Номер провадження: 22-ц/785/6145/18
Номер справи місцевого суду: 501/2302/15-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Черевка П.М.,

суддів: Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства Іллічівський морський торговельний порт, треті особи незалежна профспілка працівників ІМТП, профспілка робітників морського транспорту Іллічівського морського торговельного порту, спілка професіоналів докерів-механізаторів Іллічівського морського торговельного порту, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 08 травня 2018 року,

встановив:

ОСОБА_2 звернулась до суду з зазначеним позовом, в якому стверджувала, що 26.01.2015р. відповідачем було видано накази за №33 та №46/0 про переміщення працівників підприємства з скороченням робочих місць та посад в структурних підрозділах порту в звязку зі змінами в організації виробництва і праці, що повязане з передачею в оренду основних засобів структурного підрозділу третього терміналу. На підставі зазначених наказів, відповідач незаконно перевів її на постійно до третього терміналу на посаду тальмана третього терміналу. Не погодившись виконувати вищезазначені незаконні накази, вона виходила на роботу на своє робоче місце, яке було обумовлено умовами трудового договору (наказом начальника порту від 05.10.2006р. за № 190/Л), однак відповідач протягом більш ніж двох місяців, починаючи з 02.02.2015р., не допускав її до роботи, не нараховував та не виплачував їй заробітну плату, що вона також вважала порушенням її прав, передбачених ст.ст.21, 97, 103, 115 КЗпП України.

Як наслідок не виконання наказів, 25.04.2015р. на підставі наказу першого заступника директора підприємства №228/О 3, вона з 25.04.2015р. була звільнена з порту за п.1 ст.40 КЗпП України без попередньої згоди профспілки у звязку з чим, позивач просила стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 02.02.2015р. по день ухвалення рішення по справі (т.1 а.с.2-4).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 08 травня 2018 року позов ОСОБА_2 до Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» (нині Державне підприємство морський торговельний порт «Чорноморськ») в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково.Стягнуто з Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» (нині Державне підприємство морський торговельний порт «Чорноморськ») на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу, без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших загальнообовязкових платежів, починаючи з 24.04.2015 року по 03.10.2016 року в сумі 15078,80 грн.

Вважаючи рішення суду ухваленим з порушенням норм матеріального права, внаслідок неповного зясування обставин справи, неправильної оцінки доказів, невідповідності висновків суду обставинам справи, відповідач звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов частково, суд обґрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Скасовуючи рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20.04.2016р., рішення апеляційного суду Одеської області від 08.09.2016р. та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.06.2017р. в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та направляючи справу на новий розгляд в цій частині до суду першої інстанції, Верховний Суд зазначив, що з роботодавця на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислення якого розпочинається з дня її звільнення (т.3 а.с.155-160).

Відповідно до ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ч.3 п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.92 р. зі змінами, У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Згідно з загальним принципом закріпленого в п.3 та п.п. а) п.4 Постанови КМ України «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» за №100 від 08.02.1995 р. відповідно до якого всі премії та заохочення незалежно від нагоди їх нарахування, які носять виробничий характер та повязані з фінансовими та виробничими показниками включаються до розрахунку.

Так відповідно до пп.б) п.4 Постанови КМ України «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» за №100 від 08.02.1995р. до розрахунку не входять одноразові виплати, які носять компенсаційний характер та які нараховуються з метою відшкодування працівникам матеріальних витрат повязаних з виконанням трудових чи інших передбачених законом обов'язків, та характер допомоги (за невикористану відпустку, вихідна допомога, матеріальна допомога тощо) ст.ст.44, 83, 120, 121,125 КЗпП України.

Премії, винагороди та інші заохочувальні виплати які повязані з виконанням виробничих завдань і функцій відповідно до п.3 даної Постанови включаються до розрахунку.

Тобто, всі виплати втому числі одноразові, незалежно від нагоди їх нарахування, які повязані з економічними показниками підприємства, чи з виконанням виробничих завдань і функцій (високі досягнення в праці; високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою та інші, виробничі премії ; одноразова винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо), включаються до розрахунку.

Виходячи з Додатка 3 Колективного договору ДП «ІМТП», основною умовою нарахування виробничої премії на підприємстві є наявність чистого прибутку в цілому по порту з урахуванням фінансових можливостей (т.3 а.с.177зв.-179).

12.12.2014 р. відповідачем видано наказ №191-К «Про заохочення працівників підприємства» з мотивувальної та резолютивної частини якого чітко вбачається, що нарахування даної премії з нагоди святкування Нового року та Різдва Христового відбувалося на підставі Колективного договору ДП «МТП» у звязку з прибутковістю економіки ДП «МТП» з урахуванням фінансових можливостей підприємства, що свідчить про виробничий характер даної премії, адже наявність в наказі двох умов нарахування даної премії (прибуток та фінансова можливість) та прямий її зв'язок з фінансовими показниками підприємства у відповідності до Додатку 3 Колективного договору ДП «ІМТП» є основою виробничого преміювання працівників підприємства.

