Постанова

Іменем України

20 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 712/12031/15-ц

провадження № 61-28346св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представники позивача - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

відповідач - ОСОБА_8,

представник відповідача - ОСОБА_9,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 квітня 2017 року у складі судді Романенко В. А. та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 25 липня 2017 року у складі колегії суддів: Пономаренка В. В., Гончар Н. І., Ювшина В. І.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року публічне акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_8, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором з урахуванням рішення суду від 27 травня 2013 року, у розмірі 19 571,24 грн, в тому числі: 18401,18 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 250 грн - штраф (фіксована частина); 920,06 грн - штраф (процентна складова).

Позов мотивовано тим, що 31 липня 2008 року між сторонами був укладений кредитний договір, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 20 679,22 грн строком до 29 липня 2011 року, та зобов'язався повернути кошти, сплатити відсотки за користування коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Сторонами у договорі обумовлено, що у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим, станом на 19 серпня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 72 498,61 грн, яка складається з: 8894,22 грн - заборгованість за кредитом; 5592,76 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1021,30 грн - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 56990,33 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Від вказаної суми заборгованості має бути відраховано сума у розмірі

54 097,43 грн, яка була стягнута з відповідача на користь банку рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2013 року. Різниця становить 18 401,18 грн та складається з: 18401,18 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; штрафи відповідно до договору: 250 грн (фіксована частина), 920,06 грн (процентна складова).

Вказану заборгованість банк просив стягнути з відповідача в судому порядку.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 25 липня 2017 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» пеню у розмірі 200 грн та судовий збір в розмірі 100 грн, всього 300 грн.

У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду мотивовані тим, що обґрунтованими є вимоги банку про стягнення з відповідача пені, нарахованої за період з 18 лютого 2013 року по 19 серпня 2015 року. При цьому, судом першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд застосовано положення частини третьої статті 551 ЦК Українита зменшено розмір пені до 200 грн.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, відмовив у стягненні штрафів, посилаючись на те, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

У зв'язку з наведеним, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення штрафів.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції на предмет законності і обґрунтованості за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк», апеляційний суд відхилив доводи останнього щодо нестягнення судом процентів за кредитним договором, оскільки такі позовні вимоги банком у цій справі не заявлялись.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права просить скасувати ухвалені ними рішення та задовольнити позов у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем надано розрахунок заборгованості, у якому вказані суми відсотків, пені та інші суми відповідно до кредитного договору, які не спростовані відповідачем, тому підлягали стягненню.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що кредит був отриманий у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну карту. Банк звернувся до суду у межах загального строку позовної давності, оскільки вказаний строк переривався.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на вищевказані судові рішення. Справу витребувано із суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направив.

Касаційна скарга не містить доводів щодо неправильності судових рішень в частині стягнення пені та у цій частині не оскаржувалось банком в апеляційному порядку, у зв'язку з чим не переглядається колегією суддів в касаційному порядку на предмет законності і обґрунтованості у цій частині.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вищевказані рішення судів першої та апеляційної інстанції не оскаржуються сторонами в частині задоволення позовних вимог банку про стягнення заборгованості, у зв'язку із чим не перевіряються колегією суддів в касаційному порядку у цій частині на предмет законності і обґрунтованості.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом установлено, що 31 липня 2008 року між сторонами укладено кредитний договір, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 20 679,22 грн строком до 29 липня 2011 року та зобов'язався повернути кошти, сплатити відсотки за користування коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим, станом на 19 серпня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 72 498,61 грн, яка складається з:

8 894,22 грн - заборгованість за кредитом; 5592,76 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1021,30 грн - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 56 990,33 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2013 року з ОСОБА_8 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто суму заборгованості у розмірі 54 097,43 грн.

Зі змісту вказаного судового рішення вбачається, що стягнута цим рішенням сума заборгованості складається з: заборгованості за кредитом - 8 894,22 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом - 5 592,76 грн; заборгованості по комісії за користування кредитом - 1 021,30 грн; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 35 774,99 грн.; штрафу (фіксована частина) - 250 грн; штрафу (процентна складова) - 2 564,16 грн.

Звернувшись до суду з даним позовом позивач ставить питання про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка становить різницю між нарахованою сумою заборгованості станом на 19 серпня 2015 року та сумою заборгованості стягнутої рішенням суду від 27 травня 2013 року, а саме: 18401,18 грн - пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, а також штрафи - 250 грн (фіксована частина) та 920,06 грн (процентна складова).

Відповідно до статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 629 ЦК Українивстановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

У пунктах 14.2, 14.3 кредитного договору, укладеного між сторонами, передбачено, що при порушенні позичальником зобов'язань щодо сплати винагород та процентів, а також повернення основної суми кредиту позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні.

За змістом пункту 14.9 договору при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн + 5 % від суми позову.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача пені, нарахованої за період з 18 лютого 2013 року по 19 серпня 2015 року та на підставі частини третьої статті 551 ЦК України, з урахуванням того, що розмір неустойки (18 401,18 грн) значно перевищував розмір заборгованості за тілом кредиту (8 894,22 грн), зменшив розмір пені до 200 грн, яка підлягає стягненню з відповідача, який є інвалідом 1 групи, непрацездатним пенсіонером.

Колегія суддів враховує, що касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» не містить жодного доводу щодо неправильності висновків судів у цій частині, а також ті обставини, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені позивачем в апеляційному порядку не оскаржувалось і фактично не оскаржується у цій частині і у касаційному порядку.

Висновки судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для стягнення штрафів за умов стягнення пені є обґрунтованими та відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, щодо порушення вимог статті 61 Конституції Українипри одночасному стягненні пені та штрафів за порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором.

Доводи касаційної скарги щодо необхідності стягнення судом процентів за кредитним договором є безпідставними та не узгоджуються зі змістом поданого банком позову, згідно із яким такі позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» у контексті даної справи не заявлялись.

Крім того, колегія суддів зауважує, що строк кредитного договору у даному випадку сплив, тому проценти не повинні сплачуватись боржником, оскільки зі спливом строку кредитування припиняється право банку нараховувати проценти за кредитом.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 25 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська