Постанова

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 483/1102/13-ц

провадження № 61-2192св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1,

заінтересована особа - виконавчий комітет Очаківської міської ради Миколаївської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - на ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 29 листопада 2017 року у складі суддів: Колосовського С. Ю., Ямкова О. О., Локтіонова О. В.,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2013 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про визнання особи недієздатною. Вказувала, що в листопаді 2012 року дізналася про те, що її батько - ОСОБА_3 - виявляє ознаки психічного розладу, страждає на деменцію помірного ступеню, в нього наявна інтелектуальна недостатність, порушені критичні та прогностичні здібності, що підтверджено консультативним висновком лікаря від 24 січня 2013 року.

Крім того, від імені батька 25 жовтня 2012 року укладено договір купівлі-продажу належної йому квартири АДРЕСА_1, який вона має намір оспорити.

Посилаючись на викладені обставини, просила визнати ОСОБА_3 недієздатним з 2011 року та призначити її опікуном.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 грудня 2013 року ОСОБА_3 визнано недієздатним з 13 серпня 2012 року та призначено над ним опікуна - ОСОБА_1

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що згідно акта амбулаторної комплексної судово-психіатричної експертизи від 04 жовтня 2013 року №473 ОСОБА_3 страждає судинною деменцією з бредовими включеннями в теперішній час, страждав судинною деменцією 30 серпня 2012 року - під час складення доручення. За своїм психічним станом він не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними 30 серпня 2012 року. В теперішній час він не може усвідомлювати свої дії, керувати ними. У ОСОБА_3 виявлені мнестичні порушення; ускладненість та сповільненість психічних процесів моторики; почуття безпорадності; зниження психічної активності та рівня інтелектуальної діяльності; переважання подавленого (тривожного настрою); схильність до слізливості та реакціям слабкодухкості. Він легко піддається чужому впливу (піддається навіюванню та підлеглості) ейфоричний, некритичний. Вказані індивідуально-психологічні особливості суттєво знижують його здібність правильно сприймати події, зокрема розуміти юридичну та соціальну значимість правових питань, а відповідно і давати по ним показання. Таким чином, у судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що внаслідок хронічного стійкого психічного розладу ОСОБА_3 не здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Згідно частини другої статті 40 ЦК України, якщо від часу виникнення недієздатності залежить визнання недійсним шлюбу, договору або іншого правочину, суд з урахуванням висновку судово-психіатричної експертизи та інших доказів щодо психічного стану особи може визначити у своєму рішенні день, з якого вона визнається недієздатною. Враховуючи викладене, суд дійшов переконання, що ОСОБА_3 слід визнати недієздатним з 13 серпня 2012 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 помер.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 29 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано, заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд не вжив заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи і залучення всіх заінтересованих осіб до участі у справі з метою перевірки питання, чи не пов'язано визнання особи недієздатною з подальшим вирішенням спору про право, який стосується законності відчуження квартири. У своїй заяві ОСОБА_1 зазначала, що має намір оспорити вчинений 25 жовтня 2012 року від імені ОСОБА_3 договір, для чого і просила визнати його недієздатним з 2011 року, тобто з часу, який передує укладенню цього правочину. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з вересня 2015 року перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 про визнання недійсними довіреності, виданої ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_5 від 13 серпня 2012 року, та договору купівлі-продажу від 25 жовтня 2012 року квартири АДРЕСА_1, скасування державної реєстрації права власності на квартиру та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування. Наведені обставини свідчать про наявність між заявницею ОСОБА_1 і покупцем за оспореною угодою ОСОБА_6 спору про право, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із залишенням заяви без розгляду.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2018 року, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - просить скасувати ухвалу апеляційного суду та залишити силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що справи про визнання особи недієздатною розглядаються в порядку окремого провадження, від їх вирішення залежить можливість розв'язання інших спорів, а тому вони мають розглядатися окремо. Крім того, після смерті ОСОБА_3 вона позбавлена можливості повторно звернутися із такою заявою до суду. Апеляційний суд безпідставно поновив строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до частини шостої статті 235 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення із заявою) якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Заява про визнання фізичної особи недієздатною розглядається у порядку окремого провадження.

Згідно із статтею 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність набувати своїми діями для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Відповідно до положень частини першої статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину (частина друга статті 41 ЦК України).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Таким чином, недієздатна фізична особа не усвідомлює значення своїх дій та не може керувати ними, внаслідок чого не здатна набувати своїми діями цивільних прав, створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Предметом судової діяльності у цьому випадку є безпосереднє визначення наявності підстав для встановлення такого правового стану фізичної особи, як недієздатність. За рішенням суду фізична особа визнається недієздатною повністю, а не відносно конкретного правочину, вчиненого нею.

Згідно із статтею 40 ЦК України, якщо від часу виникнення недієздатності залежить визнання недійсним шлюбу, договору або іншого правочину, суд з урахуванням висновку судово-психіатричної експертизи та інших доказів щодо психічного стану особи може визначити у своєму рішенні день, з якого вона визнається недієздатною.

Тобто, законодавець передбачив можливість вирішення питання про недієздатність особи й у випадку залежності від часу виникнення недієздатності правових наслідків за договором.

Разом з тим, ОСОБА_1 звернулася із заявою про визнання недієздатним свого батька з метою оспорення вчиненого ним правочину щодо відчуження майна. Встановлення такого факту необхідно заявнику для вирішення конкретного спору про право на квартиру, такий спір стосується також прав покупця та має розглядатися у порядку позовного провадження.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду щодо наслідків розгляду заяви ОСОБА_1 та застосування положень частини шостої статті 235 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення із заявою).

Доводи касаційної скарги зводяться до помилкового тлумачення змісту частини шостої статті 235 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення із заявою) та її застосування у спірних правовідносинах.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 29 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко

С.П. Штелик