Справа № 369/238/15-ц
Провадження №2/369/3090/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2018 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Ковриженко М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Енергобанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ю.Е.Ф. Кепітал Партнерс Україна» про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 21 лютого 2014 року між ним і Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» (далі - ПАТ «Енергобанк», банк) було укладено договір про відкриття та обслуговування банківського рахунку фізичної особи НОМЕР_1 (далі - договір НОМЕР_1). Того ж дня між позивачем та ПАТ «Енергобанк» укладено додаткові угоди № 1/840 та № 1/756 до договору НОМЕР_1, якими передбачено нарахування процентів на залишок коштів на суму в доларах США та швейцарських франках. Відповідно до підпунктів 2.1.1 - 2.1.3 договору НОМЕР_1 банк зобов'язався належним чином виконувати його умови, здійснювати розрахунково-касове обслуговування згідно з чинним законодавством, забезпечувати збереження ввірених йому грошових коштів. За змістом підпунктів 3.2.1, 3.2.2 договору НОМЕР_1 клієнт має право розпоряджатися грошовими коштами, що знаходяться на рахунку в банку відповідно до чинного законодавства України, вимагати своєчасного й повного здійснення розрахунків та інших послуг, обумовлених цим договором і тарифами банку.

23 грудня 2014 року ОСОБА_1 подав до банку платіжне доручення № 1 в іноземній валюті про проведення операції, не пов'язаної зі здійсненням підприємницької та інвестиційної діяльності, щодо переказу власних коштів на суму 4 308 580,00 доларів США, однак згідно з випискою з рахунку станом на 06 січня 2015 року платіжне доручення не було виконано.

30 грудня 2014 року позивач подав до банку платіжне доручення № 2 в іноземній валюті про проведення операції, не пов'язаної зі здійсненням підприємницької та інвестиційної діяльності, щодо переказу власних коштів на суму 1 199 450 швейцарських франків, яке станом на 06 січня 2015 року також не було виконано.

30 грудня 2014 року та 06 січня 2015 року він звертався до адміністрації ПАТ «Енергобанк» щодо невиконання платіжних доручень, однак відповіді не отримав.

Позивач вважає дії відповідача щодо нездійснення переказу коштів такими, що порушують положення укладеного договору НОМЕР_1 та його права як споживача банківських послуг, а тому банк повинен сплатити йому пеню відповідно до пункту 32.2 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» в розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Крім того, невиконання відповідачем розпоряджень про перерахування грошових коштів спричинило позивачу моральну шкоду, яка виражена в душевних стражданнях. Дії ПАТ «Енергобанк» порушили плани ОСОБА_1 та наміри на майбутнє життя, що також призвело до додаткових хвилювань і негативно відобразилось на душевному та психологічному стані. Спричинену моральну шкоду позивач оцінює в 1 млн грн.

Позивач вважав, що оскільки відповідач ПАТ «Енергобанк» не виконав своїх зобов'язань за договором НОМЕР_1, він заборгував йому:

1) 4425866,95 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України на день подання позову становило 69 млн 705 тис. 634 грн 90 коп. Зазначена сума складається із: 4308580 дол. США (67 млн 858 тис. 411 грн 57 коп.) заборгованості у зв'язку з невиконанням основного зобов'язання щодо перерахування грошових коштів; 31115,35 дол. США (490 тис. 048 грн 80 коп.) нарахованих процентів за договором з утриманням з них податку з доходів фізичних осіб; 86 171,60 дол. США (1 млн 357 тис. 174 грн 53 коп.) нарахованої пені.

2) 1221073,72 швейцарських франків, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день подання позову становило 18 млн 843 тис. 853 грн 86 коп. Зазначена сума складається із: 1199450 швейцарських франків (18 млн 510 тис. 152 грн 29 коп.) заборгованості у зв'язку з невиконанням основного зобов'язання щодо перерахування грошових коштів; 6030,87 швейцарських франків (93 тис. 069 грн 59 коп.) нарахованих процентів за договором з утриманням з них податку з доходів фізичних осіб; 15592,85 швейцарських франків (240 тис. 631 грн 98 коп.) нарахованої пені.

