Ухвала

Іменем України

28 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 751/1087/17

провадження № 61-44588 ск 18

Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Сімоненко В.М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 17 червня 2018 року та постанову апеляційного суду Полтавської області від 20 серпня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, Машівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позов мотивовано тим, що 1 грудня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. вчинено виконавчий напис, яким з позивача стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти на підставі кредитного договору б/н від 28 серпня 2006 року у розмірі 59 462 грн 86 коп. Позивач вважає, що нотаріус не дотримався вимог законодавства, яким врегульовано порядок вчинення виконавчих написів нотаріусом на документах: виконавчий напис вчинений з порушенням трирічного строку позовної давності, дана заборгованість є спірною, незаконно збільшено заборгованість, відсутні будь-які докази, що ним 28 серпня 2006 року у ПАТ КБ «ПриватБанк» було взято кредит.

У зв'язку з вищевикладеним, ОСОБА_2 просив суд визнати виконавчий напис, вчинений 1 грудня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. таким, що не підлягає виконанню та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 17 червня 2018 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Полтавської області від 20 серпня 2018 року, позов ОСОБА_2 задоволено: визнано виконавчий напис, вчинений 1 грудня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ШвецьР.О. таким, що не підлягає виконанню. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 704 грн 80 коп.

Судові рішення мотивовані тим, що доказів реєстрації у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави відповідачем надано не було. Факт недотримання стягувачем положень частини 3 статті 24 та частини 1 статті 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» і нездійснення ним до вчинення виконавчого напису реєстрації у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження є достатньою правовою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, задовольняючи позов ОСОБА_2, суди виходили з того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не було надано доказів направлення позивачу та отримання безпосередньо ним повідомлення про дострокове повернення кредиту та попередження про звернення стягнення на предмет застави.

24 вересня 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» подав касаційну скаргу на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 17 червня 2018 року й постанову апеляційного суду Полтавської області від 20 серпня 2018 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення ухваленні з порушенням норм матеріального та процесуального права, так як позивач визнав своїми діями наявність кредитних відносин за кредитним договором б/н від 28 серпня 2006 року, здійснивши останні платежі 21 жовтня 2014 року, 1 лютого 2015 року та 28 квітня 2014 року. Також скаржник посилається на не, що позивачем всупереч вимог статті 81 ЦПК України не надані суду докази, які б спростували розмір його заборгованості. Крім того, скаржник стверджує, що виконавчий напис був вчинений із дотриманням вимог статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» та пунктів 3.1, 3.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, на підставі наданих банком документів, що підтверджують безспірність заборгованості.

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржувані судові рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Зазначений перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження) та які фактично можна поділити на: справи, у яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності з ціною позову, що не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, у яких не можливо встановити ціну позову (немайнові вимоги), за виключеннями відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України та пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Предметом позову в цій справі є вимога про визнання виконавчого напису нотаріуса, яким з позивача на користь банку стягнуто грошові кошти у розмірі 59 462 грн 86 коп. таким, що не підлягає виконанню. Отже, ця справа є незначної складності і ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином ця справа є малозначною в силу своїх властивостей.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

У цій справі обставин, передбачених частиною першою статті 411, частиною четвертою статті 274 або пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 17 червня 2018 року та постанову апеляційного суду Полтавської області від 20 серпня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.М. Сімоненко