Таким чином, у відповідності до принципу закріпленого в п.3 та пп.а) п.4 Постанови КМ України «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» за №100 від 08.02.1995р., вищезазначене заохочення, яке було нараховане та виплачено позивачці в грудні місяці 2014 року в сумі 3081грн. включається до розрахунку, адже виходячи з загального принципу всі премії та заохочення незалежно від нагоди їх нарахування, які носять виробничий характер та повязані з фінансовими та виробничими показниками включаються до розрахунку.

Окрім того, у відповідності до бухгалтерських довідок ДП «ІМТП» за Формою 2 (т.3 а.с.173, 174), позивачу щомісячно нараховується одноразове заохочення за рахунок виробництва, яке згідно з Додатком 16 Колективного договору ДП «ІМТП» (т.3 а.с.180) нараховується за якісне і завчасне виконання встановлених особливо важних виробничих завдань, повязаних з виробничою діяльністю порту і сфери обслуговування.

Відповідно пп.а) п.4 Постанови КМ України «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» до розрахунку не включаються виплати за виконання окремих доручень (одноразового характеру),що не входять до обов'язків працівника.

Відповідно до бухгалтерських довідок Форми 2 за грудень місяць 2014р. та січень місяць 2015р. позивачу щомісячно нараховується одноразове заохочення за рахунок виробництва.

Незважаючи на те, що суд розяснив представнику відповідача його права та обовязки передбачені ст.ст. 43, 49, 64, 83 ЦПК України (т.3 а.с. 167-168), відповідачем так і не надано доказів, що вищезазначені виплати в тому числі щомісячна виплата за рахунок виробництва на підприємстві, на підставі Колективного договору порту, приурочені конкретним знаковим та ювілейним датам і повязані з виконанням окремих доручень (одноразового характеру), що не входять в обов'язки позивача.

Таким чином, суд обґрунтовано дійшов висновку, що премія за грудень місяць 2014р. в розмірі 3081грн., одноразове заохочення за рахунок виробництва за грудень місяць 2014р. в сумі 624,29грн. та в січні місяці 2015р. в сумі 432,20грн., є виробничими заохоченнями (преміями) і у відповідності до п.3 Постанови КМ України «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» за №100 від 08.02.1995р. включається до розрахунку.

Згідно з п.5 Постанови КМ України «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» за №100 від 08.02.1995р. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до п.8 вищезазначеної Постанови, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Так відповідно до бухгалтерських довідок ДП «ІМТП» за Формою 2 (т.3 а.с.173-174), середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу складає грудень 2014р. з/п. 6955,06 грн., січень 2015р. з/п. 2493,56 грн.

Середньомісячна заробітна плата складає (6955,06 + 2493,56) : 2 = 4724,31 грн.

В грудні було 21,50 робочих змін, в січні було 20,63 р/з., середня кількість робочих змін складає 42,13 : 2 = 21,07 р/з.

Середньоденний заробіток працівника складає: 4724,31 : 21,07 = 221,70 грн.

Загальна кількість часу вимушеного прогулу з 25.04.2015р. по 03.10.2016р. складає 21,07 х 17 + 7 = 365,19 р/з.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.04.2015р. по 31.01.2016р. складає 21,07 х 9 + 6 = 195,63 р/з х 221,70 = 43371,18 грн.

З 01.02.2016р. на підставі наказу директора порту від 12.02.2016р. за №113 (т.3 а.с.213) відбулося підвищення тарифних ставок на коефіцієнт 1,35, що призвело до збільшення середньоденної заробітної плати позивача 221,70 х 1,35 = 299,30 грн.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.02.2016р. по 03.10.2016р. складає 21,07 х 8 + 1 = 169,56 р/з х 299,30 = 50749,31 грн.

Загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 43371,18 + 50749,31 = 94120,49 5703,69 грн. (сума розрахункових при звільнені) = 88416,80 грн. 73388 (сума, яка виплачена за рішенням суду) = 15078,80 грн.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 15078,80 грн.

Суд обґрунтовано не погодився з розрахунком представника відповідача та третьої особи, так як вони не відповідають Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою КМ України за №100 від 08.02.1995 р.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини у справі, надані докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання автора апеляційної скарги на неповне зясування судом обґрунтованості розрахунків обчислення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, неправильне застосування судом норм матеріального права та невиключення з розрахунку виплат, які не підлягають врахуванню, як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

У звязку з ухваленням рішення за відсутності учасників справи, відповідно до ч.5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, є дата складення повного судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 08 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 25 вересня 2018 року.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: Р.Д. Громік

ОСОБА_5