Справа № 219/5697/18
Провадження № 2/219/2018/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2018 року Артемівський міськрайонний районний суд Донецької області в складі:

судді Павленко О.М.,

за участі секретаря Брагіній М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Артемівська філія товарної біржи про визнання договору купівлі продажу (біржовий контракт) № 267-Н дійсним, -

в с т а н о в и в:

до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1, згідно якої вона просила визнати дійсним договор купівлі продажу (біржовий контракт) № 267 Н від 30 серпня 2002 року, житлової квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, укладений між нею та ОСОБА_2

В обґрунтування позову вказує, що 30 серпня 2002 року в Артемівській філії Донецької товарної біржі між нею з однієї сторони, та ОСОБА_2 з другої сторони, яка мешкає за вищевказаною адресою, був укладений договір купівлі-продажу житлової квартири, розташованої за адресою: м. Бахмут (до перейменування Артемівськ) АДРЕСА_2, житловою площею 27,9 кв. м. Вказаний договір відповідав дійсним намірам сторін, був укладений в письмовій формі, сторони дійшли згоди по всіх істотних умовах (ціна, предмет, строк, передача майна) в присутності брокерів біржі, оформлений як біржовий контракт під номером 267-Н від 30 серпня 2002 року, підписаний сторонами, зареєстрований в державному реєстрі Артемівським бюро технічної інвентаризації за № 35-8319 від 30 серпня 2002 року, але нотаріально посвідчений не був, бо на той час обов'язкового нотаріального посвідчення для цих угод і не вимагалось, якщо договір укладався на товарній біржі. Фактично відбулося повне виконання договору - кожна сторона отримала бажане, позивач отримала житлову квартиру, а ОСОБА_2 отримала гроші. Позивач не може продати квартиру, бо вказаний вище договір (біржовий контракт) не був нотаріально посвідчений і на сьогоднішній час не відповідає вимогам закону. Під час укладення договору (біржового контракту) брокери біржі запевнили в тому, що нотаріальне посвідчення необов'язкове, і що у будь якому разі угода укладена на біржі буде дійсною, і що потрібна тільки державна реєстрація угоди та права власності в БТІ м. Артемівськ. Що сторонами і було зроблено на той час. На підставі вказаного договору (контракту) позивач користується вказаною житловою квартирою вже 16 років, мешкає в ній, сплачує комунальні послуги. Відповідач ніколи договір не оспорювала та ніяких претензій з приводу проданої квартири не пред'являла. На даний час позивач бажає оформити вказаний договір купівлі-продажу належним чином (визнати його дійсним), бо укласти нову угоду з відповідачем, крім у них відсутні правовстановлюючі документи на квартиру, які були вилучені брокерами Артемівській філії Донецької товарної біржі ще у 2002 році під час укладання договору (біржового контракту). Правовстановлюючий документ на ім'я відповідача зник разом із товарною біржею, а тому укласти між ними нову угоду в нотаріальному порядку неможливо. Це змушує позивача звертатися до суду з позовом про визнання фактичного договору купівлі-продажу дійсним.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3, діючий на підставі договору про надання правової допомоги, в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Разом з тим, 19.09.2018 року до суду надійшла заява, згідно якої вони просили розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі (а.с.38).

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі, пояснила, що дійсно між нею та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу житлової квартири, розташованої за адресою: м. Бахмут (до перейменування Артемівськ) АДРЕСА_3, оформлений як біржовий контракт під номером 267-Н від 30 серпня 2002 року, зареєстрований в державному реєстрі Артемівським бюро технічної інвентаризації за № 35-8319 від 30 серпня 2002 року, але нотаріально посвідчений не був, бо на той час обов'язкового нотаріального посвідчення для цих угод і не вимагалось, якщо договір укладався на товарній біржі. Не заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Суд, вислухавши доводи відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом достовірно встановлено, що 30 серпня 2002 року Артемівською філією Донецької товарної біржі між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено в письмовій формі біржовий контракт № 267-Н (договір купівлі-продажу) житлової квартири за адресою: м. Артемівськ (нині Бахмут) АДРЕСА_4, житловою площею 27,9 кв.м, загальна площа 49,3 кв.м. (п.1.1) (а.с.7). Пунктом 1.4 контракту визначено, що право власності на відчужуване майно переходить з моменту реєстрації даного контракту в Артемівській філії ДТБ.

Цим контрактом підтверджується той факт, що розрахунки між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проведені повністю, претензій вони не мають. Тобто, позивач повністю виконала умови домовленості за угодою: сплатив продавцю належну суму у розмірі 1750 грн.

Згідно п.5.4 біржового контракту останній підлягав реєстрації в Артемівському бюро технічної інвентаризації. Відповідно до реєстраційного напису Артемівського БТІ від 30.08.2002 року № 35-8319, квартира за адресою: м. Артемівськ (нині Бахмут) АДРЕСА_4 зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі биржевого контракту № 267-Н.

Також, у технічному паспорті на квартиру за адресою: м. Артемівськ (нині Бахмут) АДРЕСА_4 власником вказаного будинку вказана ОСОБА_1 (а.с.8).

В матеріалах справи міститься довідка Бахмутського бюро технічної інвентаризації, з якого вбачається, що нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_5 належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі биржевого контракту купівлі-продажу № 267 від 30.08.2002 року, зареєстрованого Артемівською філією ДТБ (а.с.37).

Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р., який діяв на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

З матеріалів справи встановлено, що договір купівлі-продажу спірної квартири (біржовий контракт № 267-Н) від 30 серпня 2002 року, укладений між продавцем ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_1 та зареєстрований в Артемівській філії Донецької товарної біржі, нотаріально посвідчений не був.

Відповідно дост. 47 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р. нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 ст. 48 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р. по недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Відповідно до частини 2 ст.47 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р., який діяв на час укладення угоди купівлі-продажу спірної квартири, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 28.04.1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (із змінами згідно з постановою Пленуму Верховного Суду від 25.05.98 року № 15), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб.

Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад, статтями 105,114 ЦК).

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р. за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Як було встановлено, при укладенні біржового контракту усі вимоги були виконані повністю, претензій до позивача (покупця за контрактом) продавець не мав.

Позивач вважав, що укладений договір є законним, оскільки згідно ст. 15 Закону України від 10.12.1991 року № 1956-XII «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, нотаріальному посвідченню не підлягають. Проте нещодавно позивач дізналася, що укладений між ним та відповідачем договір потребує обов'язкового нотаріального посвідчення.

Згідно п. 1.1, п. 1.7 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, який діє з 7 березня 2012 року, правочини щодо відчуження майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується. Крім правовстановлюючого документа на житловий будинок, квартиру садибу та інше нерухоме майно, якщо воно підлягає реєстрації, долучається витяг із Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Судом встановлено, що будь-які перешкоди для нотаріального посвідчення договору на час його укладення були відсутні, що договір не був посвідчений нотаріально в зв'язку із неправильним тлумаченням на той час ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якого угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, що не виключало дотримання при його укладенні вимог ст. 227 ЦК УРСР 1963 р.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року, який діє з 1 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Крім того, згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не забороняються законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем були обґрунтовані обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог та матеріалів справи, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визнає дійсним біржовий контракт (договір купівлі-продажу) № 267-Н від 30.08.2002 року квартири за адресою: м. Бахмут (Артемівськ) АДРЕСА_4, та право власності на вказану квартиру за ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 4, 5, 6, 12, 77-81, 206, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, ст. ст. 16, 220, 328, 334, 657 ЦК України, суд -

у х в а л и в:

позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання договору купівлі продажу (біржовий контракт) № 267-Н дійсним - задовольнити.

Визнати дійсним біржовий контракт № 267-Н (договір купівлі-продажу), укладений 30 серпня 2002 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований в Артемівській філії Донецької товарної біржі, згідно якого ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 придбала житлову квартиру, яка розташована за адресою: м. Бахмут (до перейменування Артемівськ) АДРЕСА_3, житлова площа якої складає 27,9 кв.м.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а позивачем та представником позивача в той же строк, але з моменту отримання копії цього рішення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 28.09.2018 року.

Суддя

ОСОБА_4