ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
__________________________________________________________________
Провадження №2/756/1648/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2018 року Оболонський районний суд м. Києва, в складі:

головуючого судді Диби О.В.

за участю секретаря Мозгового В.В.

представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 про захист прав споживача, розірвання договору, повернення суми попередньої оплати, стягнення пені та відшкодування моральної шкоди -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про захист прав споживача, розірвання договору, повернення суми попередньої оплати, стягнення пені та відшкодування моральної шкоди посилаючись на те, що відповідач не виконав узяті на себе договором від 26.06.2017 року зобов'язання на поставку продукції. Просила розірвати договір на поставку продукції від 26.06.2017 року укладеного між нею та відповідачем, стягнути з відповідача 40 000 грн. як повернення суми попередньої оплати за договором, 74 400 грн. пені та 10 000 грн. відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги мотивувала тим, що відповідач не виконав узяті на себе договором зобов'язання, на момент розгляду справи така необхідність відпала, тому укладений договір підлягає розірванню з подальшим відшкодуванням понесених позивачем витрат, стягнення пені за прострочення виконання зобов'язань за договором та відшкодування розміру завданої моральної шкоди, нанесеної у зв'язку із порушенням умов договору.

В судовому засіданні сторона позивача підтримала заявлені позовні вимоги та вказувала на те, що відповідач не виконав узяті на себе договором обов'язки, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог та вказували на те, що відповідач повністю виконав узяті на себе договором зобов'язання та завчасно поставив замовлену позивачем продукцію. Вказували, що відповідач не брав на себе зобов'язання по встановленню виготовленої ним продукції. Такі послуги є додатковими послугами і не охоплюються укладеним між сторонами договором. Окрім того відмітили, що після узгодження порядку встановлення виготовленої продукції, з вини позивача не вдалося встановити елемент кухні, оскільки кран, який був встановлений позивачем, заважав належному встановленню виготовленої продукції. Вказаного крану, під час здійснення замірів на місці встановлення кухні не було і його подальше можливе встановлення, відповідач не міг передбачити під час узгодження оригінал - макету. Під час надання додаткових послуг по встановленню замовленої продукції між стороною позивача та відповідача відбувся конфлікт, який послугував прийняттю рішення про демонтаж встановленої продукції. В подальшому, між позивачем та відповідачем відбувалися перемовини з приводу встановлення виготовленої продукції. Позивач переніс кран, який ним було встановлено та який заважав встановленню меблів, однак враховуючи те, що відповідач виконав свої зобов'язання по доставці виготовленої продукції, просив позивача здійснити оплату вартості повторної доставки, що позивач відмовився робити. Відмітили, що на момент розгляду справи, позивачем так і не виконано умови договору в частині проведення остаточного розрахунку за виготовлену та поставлену продукцію. Коштів за установку доставленої продукції позивач не сплачувала.

Зазначили, що у позивача не має претензій щодо якості виготовленої продукції, вона відповідала узгодженому сторонами замовленню, і сам конфлікт відбувся із - за того, що позивач самовільно встановила кран, який не дав змоги повністю встановити виготовлену відповідачем продукцію в рамках надання додаткових послуг.

Враховуючи наведене просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як убачається із матеріалів справи 26.06.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №26062017/1(П) (а.с. 7) (далі договір).

Відповідно до п.1.1 договору замовник доручає, а продавець приймає на себе обов'язок на поставку продукції у відповідності із додатком (а.с.9), який є невід'ємною частиною договору, з передачею цієї продукції у власність замовника.

Пунктом 3.1 договору визначено, що загальна вартість робіт визначається в додатку до даного договору.

Оплата виконується на підставі виставленого продавцем додатку, шляхом перерахування 50% передоплати від суми вартості продукції в момент договору підписання додатку на поставку продукції.

Згідно умов договору вартість продукції складає 56045 грн., з яких позивачем було сплачено в момент укладення договору 40000 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та визнається учасниками.

Адресою поставки у відповідності до умов, які містяться в додатку до договору є: АДРЕСА_1, а кінцевим терміном виготовлення 16.08.2017 року.

З матеріалів справи убачається, що сторони узгодили всі істотні умови укладеного між ними договору та затвердили оригінал - макети майбутньої продукції.

09.08.2017 року відповідач доставив виготовлену ним продукцію у відповідності до умов укладеного договору. Дані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та визнаються учасниками.

Під час укладення договору стороною відповідача було повідомлено, що вони можуть надавати і додаткові послуги у вигляді установки замовленої продукції згідно з цінами, які ним визначені. Із обсягом додаткових послуг та їх вартості позивач був ознайомлений, про що свідчить його підпис на відповідному переліку послуг.

В судовому засіданні сторона відповідача пояснила, що вони взяли на себе лише обов'язок виготовити, на умовах встановлених договором, та поставити виготовлену продукцію належної якості. Після доставки виготовленої продукції належної якості, у позивача виник обов'язок по проведенню повної оплати за виготовлену та поставлену продукцію. Даного обов'язку позивач не виконав. Вказували на те, що дійсно, під час укладення такого роду договорів, представники відповідача повідомляють, що їхні представники можуть надавати додаткові послуги, пов'язані із встановленням виготовленої та поставленої продукцію за ціною, яка повідомляється замовнику під час укладення договору. Зазначали, що обов'язку по установці продукції вони не несуть, оскільки такого роду договорів із замовником не укладають. Не визначають строки та порядок виконання таких робіт, обсяг додаткових матеріалів тощо. Так само відбулося і у вказаному випадку.

Зі змісту договору та додатку до нього убачається, що відповідач узяв на себе обов'язок виготовити та поставити узгоджену сторонами продукцію. Після поставки виготовленої продукції, зобов'язання, які на себе взяла сторона відповідача при укладенні договору, окрім гарантійних, та зобов'язань щодо якісних та кількісних показників продукції вважаються виконаними стороною відповідача.

Подальші домовленості щодо установки виготовленої продукції, не охоплюються умовами укладеного договору.

Відповідно до ч.1 ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Підрядник зобов'язаний до укладення договору побутового підряду надати замовникові необхідну та достовірну інформацію про запропоновані роботи, їх види та особливості, про ціну та форму оплати роботи, а також повідомити замовникові на його прохання інші відомості, що стосуються договору (ст. 868 ЦК України).

В судовому засіданні було встановлено, що за вимогою позивача представники відповідача погодилися надати позивачу послуги по встановленню виготовленої продукції, з урахуванням цін, з якими позивач був ознайомлений.

З показів допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_6 убачається, що в день поставки виготовленої продукції 09.08.2017 року він разом з іншими працівниками узгодили необхідність установки доставлених меблів. В процесі установки було виявлено, що шафа, яка призначена для розміщення посудомийної машини не може бути встановлена відповідно до узгодженого оригінал - макету, оскільки позивач, після проведення замірів для виготовлення продукції встановив кран, який і заважає встановленню меблів. Повідомив, що за відсутності встановленого позивачем крану, продукція б була встановлена, оскільки вона була виготовлена у відповідності до умов укладеного договору. Зазначив, що зі сторони позивача зауважень щодо якості та/або комплектності продукції претензій не пред'являлося.

У зв'язку із неможливістю встановлення виготовленої продукції, представники відповідача пояснили, що у випадку перенесення позивачем встановленого ним крану, меблі повністю будуть встановлені. Однак в межах спірної ситуації між представниками сторін, було прийнято рішення про демонтаж встановленої продукції. Під час таких дій, сторона позивача ніяких заперечень не виказувала. Також повідомив, що кошти, які позивач повинен був передати на виконання умов договору, сторона позивача в нього забрала.

Вказані обставини підтвердила і сама позивач та інші учасники процесу.

Окрім цього з пояснень учасників було встановлено, що претензій до якості виготовленої продукції та строків її поставки, станом на 09.08.2017 року не було.

Як встановлено в судовому засіданні зі слів самого позивача, останній усунув недоліки, які слугували демонтажу виготовленої та поставленої продукції, та звернувся до відповідача із вимогою про поставку такої продукції.

З листа відповідача від 30.08.2017 року, направленого на адресу позивача (а.с.50) убачається, що позивачу було запропоновано узгодити відповідну дату повторної поставки продукції, яка вже була доставлена на адресу позивача, та запропоновано сплатити вартість повторної поставки і оплатити вартість послуг по встановленню продукції.

Відповідач неодноразово направляв на адресу позивача повідомлення про готовність замовленої продукції та пропонував позивачу оплатити кінцевий платіж та узгодити дату повторної доставки продукції (а.с.48, 52). Дані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та не заперечувалося учасниками.

Разом із цим, на момент розгляду справи сторони так і не узгодили між собою спірні питання виконання умов укладеного договору.

Пунктом 3.5 договору визначено, що на момент доставки сума передплати має сягати 100 %.

Відповідно до ст. 873 ЦК України вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням сторін, якщо інше не передбачено у встановленому порядку прейскурантами (цінниками), тарифами тощо.

Робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі.

З матеріалів справи убачається, що у зв'язку із невиконанням відповідачем умов договору, позивач 10.11.2017 року направив на адресу відповідача повідомлення про односторонню відмову від договору в якій просила повернути суму попередньої оплати.

У зв'язку із невиконанням умов договору, позивач була вимушена укласти договір від 10.02.2018 року на розробку і виготовлення корпусних меблів, який зі слів представника позивача повністю виконаний.

Згідно із ч.1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 872 ЦК України якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати за своїм вибором: 1) виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості; 2) розірвання договору та відшкодування збитків.

Частиною 3 ст. 865 ЦК України визначено, що до відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

У відповідності до частин 1, 2 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася.

Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця.

Таким чином, з урахуванням вказаних норм чинного законодавства, суд приходить до висновку про те, що передумовою захисту прав споживача, у зв'язку із порушенням укладеного з ним договору є наявність в діях виконавця вини, за якою слідує невиконання або неналежне виконання узятих на себе договором обов'язків.

Під час безпосереднього дослідження зібраних по справі доказів, посилання позивача на порушення відповідачем умов укладеного договору, не знайшли свого підтвердження, оскільки відповідач здійснив поставку замовленої продукції в обумовлені договором строки, на прохання позивача приступив та майже закінчив установку поставленої продукції, однак така продукція не була встановлена не з вини відповідача. Виготовлена та поставлена продукція відповідала умовам укладеного між сторонами договору по кількісним та якісним характеристикам.

Жодних доказів на спростування зроблених судом висновків, матеріали справи не містять.

За таких обставин, оскільки під час судового розгляду не знайшли свого підтвердження посилання позивача на порушення відповідачем узятих на себе зобов'язань, то й суд не може застосовувати наслідки порушеного зобов'язання у вигляді розірвання договору, стягнення здійсненої передоплати, пені та моральної шкоди, оскільки відповідач взятих на себе зобов'язань не порушив.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 525, 526, 530, 865, 868, 873, 873 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 12, 81, 141, 259, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 (АДРЕСА_2 ІПН НОМЕР_1) до фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 (АДРЕСА_3 ІПН НОМЕР_2) про захист прав споживача, розірвання договору, повернення суми попередньої оплати, стягнення пені та відшкодування моральної шкоди - відмовити;

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Оболонський районний суд м. Києва. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Повний текст рішення складено 24.09.2018 року.

Суддя: О.В. Диба