Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Є. у.№ 334/4269/16 Головуючий у 1 інстанції Баруліна Т.Є.
№ провадження 22ц/778/2513/18 Суддя-доповідач Воробйова І.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2018 року м . Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі

Головуючого Воробйової І.А.

суддів Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

за участю секретаря Волчанової І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди ,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що він проходив військову службу у складі обмеженого контингенту Радянських військ у Демократичній республіці Афганістан з 13 березня 1984 по 28 листопада 1985 рр. Під час виконання службових обов`язків в Демократичній республіці Афганістан в складі діючої армії в період бойових дій отримав вибухову травму та струс головного мозку. Від отриманої травми у нього розвинулись хвороби та погіршився стан здоров`я. Він проходив неодноразові стаціонарні лікування з приводу дефекту м`яких тканин в області п/о рубця з закінченням слизисто-гнійного відокремлюваного, помірні головні болі, оніміння лівих кінцівок, слабкість в лівій руці, які є наслідком множинного вогнепального осколкового поранення голови, грудей живота, лівої ноги. Після проведених лікувань хода в повному обсязі не відновилась, без палиці самостійно пересуватись позивач не може, змушений тривалий час знаходитись на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури. У зв`язку з чим, порушено нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, у нього виникають складнощі у зв`язку з проблемами зору (агніопатія сітківки обох очей), болем та постійними спазмами, позивач страждає на безсоння на фоні сильних больових почуттів. До того ж, він втратив роботу, оскільки не може пересуватися на велику відстань без костилів, та не має особистого транспорту, у зв`язку з чим він не може матеріально забезпечувати свою родину на тому ж рівні, який був в той час, коли він працював, оскільки його заробітна плата була основним засобом існування родини. Він не може вести повноцінний образ життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, яке виражається у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості. Все це постійно і негативно позначається на його душевному стані.

Посилаючись на ці обставини, просив стягнути з Міністерства оборони України на його користь моральну шкоду у розмірі 100 000,0 грн.

Справа неодноразово розглядалася судами.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 травня 2018 року відмовлено у задоволенні позову.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не надавав будь-яких доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між такими діями та отриманою шкодою.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

В справі встановлено, що ОСОБА_1 з 13.03.1984 по 28.11.1985 рр. проходив службу у складі обмеженого контингенту Радянських військ у Демократичній республіці Афганістан, що підтверджується копіями військового квитка позивача та довідкою Командира в/ч п.п. НОМЕР_1 . (а.с.7-11)

Згідно Довідки з Архіву військово-медичних документів № 38939 від 15.06.1989 року, встановлено, що 22.05.1984 р. в бойовій обстановці під час обстрілу з гранатомета БТР, в якому знаходився постраждалий, ст.. стрілок в/ч п.п. НОМЕР_1 , рядовий ОСОБА_1 , 1965 р.н. отримав вибухову травму та струс головного мозку, у зв`язку з чим знаходився на лікуванні у в/ч п.п. НОМЕР_2 з 26.05.1984 р. по 12.06.1984 р. (а.с.16)

Згідно висновку МСЕК від 28.03.1989 р. ОСОБА_1 було поставлено діагноз- хронічний посттравматичний арахноенцефаліт з порушенням ліквородинаміки та вираженим антено-невротичним синдромом, визнано інвалідом 3 групи, пізніше, на підставі висновку МСЕК серії АВ №0548296 від 10.03.2016 р. йому була надана 2-га група інвалідності безстроково. (а.с.13-15).

Згідно висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи №1365/Ж від 27.07.2015р. у нього виявлені рубці на голові, грудях, животі та лівій нозі є наслідком загоєння ран, що могли утворитись в результаті вогнепальних (осколкових) поранень. (а.с.17) Згідно протоколу № 2781 від 27.07.2015 р. засідання Центральної військово-лікарської комісії встановлено, що травма, поранення (контузія) та захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії. (а.с.18).

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичні або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року із змінами та доповненнями відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.

Ураховуючи викладене, суд врахував всі вимоги закону, належним чином дослідив, чи доведено позивачем факт протиправних дій або бездіяльності Міністерства оборони України, чи наявний причинний зв`язок між шкодою і протиправними діями завдавача шкоди та вини відповідача в її завданні. При цьому Міністерство оборони України доводило відсутність своєї вини, на що суд дав належну оцінку їх доводам.

Позивач посилається на завдання йому моральної шкоди через отримання травм, в зв`язку з проходженням військової служби. Зазначає, що від травм у нього розвинулись хвороби та погіршився стан здоров`я, він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, працювати, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, багато коштів витрачає на лікування.

За вимогами ч.3ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.1ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно дост.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

ОСОБА_1 не надав будь-яких доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між такими діями та отриманою шкодою, або докази, які б свідчили, що у нього змінився звичний спосіб життя.

Крім того, у ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

Саме цим законом визначені соціальні гарантії військовослужбовців у випадку встановлення інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Такі гарантії реалізуються шляхом виплати грошової допомоги, спір щодо отримання якої між сторонами відсутній.

З урахуванням вказаних норм колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та вважає, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 травня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28 вересня 2018 року.

Головуючий:

Судді: