

17.05.2018 року відділенням поштового зв'язку за місцем мешкання відповідача повернуто поштовий конверт з матеріалами позовної заяви та ухвалою про відкриття провадження у справі у зв'язку з минуванням строку зберігання.

Станом на 01.06.2018 року від відповідача відзив на позов не надходив.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з вимогами ч. 1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05.08.2013 року, який набрав законної сили 07.11.2013 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України та засуджено до 2 років позбавлення волі.

Вказаним вироком стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на відшкодування матеріальної шкоди - 104 220,33 грн. та на відшкодування моральної шкоди - 100 000 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.11.2013 року вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05.08.2013 року залишено без змін.

Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

25.11.2013 Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області видано виконавчий лист, який звернуто до виконання до Бабушкінського ВДВС ДМУЮ.

05.04.2017 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області скасовано постанову державного виконавця Шевченківського відділу ДВС м.Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_5 від 28.11.2016 року про повернення виконавчого листа стягувачу без виконання.

Станом на 22.02.2018 року (день подання позову) заборгованість за виконавчий листом від 25.11.2013 року ОСОБА_4 не погашена.

Сума заборгованості, відповідно до розрахунку позивача не спростованого та не оспореного відповідачем складає 177 129,62 грн.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відтак грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином згідно із умовами договору та вимогами діючого законодавства.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% від простроченої суми.

З урахуванням викладеного, положення ст.625 ЦК України регулюють зобов'язальні правовідносини, тобто поширюються на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.

При цьому, частина 5 статті 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що цивільні права та обов'язки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, із рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність.

Тобто, положення статті 625 ЦК України (індекс інфляції) застосовується лише до договірних, а не деліктних правовідносин, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові № 6-2491цс15 від 2 березня 2016 року, в постанові №3-133гс17 від 18.10.2017 року.

Відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності.

Отже, правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 не має, оскільки до винесення вироку суду, яким було породжено зобов'язання зі сплати матеріальної та моральної шкоди, сторони перебували в деліктних правовідносинах, а не договірних, відтак норми ст.625 ЦК України не розповсюджуються на спірні правовідносини, у зв'язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір слід віднести за рахунок держави, оскільки позивач був звільнений від його сплати при поданні позову до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.625, 1046, 1050 ЦК України, ст. 2, 5, 12, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А:

В задоволенні позову ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1, 49000, АДРЕСА_1) до ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2, 49000, АДРЕСА_2) про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат - відмовити.

Судовий збір віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 Розділу ХШ «Перехідні Положення» ЦПК України (в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017р.) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В.Шевцова