АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
апеляційне провадження №22-ц/796/5365/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2018 року м.Київ

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Амборської Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду міста Києва, ухваленого під головування судді Кізюн Л.І. 05 квітня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України про зобов'язання провести розрахунок та стягнення заробітної плати,-

встановила:

В грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив зобов&q?ся;язати Інститут підготовки кадрів державної служби зайнятості України провести розрахунок за 7121 та 78/100 години педагогічного навантаження; стягнути з Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України 338135,21 грн. заробітної плати.

Вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували у трудових відносинах в період з 09 січня 2007 року по 31 грудня 2014 року на підставі контрактів:

- №1 від 09 січня 2007 року;

- №17 від 26 грудня 2011 року;

- №32 від 28 грудня 2012 року;

- №53 від 02 грудня 2013 року.

31 грудня 2014 року Наказом №230-к від 15 грудня 2014 року ОСОБА_2 звільнено у зв'язку із закінченням строку дії контракту згідно з п.2 ст.36 КЗпП України.

Проте у 2007 році ним понад встановлені у контракті нормативи перевиконано 321 годину методичної роботи та 25 годин наукової роботи. Всього 346 годин, за які недоплата становить 9338,91 грн.

У 2008 році ним понад встановлені у контракті нормативи перевиконано 869 годин методичної роботи та 62 годин наукової роботи. Всього 931 годин, за які недоплата становить 34993,02 грн.

У 2009 році ним понад встановлені у контракті нормативи перевиконано 272 годин методичної роботи, 447 годин наукової роботи,176 годин організаційної роботи, 124,33 годин навчальної роботи. Всього 1019,33 годин, за які недоплата становить 36925,08 грн.

У 2010 році ним понад встановлені у контракті нормативи перевиконано 1214 годин методичної роботи,488 годин організаційної роботи, 207,45 годин навчальної роботи. Всього 1905,45 годин, за які недоплата становить 69371,94 грн.

У 2011 році ним понад встановлені у контракті нормативи перевиконано 18 годин методичної роботи. Всього 18 годин, за які недоплата становить 827,35 грн.

У 2012 році ним понад встановлені у контракті нормативи перевиконано 172 годин методичної роботи, 59 годин наукової роботи, 274 години організаційної роботи, 74 годин навчальної роботи. Всього 579 годин, за які недоплата становить 33130,57 грн.

У 2013 році ним понад встановлені у контракті нормативи перевиконано 1800 годин методичної роботи,237 годин організаційної роботи, 38 годин навчальної роботи. Всього 1974 годин, за які недоплата становить 130227,70 грн.

У 2014 році з ним понад встановлені у контракті нормативи перевиконано 348 годин педагогічної роботи. Всього 348 годин, за які недоплата становить 23320,64 грн.

Вказує, що зазначені обставини встановлені рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 29 травня 2015 року у справі №760/1655/15.

Мотивуючи наведеним, звернувся до суду із цим позовом.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 05 квітня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд розглянув справу у порядку спрощеного провадження без виклику сторін та необґрунтовано відмовив у клопотанні про розгляд справи у судовому засіданні, що призвело до неповного з'ясування обставин справи та неправильного застосування норм матеріального права.

Посилається на те, що виконана ним понаднормована робота підтверджена доказами, що містяться у справі.

Так, зазначає, що відсутність відомостей про оплату праці за понад виконану роботу свідчить про те, що роботодавець, залучивши його до роботи, не передав інформацію в бухгалтерію.

Зазначає, що відповідач не належить до установ, що фінансуються з державного бюджету, що також призвело до неправильного застосування ст.13 Закону України &quRo;Про оплату праці&qu

У відзиві на апеляційну скаргу Інститут підготовки кадрів державної служби зайнятості України зазначає про необґрунтованість позовних вимог. Так, посилається на те, що твердження позивача про необхідність виконання робіт понад визначені контрактом обов&que=;язки згідно із Положенням про планування та облік педагогічного навантаження науково-педагогічних працівників є хибним, оскільки законодавством наділено роботодавця самостійно вирішувати питання нормування робочого часу згідно із наказом Міністерства освіти і науки України №161 від 02 червня 1993 року.

