Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/1019/18
Провадження № 2/382/537/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

/заочне/

20 вересня 2018 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Литвин Л.І.

при секретарі Чемерис С.О.

за участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до Яготинського районного суду з позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в котрій зазначено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 9 червня 1999 року вона є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1. З 5 жовтня 1999 року в даному будинку зареєстрований її син ОСОБА_3, який в 2008 році зібравши всі свої речі, покинув належний їй будинок. З 23 липня 2005 року в даному будинку зареєстрований її співмешканець ОСОБА_4, який в 2016 році зібравши всі свої речі, також покинув належний їй будинок. До цього часу будь-яких відомостей про місце перебування відповідачів їй невідомо. В той же час, під час її звернення до Управління праці та соціального захисту населення Яготинської РДА з метою призначення субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, з'ясувалося, що оскільки в належному їй житловому будинку зареєстровані відповідачі по справі, при призначені субсидії будуть братися їх доходи, що в свою чергу зменшить розмір державної допомоги. За комунальні послуги відповідачі не сплачують, будинком не цікавляться, не ставляться до нього як до свого постійного єдиного місця проживання, їх особистих речей в будинку немає. У користуванні житлом ніхто ніколи відповідачам не перешкоджав. Таким чином, реєстрація відповідачів у належному їй будинку, створює перешкоди у володінні та користуванні своїм майном, чим позбавляє її можливості реалізовувати права власника. Просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування будинком за АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги.

Відповідачі в судове засідання не з"явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивачки, покази свідків, дослідивши докази, враховуючи, що в справі є достатньо доказів для її заочного розгляду, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

З показів свідка ОСОБА_5 даних в судовому засіданні та аналогічних показів свідка ОСОБА_6 вбачається, що вони проживають по сусідству з позивачкою та їм відомо, що відповідачі не проживають в будинку позивачки протягом останніх декількох років.

Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеним чи позбавленим свого житла.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

З Постанови Верховного Суду України від 16 січня 2012 року, прийнятої в порядку п.1 ч.1 ст. 360-3, ч.1 ст.360-4, яка є обов'язковою до виконання всім судами України, вбачається, що виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.»

На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації особи можливе на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1, (копія свідоцтва на право власності на житло, а.с. 7). З 5 жовтня 1999 року в належному позивачці будинку зареєстрований її син - ОСОБА_3, а з 23 липня 2005 року зареєстрований співмешканець позивачки- ОСОБА_4, (копія будинкової книги, а.с. 9-10). Однак, відповідач ОСОБА_3 не проживає у вказаному будинку з 2008 року, а відповідач ОСОБА_4- з 2016 року, (акт обстеження, а.с.8), проте до цього часу в добровільному порядку з реєстраційного обліку останні не знялися. В той же час, реєстрація відповідачів в будинку створює позивачці перешкоди у володінні та користуванні майном, чим позбавляє її можливості реалізовувати в повній мірі права власника.

Враховуючи, що з 2008 року та з 2016 року відповідачі не проживають в будинку, належному позивачці, не цікавляться ним, за комунальні послуги не сплачують, не ставляться до будинку, як до місця свого постійного проживання, є всі підстави вважати, що вони втратили право користування вказаним будинком.

Керуючись ст. ст. 10,81, 206, 259,263-265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 317, 319 ч. 2 ст. 405 ЦК України, суд

ВИРІШИВ

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими,що втратили право користування будинком за АДРЕСА_1.

Повний текст рішення буде виготовлено 30 вересня 2018 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів, котра може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд-якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачем рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Яготинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Литвин Л.І.