У х в а л а

Іменем України

06 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 552/4724/15-ц

провадження № 61-41627ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду: Лесько А.О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Штелик С. П., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 25 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом, у якому просив усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання відповідача демонтувати самовільно побудовані споруди вбиральню літ. В, навіс літ. КН, стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 5000 грн. та судові витрати. Позовні вимоги обгрунтовував тим, що він є власником земельної ділянки АДРЕСА_1 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю, виданому на підставі розпорядження виконкому Полтавської міської ради від 02 вересня 1998 року. Відповідач є власником сусідньої земельної ділянки, на якій самвільно збудував вбиральню літ. В, навіс літ. КН, які частково розташовані на території належної йому земельної ділянки, що підтверджується висновком судової будівельно - технічної експертизи № 361 від 19 липня 2016 року, та перешкоджають у користуванні земельною ділянкою.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 30 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 05 січня 2017 року рішення Київського районного суду м. Полтави від 30 листопада 2016 року скасовано та ухвалено нове про часткове задоволення позову. Усунуто перешкоди ОСОБА_3 у користуванні земельною ділянкою АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання ОСОБА_4 демонтувати самовільно побудовані вбиральню літ. В, навіс літ. КН (позначені на кадастровому плані земельної ділянки НОМЕР_1), які знаходяться на межі земельних ділянок АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 500 грн. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

23 травня 2018 року державний виконавець Київського ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_5 звернувся до апеляційного суду Полтавської області із заявою, в якій просив роз'яснити, чи передбачено знесення боржником ОСОБА_4 саме господарської будівлі, що позначена літерами «КН» за рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 05 січня 2017 року.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 25 липня 2018 року заяву задоволено. Роз'яснено, що за рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 05 січня 2017 року у справі № 552/4724/15-ц не передбачено знесення боржником ОСОБА_4 господарської будівлі (сараю). Що позначені літерами «КН» на кадастровому плані.

01 серпня 2018 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті) ОСОБА_3 направив касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 25 липня 2018 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 25 липня 2018 року і постановити нову про відмову у задоволенні заяви про роз'яснення рішення, посилаючись на те, що апеляційний суд фактично змінив своє рішення від 05 січня 2017 року, зменшивши обсяг задоволених вимог шляхом виключення обов'язку боржника зносити будівлю літ. «КН».

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду вважає, що підстави для відкриття касаційного провадження відсутні, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 271 ЦПК України, за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд розяснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Тлумачення статті 271 ЦПК України дозволяє стверджувати, що підставою для роз'яснення рішення суду є утруднення чи неможливість його виконання. Роз'яснення рішення - це більш повний, чіткий, ясний, зрозумілий виклад рішення, як правило його резолютивної частини, розуміння та сприйняття яких викликає труднощі. Якщо фактично ставиться питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз'яснення мотивів ухваленого рішення, суд відмовляє в роз'ясненні рішення.

Як роз'яснено у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішенняу цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 відповідно до статті 221 ЦПК (статті 271 ЦПК України, в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали), роз'яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз'яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз'ясненні рішення.

Порушене заявником питання стосується роз'яснення резолютивної частини рішення Апеляційного суду Полтавської області від 05 січня 2017 року, а саме зазначення чи підлягає знесенню боржником господарська будівля (сараю), що позначена літерами «КН», оскільки знесений навіс, що був прилеглий до даної господарської будівлі, не має будь-яких позначок, зокрема і «КН» на кадастровому плані.

Суд установив, що, згідно кадастрового плану вбиральня літ. В та навіс до обєкту (сараю) літ. КН частково розташовані на території земельної ділянки НОМЕР_2, яка належить ОСОБА_3 Тобто навіс до об'єкта (сараю) літ. КН не має окремих позначок на кадастровому плані крім тих, що належать об'єкта, до якого він прилягає.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 19 липня 2016 року, № 361 вбиральня літ.«В» танавіс літ.КН, які знаходяться на межі земельних ділянок АДРЕСА_1 не відповідають вимогам пункту 3,25* ДНБ 360-92*. Їх невідповідність полягає в розташуванні частини забудови вбиральні та частини забудови навісу загальною площею 2,32 кв. м на сусідній земельній ділянці, яка, відповідно до державного акта, належить ОСОБА_3, в необхідності зайняття території земельної ділянки площею 11,38 кв. м для догляду і здійснення поточного ремонту вищевказаних об'єктів нерухомості та у відсутності необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівлі навісу.

Виходячи зі змісту заявлених вимог (зобов'язання відповідача демонтувати самовільно побудовані споруди - вбиральню літ. В, навіс літ. КН), апеляційний суд вказав, що текст резолютивної частини рішення щодо визначення об'єкта знесення «демонтувати самовільно побудовані вбиральню літ. В, навіс літ. КН» в чіткій послідовності відповідає висновку судової будівельно-технічної експертизи.

Разом з тим, врахувавши, що позивачем не було заявленовимог про знесення сараю, позначеного на кадастровому плані літ. КН, і як наслідок такі не були предметом судового розгляду, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про необхідність роз'яснення, що демонтажу підлягають об'єкти, які були предметом позовних вимог, а саме вбиральні літ. В та навісу до сараю літ. КН.

За таких обставин доводи касаційної скарги не спростовують викладені у оскаженому судовому рішенні висновки.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

За приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 25 липня 2018 рокуслід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судом апеляційної інстанції норми процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись пунктами 1, 5 частини другої, пунктом 2 частинами четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 25 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю, стягнення моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

С. П. Штелик