Посилається на те, що вимоги позивача по суті є стягненням коштів за надурочні роботи, проте у задоволенні цих вимог вже відмовлено судом рішенням від 29 травня 2015 року.

Вказує, що загальний обсяг перевиконаної позивачем роботи за весь спірний період не перевищує допустимих 25%, що передбачено наказом Міністерства освіти і науки України №161 від 02 червня 1993 року.

Окрім того, погоджується з висновками суду, що позивач добровільно перевиконував план та самостійно обліковував час, у зв'язку із чим ці роботи не підлягають оплаті.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п.3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні позивач доводи апеляційної скарги підтримав.

Представники відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, та мотиви, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з&q?ій;явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що матеріалами справи підтверджена обставина перевиконання педагогічного навантаження, проте у зв&quty;язку із відсутністю доказів, що керівником Інституту складались та подавались в бухгалтерію відповідні відомості для оплати праці про виконання науково-педагогічної роботи на умовах погодинної оплати праці відносно ОСОБА_2 за період 2007-2014 років щодо виконання ним науково-педагогічної роботи понад визначені обов'язкові обсяги, а тому дійшов висновку про відмову у позові.

Відповідно до частини першої ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов&qu

Частиною третьою цієї статті визначено, що особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов&qu s;язки і відповідальність сторін ( в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

З матеріалів справи убачається, що сторони перебували у трудових відносинах в період з 09 січня 2007 року по 31 грудня 2014 року на підставі контрактів: №1 від 09 січня 2007 року; №17 від 26 грудня 2011 року; №32 від 28 грудня 2012 року; №53 від 02 грудня 2013 року.

Наказом №230-к від 01 грудня 2014 року ОСОБА_2 звільнений з посади доцента 31 грудня 2014 року у зв'язку із закінченням строку дії контракту згідно з п.2 ст.36 КЗпП України.

Відповідно до даних Статуту Інститут підготовки кадрів державної служби зайнятості України є вищим навчальним закладом державної форми власності третього рівня акредитації.

У відповідності до п.3.10 Контракту №1 (період дії з 09 січня 2007 року по 09 січня 2012 року) до обов'язків ОСОБА_2 входило виконання науково-педагогічної роботи в обсягах: навчального навантаження - 700 годин, методичної роботи - 250 годин, наукової роботи - 250 годин та організаційної роботи - 224 години, що загалом складає 1424 години на рік.

Згідно п.4.1 Контракту №1 за виконання обов'язків, передбачених і контрактом, ІПК ДСЗУ зобов'язаний виплачувати йому посадовий оклад, надбавку в розмірі 45% від посадового окладу, доплату за науковий ступінь, доплату за вчене звання, надбавку за стаж науково-педагогічної роботи.

Відповідно до п.5.1; 5.2 Контракту ІПК ДСЗУ на підставі цього Контракту без укладення додаткових угод може залучати науково-педагогічного працівника до виконання науково-педагогічної роботи на умовах погодинної оплати праці, а також до наукової роботи з укладенням окремих трудових договорів ( контрактів).

У відповідності до п.3.10 Контракту №17 (період дії з 09 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року) до обов'язків позивача входило виконання науково-педагогічної роботи в обсягах: навчального навантаження - 700 годин, методичної роботи - 300 годин, наукової роботи - 300 годин та організаційної роботи - 224 години, що загалом складає 1524 години на рік.

Згідно п. 4.1 Контракту №17 за виконання обов'язків, передбачених і контрактом, ІПК ДСЗУ зобов'язаний виплачувати йому посадовий оклад, надбавку в розмірі 45% від посадового окладу, доплату за науковий ступінь, доплату за вчене звання, надбавку за стаж науково-педагогічної роботи.

Відповідно до п.5.1; 5.2 Контракту ІПК ДСЗУ на підставі цього Контракту без укладення додаткових угод може залучати науково-педагогічного працівника до виконання науково-педагогічної роботи на умовах погодинної оплати праці, а також до наукової роботи з укладенням окремих трудових договорів ( контрактів).

У відповідності до п.3.10 Контракту №32 (період дії з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року) до обов'язків позивача входило виконання науково-педагогічної роботи в обсягах: навчального навантаження - 525 годин, методичної роботи - 225 годин, наукової роботи - 225 годин та організаційної роботи - 168 години, що загалом складає 1143 години на рік.

Згідно п. 4.1 Контракту №32 за виконання обов'язків, передбачених контрактом, ІПК ДСЗУ зобов'язаний виплачувати йому посадовий оклад, надбавку в розмірі 45% від посадового окладу, доплату за науковий ступінь, доплату за вчене звання, надбавку за стаж науково-педагогічної роботи.

Відповідно до п.5.1; 5.2 Контракту ІПК ДСЗУ на підставі цього Контракту без укладення додаткових угод може залучати науково-педагогічного працівника до виконання науково-педагогічної роботи на умовах погодинної оплати праці, а також до наукової роботи з укладенням окремих трудових договорів (контрактів).

Відповідно до п.4.1.6 Контрактів №№ 1, 17, 32 - науково-педагогічному працівникові за виконання обов'язків, передбачених контрактом, виплачується за рахунок коштів Інституту одноразові виплати за виконання науково-педагогічної роботи на умовах погодинної оплати праці за тарифами, встановленими Міністерством освіти і науки України. Про виконання науково-педагогічної роботи на умовах погодинної оплати праці керівник підрозділу, в якому вона була виконана, подає в бухгалтерію для оплати праці відповідні відомості.

У відповідності до п.3.1 Контракту №53 (період дії з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року) до обов'язків позивача входило виконання педагогічного навантаження роботи в обсязі 756 годин на рік.

Відповідно до пункту 6.1 Контракту науково-педагогічному працівнику ІПК ДСЗУ за виконання обов&q?.3;язків, передбачених цим контрактом, виплачується посадовий оклад, передбачений штатним розписом ІПК ДСЗУ пропорційно відпрацьованому часу.

Пунктом 6.2 Контракту передбачено, що за умови виконання зобов&q?кт;язань, визначених розділом 3 цього контракту, досягненні високих творчих і виробничих показників науково-педагогічному працівнику додатково в межах фонду заробітної плати відповідно до особистого внеску може встановлюватися надбавка за високі досягнення у праці в розмірі 50% від посадового окладу щомісячно.

Згідно п.6.3 Контракту науково-педагогічному працівнику можуть виплачуватися інші доплати та надбавки у відповідності до законодавства та фінансових можливостей ІПК ДСЗУ.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач зазначає про виконання нормативів, визначених контрактами, а саме: у 2007 році фактично виконано 571 годину методичних робіт та 275 годин наукових робіт, тобто перевиконано на 346 годин (довідка Інституту №1851) ; у 2008 році понад встановлені у контракті нормативи перевиконано 869 годин методичної роботи та 62 годин наукової роботи, всього 931 годин; у 2009 році понад встановлені у контракті нормативи перевиконано 272 годин методичної роботи, 447 годин наукової роботи, 176 годин організаційної роботи, 124,33 годин навчальної роботи, всього 1019,33 годин (Інформація про виконання навчального, методичного, наукового, організаційного навантажень за 2009 рік (а.с.44-47); у 2010 році понад встановлені у контракті нормативи перевиконано 1214 годин методичної роботи, 488 годин організаційної роботи, 207,45 годин навчальної роботи, -3 години наукової роботи, всього 1906,45 годин (Інформація про виконання навчального, методичного, наукового, організаційного навантажень (а.с.48-51); у 2011 році понад встановлені у контракті нормативи перевиконано 18 годин методичної роботи, всього 18 годин; у 2012 році понад встановлені у контракті нормативи перевиконано 172 годин методичної роботи, 59 годин наукової роботи, 274 години організаційної роботи, 74 годин навчальної роботи, всього 579 годин ( Інформація про виконання навчального, методичного, наукового, організаційного навантажень (а.с.52-54); у 2013 році понад встановлені у контракті нормативи перевиконано 1800 годин методичної роботи, 237 годин організаційної роботи, 38 годин навчальної роботи, -101 година наукової роботи, всього 1974 годин ( Інформація про виконання навчального, методичного, наукового, організаційного навантажень (а.с.55-58); у 2014 році понад встановлені у контракті нормативи перевиконано 380 годин методичної роботи, 98 годин організаційної роботи, 20 годин навчального навантаження, -150 годин наукових робіт, всього 348 годин ( Довідка інституту від 27 січня 2015 року №188).

Обґрунтовуючи такі вимоги, позивач посилається на ст.ст. 47,116, 233 КЗпП України.

Статтею 116 КЗпП України визначені строки розрахунку при звільненні та установлено, зокрема, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Проте матеріалами справи підтверджено, що нараховані працівнику кошти за виконану роботу в межах визначених контрактами нормативів не є предметом цього спору, а позов пред'явлено за виконання педагогічного навантаження понад визначених контрактами чинників.

Відповідно до п.4.1.6 контрактів №№ 1, 17, 32 передбачено, що науково-педагогічному працівникові за виконання обов&q?нн;язків, передбачених контрактом, виплачується за рахунок коштів Інституту одноразові виплати за виконання науково-педагогічної роботи на умовах погодинної оплати праці за тарифами, встановленими Міністерством освіти і науки України. Про виконання науково-педагогічної роботи на умовах погодинної оплати праці керівник підрозділу, в якому вона була виконана, подає в бухгалтерію для оплати праці відповідні відомості.

Згідно п.6.3 контракту №53 науково-педагогічному працівнику можуть виплачуватися інші доплати та надбавки у відповідності до законодавства та фінансових можливостей ІПК ДСЗУ.

Проте доказами не підтверджено, що до виконання педагогічного навантаження понад встановлені відповідними контрактами обсяги навчального навантаження позивач був залучений за ініціативою відповідача із відповідними змінами в індивідуальний робочий план, та які підлягали б окремому обрахуванню на умовах погодинної оплати.

Окрім того, рішенням Солом'янського районного суду м.Києва від 29 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та заборгованості по оплаті надурочних робіт, яке набрало законної сили, установлено, що виконання роботи, понад встановлені контрактами нормативи, здійснювалось за ініціативою позивача ОСОБА_2, а фактичне відображення усіх видів такої роботи здійснювалось у відповідності до пункту 2.6 Положення про планування та облік педагогічного навантаження науково-педагогічних працівників ІПК ДСЗУ.

Відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Апеляційна скарга не містить обґрунтованих доводів на спростування таких висновків, а зводиться до власної оцінки скаржником обставин справи.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права, якими є розгляд справи у порядку спрощеного провадження, та зазначає наступне.

15 грудня 2017 року набрав чинності ЦПК України у редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

За змістом ст.19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, згідно із змістом ст.277 цього Кодексу питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження за власної ініціативи відповідно до вимог Кодексу або за клопотанням позивача, суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі. Розгляд справи в порядку спрощеного провадження відбувається з дотриманням вимог ст.ст. 277-279 ЦПК України.

З матеріалів справи убачається, що провадження у справі відкрито 15 січня 2018 року. В ухвалі про відкриття провадження суд ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частин 2-6 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку:1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, а справи - у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частин 1, 2 та 4 ст.274 ЦПК України:

У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предмет спору у справі є трудовим із ціною позову, що на момент відкриття провадження у справі перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Разом з тим, згідно із п.5 ч.4 ст.274 ЦПК України допускається можливість розгляду у порядку спрощеного позовного провадження справ, ціна позову яких не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з дотриманням передбачених ч.3 цієї статі обставин.

При цьому, відповідно до частин 5-7 ст.279 ЦПК України:

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п'яти днів з дня отримання відзиву.

З матеріалів справи убачається, що 16 березня 2018 року позивач подав клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін. Клопотання подано в межах п&quas;яти днів з дня отримання відзиву (14 березня 2018 року (а.с.159, 164).

В рішенні суду зазначено про розгляд цього клопотання та висновок суду про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Разом з тим, відповідно до ч.6 ст.279 ЦПК України підставою для відмови у задоволенні клопотання про розгляду справи із викликом сторін є відсутність сукупності обставин:

1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Відповідно до матеріалів справи ціна позову перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, відтак суд розглянув справу у порядку спрощеного провадження без виклику сторін із порушенням закону.

Відповідно до п.7 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381, 383, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 05 квітня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України про зобов'язання провести розрахунок та стягнення заробітної плати - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 вересня 2018 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

В.В. Соколова