Постанова

Іменем України

05 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 603/322/16-ц

провадження № 61-14412 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на заочне рішення Монастириського районного суду Тернопільської області у складі судді Іванчука В. М.

від 12 серпня 2016 року та рішення Апеляційного суду Тернопільської області у складі колегії суддів: Храпак Н. М., Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

від 17 січня 2017 року,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» (далі -ТОВ «ЛК «Ваш Авто», товариство) про визнання договору недійсним та стягнення коштів.

Позовна заява мотивована тим, що05 серпня 2015 року між нею та ТОВ «ЛК «Ваш Авто» укладено договір фінансового лізингу, предметом якого є трактор Garden Scout GS-T24. Відповідно до умов договору лізингодавець взяв на себе зобов'язання з придбання предмету лізингу у власність та передачі предмета лізингу у користування лізингоодержувачу на умовах, передбачених договором. Того ж дня вона сплатила на рахунок товариства 14 052 грн адміністративного платежу, однак трактор не отримала, оскільки після сплати адміністративного платежу відповідач повідомив, що предметом договору виступав інший трактор та за іншу ціну. Посилаючись на те, що умови договору фінансового лізингу не відповідають чинному законодавству та порушують її права як споживача, просила визнати недійсним договір фінансового лізингу, стягнути з відповідача сплачені нею на виконання умов договору кошти в сумі 14 052 грн. та витрати на правову допомогу.

Заочним рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 12 серпня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано недійсним договір фінансового лізингу, укладений 05 серпня 2015 року між ТОВ «ЛК «Ваш Авто» та ОСОБА_4 Стягнуто з ТОВ «ЛК «Ваш Авто» на користь ОСОБА_4 14 052 грн майнової шкоди. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ТОВ «ЛК «Ваш Авто» здійснювалася нечесна підприємницька діяльність, в результаті якої між сторонами було укладено договір, що містить несправедливі умови. Крім цього, у відповідача відсутня ліцензія на здійснення фінансових послуг з фінансового лізингу, а тому наявні підстави для визнання правочину недійсним та повернення сплачених позивачем на виконання умов цього договору коштів.

Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 17 січня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «ЛК «Ваш Авто» задоволено частково, рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним укладеного між сторонами договору фінансового лізингу скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що сторони при укладенні договору фінансового лізингу не дотрималися нотаріальної форми договору, яка є обов'язковою, а тому такий договір є нікчемний та не потребує визнання його недійсним судом. При цьому суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції щодо застосування наслідків нікчемного правочину шляхом стягнення з відповідача на користь позивача сплачених нею на виконання договору коштів.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ «ЛК «Ваш Авто» просить скасувати судові рішення із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили належним чином фактичні обставини справи, не встановили характер спірних правовідносин. На переконання заявника, суди не врахували, що законодавцем встановлено переважну дію спеціальних норм права при укладенні договору фінансового лізингу, передбачених статтею 806 ЦК України та Законом України «Про фінансовий лізинг», якими безпосередньо врегульовано правові підстави та вимоги під час укладення договору фінансового лізингу. Правила, передбачені у статті 799 ЦК України, на переконання заявника, не врегульовує спірні правовідносини, не є спеціальною, оскільки прямо не регулює питання фінансового лізингу, а лише є допоміжною нормою. При цьому, за відсутністю у договорах ознак договору найму транспортного засобу до передання його у користування лізингоодержувачу відповідно до частини другої статті 806 ЦК України нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій установлено, що05 серпня 2015 року між TOB «ЛК «ВАШ АВТО» та ОСОБА_4 укладено у простій письмовій формі договір фінансового лізингу № 000375, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався придбати та передати позивачу на умовах фінансового лізингу у користування транспортний засіб «Донг фенг 240», а позивач зобов'язалася прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі, передбачені умовами договору.

Відповідно до квитанції від 05 серпня 2015 року ОСОБА_4 оплатила на рахунок ТОВ «ЛК «Ваш Авто» адміністративний платіж згідно з договором фінансового лізингу від 05 серпня 2015 року № 000375 у сумі 14 052 грн, однак трактор не отримала.

Правовідносини, які виникають у зв'язку із договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, а також Законом України «Про фінансовий лізинг», Законом України «Про захист прав споживачів».

Згідно із частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно з частиною другою статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного цивільного законодавства, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, про що свідчить зміст договору та правила статті 628 ЦК України.

За імперативним положенням статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. У разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції керувався тим, що договір нотаріально не посвідчений, як того вимагає стаття 799 ЦК України.

Таким чином, судом надано належну правову оцінку тому факту, що оспорюваний договір юридично є нікчемним в цілому з огляду на порушення імперативних вимог щодо його обов'язкового нотаріального посвідчення. Зазначений договір є змішаним договором, який поєднує у собі, в тому числі, ознаки договору найму транспортного засобу.

Отже, зазначений договір, підписаний сторонами, є в цілому нікчемним, тобто розглядається з точки зору права як такий, що юридично не мав місця, не створив будь-яких правових наслідків, окрім тих, що пов'язані з його недійсністю. Нікчемний договір є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін зобов'язань, що в ньому закріплені.

В оцінці доводів Верховний Суд вважає обов'язковим дотриматися правового висновку, сформульованого Верховним Судом України в постанові від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1551цс16, щодо обґрунтованості застосування до спірних правовідносин норми статті 799 ЦК України, яка підлягає застосуванню, надавши оцінку відсутності нотаріального посвідчення спірного договору в розумінні частини першої статті 220 цього Кодексу. Верховним Судом не встановлено підстав відступити від зазначеного правового висновку, який визнає обов'язковим у цій справі.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Зважаючи на наведене, доводи заявника на обґрунтування касаційної скарги, за висновком Верховного Суду, не мають правового значення для правильного вирішення спору, оскільки такі аргументи втрачають правовий сенс за встановлених судами обставин нікчемності підписаного сторонами договору в цілому та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину до спірних правовідносин.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» залишити без задоволення, а заочне рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 12 серпня

2016 року в нескасованій судом апеляційної інстанції частині та рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 17 січня 2017 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

Є. В.Синельников

С.Ф. Хопта