Загальна заборгованість відповідача перед позивачем за договором НОМЕР_1 в гривневому еквіваленті складає 88 млн 549 тис. 488 грн 76 коп. (69 млн 705 тис. 634 грн 90 коп. + 18 млн 843 тис. 853 грн 86 коп.).

На забезпечення виконання зобов'язань за договором НОМЕР_1 та додатковими угодами до нього 21 лютого 2014 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ройланс-Україна» укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л. В. та зареєстрований у реєстрі за № 549, предметом якого є нежилий будинок, літера «А», реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00, розташований на вул. Воздвиженській, 56 у м. Києві. Заставна вартість предмета іпотеки визначена шляхом узгодження сторонами та становить 41 млн 285 тис. 937 грн 23 коп..

Крім того, на забезпечення виконання зобов'язань за договором № 5101та додатковими угодами до нього 21 лютого 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Енергобанк» укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира 163 на вул. Ковпака, 17 у м. Києві, яка складається з дев'яти жилих кімнат жилою площею 387,80 кв. м, загальною площею 692,60 кв. м, та належить іпотекодавцю на праві приватної власності. Балансова вартість предмета іпотеки становить 36 млн 931 тис. 660 грн.

Відповідно до угоди, укладеної між позивачем і ПАТ «Енергобанк» в особі голови правління Вольської А. Д. на забезпечення зобов'язань за договором НОМЕР_1, банк передав йому в іпотеку три житлові будинки загальною площею по 260 кв. м кожен, які розташовані відповідно на вул. Яблуневій, Грушевського та Яремчука в с. Петрушки Києво-Святошинського району Київської області та належать ПАТ «Енергобанк» на праві приватної власності. Узгоджена сторонами оціночна вартість предмета іпотеки становила 1 млн 800 тис. грн за кожен будинок, а всього - 5 млн 400 тис. грн.

Оскільки банк не усунув допущених ним порушень, позивач ОСОБА_1 просив звернути стягнення на предмети іпотеки за договорами від 21 лютого 2014 року, укладеними з ПАТ «Енергобанк» та з ТОВ «Ройланс-Україна», шляхом визнання за собою права власності на іпотечне майно в рахунок погашення заборгованості банку за договором НОМЕР_1 та додатковими угодами до нього в розмірі 4425866,95 доларів США (69 млн 705 тис. 634 грн 90 коп.) та 1221073,72 швейцарських франків (18 млн 843 тис. 853 грн 86 коп.).

З матеріалів справи № 369/238/15-ц вбачається, що місцезнаходження майна, щодо якого позивач просив визнати право власності, знаходиться в Подільському районі міста Києва ? будинок № 56 по вул. Воздвиженській, в Печерському районі м. Києва-квартира № 163 будинку № 17 по вул. Ковпака, та в Києво-Святошинському районі Київської області-житлові будинки, які знаходяться по вулицях Яблуневій, Грушевського та Яремчука у селі Петрушки Києво-Святошинського району Київської області. Позивачем було надано до матеріалів справи № 369/238/15-ц оцінку майна, з якої вбачається, що вартість майна, що знаходиться в місті Києві, значно перевищує вартість майна, яке знаходиться у Київській області.

Відповідно до вимог статті 107 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються районними, районними у містах, міськими та міськрайонними судами.

За загальним правилом, якщо інше не встановлено ЦПК України, позови до фізичної особи пред'являються до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування, а до юридичної особи - за її місцезнаходженням (стаття 109 ЦПК України).

Підсудність цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції, визначається статтями 108-114 ЦПК України.

Статтею 110 ЦПК України передбачені категорії справ, для яких встановлено альтернативну підсудність. Зокрема, відповідно до ч. 5 цієї статті позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

На момент звернення ОСОБА_1 до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом останній був зареєстрований у Солом'янському районі міста Києва.

Відповідно до вимог ч. 14 ст. 110 ЦПК України позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно із цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 114 цього Кодексу.

Згідно вимог ч. 1 ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Як вбачається з матеріалів справи, основна частина нерухомого майна знаходиться саме у Печерському та Подільському районах міста Києва, тому відповідно до статті 114 ЦПК України спір має підлягати розгляду за правилами виключної підсудності Подільським районним судом міста Києва.

Згідно роз»яснень Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», даних у п. 6 постанови, якщо після відкриття провадження у справі і до початку судового розгляду (розгляду справи по суті - стаття 173 ЦПК України) виявиться, що заяву було прийнято з порушенням правил підсудності, суд передає справу на розгляд належному суду незалежно від волевиявлення сторін (пункт 2 частини першої статті 116 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. 3 ЦПК України гарантується право кожній особі на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, однак реалізація цього права має здійснюватися у порядку, встановленому ЦПК України.

Статтями 108?114 ЦПК України (в редакції, чинній на час звернення з позовом до суду), встановлено правила підсудності цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції.

За загальним правилом, передбаченим статтею 109 ЦПК України, якщо інше не встановлено ЦПК України, позови до фізичної особи пред'являються до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування, а до юридичної особи - за її місцезнаходженням. Статтею 110 ЦПК України передбачені категорії справ, для яких встановлено альтернативну підсудність. Зокрема, відповідно до частини п'ятої цієї статті позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. Частиною 14 вказаної статті передбачено, що позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно із цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 114 цього Кодексу.

Згідно роз»яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 5 вказаної постанови, правила виключної підсудності діють також у разі пред'явлення кількох позовних вимог, пов'язаних між собою, якщо на одну з них поширюється виключна підсудність.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 41, 42 постанови від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз'яснив, що перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об'єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Таким чином, за наявності чіткого правового регулювання нормами частини четвертої статті 110 ЦПК України та статті 114 ЦПК України правил щодо визначення підсудності судам справ у разі конкуренції позовів (між позовом про захист прав споживачів та позовів щодо нерухомого майна), положення статті 114 ЦПК є домінуючими.

В справі міститься ксерокопія паспорта позивача ОСОБА_1, згідно з якою він зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1. Станом на 21 лютого 2014 року (день підписання договору іпотеки, вимоги за яким стали підставою звернення для Києво-Святошинського районного суду Київської області) у договорі іпотеки зазначено, що ОСОБА_1 проживає за тією самою адресою, за якою зареєстрований та яка вказана у його паспорті. Також у вказаній справі міститься довідка № 7 від 5 січня 2015 року, видана виконкомом Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про те, що ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_2

Згідно вимог статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» документи, до яких вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист, довідка про звернення за захистом в Україні.

Враховуючи викладене, відповідно до положень Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» довідка, видана виконкомом Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, не є документом, яким відповідно до вимог закону може бути підтверджено фактичне місце проживання ОСОБА_1 у Києво-Святошинському районі Київської області.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини у п. 24 рішення у справі «Сокурпенко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року вказував, що «фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таких судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Суд також зазначає, що розгляд справи судами з порушенням правил виключної підсудності є порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки такі суди не є встановленими процесуальним законом для такого розгляду.

Згідно вимог ч. 1 ст. 114 ЦПК України у редакції, що була чинною на час подання позову до суду і відкриття провадження у даній цивільній справі судом першої інстанції, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред»являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 ЦПК України, в редакції, яка чинна на даний час, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред»являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов»язані між собою позовні вимоги пред»явлені одночасно щодо декількох об»єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об»єкта, вартість якого є найвищою.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Враховуючи викладене, суд, заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позовну заяву ОСОБА_1 було прийнято з порушенням правил підсудності, і тому справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Енергобанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ю.Е.Ф. Кепітал Партнерс Україна» про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності та відшкодування моральної шкоди необхідно передати на розгляд за підсудністю Подільському районному суду м. Києва за місцезнаходженням нежилого будинку, на який просив звернути стягнення позивач ОСОБА_1, що розташований в Подільському районі м. Києва за адресою: м. Київ, вул. Воздвиженська, буд. 56.

Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 30, п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Передати справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Енергобанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ю.Е.Ф. Кепітал Партнерс Україна» про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності та відшкодування моральної шкоди на розгляд до Подільського районного суду м. Києва.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області шляхом подання апеляційної скарги в п»ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя Л.М. Ковальчук