Номер провадження 2/754/234/18
РІШЕННЯ

Іменем України

18 вересня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Таран Н.Г.

секретаря судового засідання Двірко Т.В., Ковтуненка В.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, про поділ майна, припинення права на частку у спільному майні із сплатою грошової компенсації, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, про поділ спільного сумісного майна подружжя та просив визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_2 наступне майно: квартиру АДРЕСА_1, яка складається з двох кімнат, жилою площею 35,90 кв.м., загальною площею 66,90 кв.м., гаражний бокс № 320 в АГК «Супутник-1», що розташований по АДРЕСА_2 Здійснити розділ вказаного майна наступним чином: визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, яка складається з двох кімнат жилою площею 35,90 кв.м., загальною площею 66,90 кв.м. та ? частку гаражного боксу НОМЕР_3 в АГК «Супутник-1», що розташований по АДРЕСА_2 Право власності на решту ? частину квартири та ? частину гаражного боксу залишити за відповідачкою ОСОБА_2

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що з 28.09.2002 року перебуває у юридичному шлюбі з ОСОБА_2, який було зареєстровано 28.09.2002 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції міста Києва, про що зроблено актовий запис за №1384. Від спільного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей. Відповідачка ініціювала процедуру розірвання шлюбу, подавши відповідний позов. За час шлюбу позивачем та відповідачем, за спільно нажиті грошові кошти було придбано квартиру АДРЕСА_1, яка складається з двох кімнат, жилою площею 35,90 кв.м., загальною площею 66,90 кв.м. Право власності на квартиру зареєстровано в Державному реєстрі за відповідачкою на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_2 від 26.03.2012 року. Гаражний бокс НОМЕР_3 в АГК «Супутник-1», що розташований по АДРЕСА_2. Право власності на гаражний бокс зареєстровано в Державному реєстрі за відповідачкою на підставі Договору купівлі-продажу гаражного боксу, посвідченого 23.05.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погребняком Г.В., реєстровано в реєстрі за № 4723. Виходячи з того, що вказане спірне нерухоме майно придбавалося сторонами по справі за спільні грошові кошти під час юридичного шлюбу, позивач вважає, що відповідно до положень ст.ст. 60, 61, 68 СК України це майно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Домовленості щодо добровільного розділу цього спірного майна також не досягнуто, оскільки відповідачка відмовилася у добровільному порядку розділити це майно, та не визнає право спільної сумісної власності на це майно. Позивач вважає, що відповідачем не визнається та порушується право спільної сумісної власності позивача на вищенаведене спірне майно, яке передбачене нормами матеріального права.

Відповідач ОСОБА_2 в свою чергу звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_5 про поділ майна, припинення права на частку у спільному майні із сплатою грошової компенсації, в якій просила у позовних вимогах позивача відмовити. Припинити право ОСОБА_5 на частку у спільному майні - квартири АДРЕСА_1. Визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 Присудити ОСОБА_5 грошову компенсацію замість його частки у праві спільної сумісної власності в квартирі АДРЕСА_1 в сумі 54000,00 грн. Припинити право ОСОБА_5 на частку у спільному майні - гаражному боксі НОМЕР_3 в АГК «Супутник-1». Визнати право власності на гаражний бокс НОМЕР_3 в АГК «Супутник-1» за ОСОБА_2 Присудити ОСОБА_5 грошову компенсацію замість його частки у праві спільної сумісної власності в гаражному боксі НОМЕР_3 в АГК «СПУТНИК-1» в сумі 30000,00 грн. Визнати право власності на мікроавтобус «Фольксваген Транспортер» (пасажирський, 9 місць), держ. № НОМЕР_1 за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в рівних частках - по 1/2 за кожному. Заборонити ОСОБА_5 користуватися мікроавтобусом «Фольксваген Транспортер» (пасажирський, 9 місць), держ. № НОМЕР_1, на підставі вимог 68 СК України, 358 ЦК України.

В обґрунтування позовних вимог покликалась на те, що позивач не повністю встановив обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, та не вказав на джерело і час його придбання. До розподілу, як спільно нажитого майна крім вказаного у позовної заяві, підлягає мікроавтобус «Фольксваген Транспортер». Розподіл часток у праві спільної часткової власності - квартири АДРЕСА_1, між ними, як співвласниками, повинно відбуватися, виходячи з нижчевикладеного. 13.09.2006 року мати позивача за зустрічним позовом ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_2 однокімнатну квартиру АДРЕСА_4, жильною площею 42,6 кв. м. 15.04.2011 року позивач за зустрічним позовом продала квартиру АДРЕСА_4. При оформленні договору купівлі продажу квартири, її вартість, не включала вартості вбудованих меблів, ремонту самої квартири та лоджії. Отримані від продажу кошти, були особистими приватними коштами ОСОБА_2 на підставі вимог ч. 1 ст. 57 СК України. 18.04.2011 року ОСОБА_2 внесла в приходну касу № 5 філії АТ «Меркурий» в м. Києві 400320,00 грн. Призначення платежу - оплата двокімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1. На час придбання вказаної квартири, ні позивач ні відповідач за первісним позовом грошей не мали. Так як, ОСОБА_5 не приймав будь якої участі у придбанні квартир, він не внесений в свідоцтво про право власності, не зареєстрований та не проживає на даний час у придбаній ОСОБА_2 квартирі. Джерелом грошових коштів, що були витрачені на покупку вказаної квартири були гроші від продажу однокімнатної квартири та грошей, які вона отримала від батьків. Площа проданої позивачем однокімнатної квартири перенесена в двокімнатну і є її особистою приватною власністю і не підлягає поділу на підставі вимог ч. 1 ст. 57 СК України. Це добре відомо позивачу, однак він бажає її протиправно перерозподілити на свою користь. Таким чином, розподілу може підлягати лише 66,9 - 42,6 = 24,3 кв.м. квартири. Що стосується гаражного боксу НОМЕР_3 в АГК «Супутник-1», то вказаний гараж був придбаний на кошти батьків ОСОБА_2 на її ім'я. Спільне використання гаражу - неможливе, адже в ньому можливе розміщення лише однієї машини.

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом підтримав позовні вимоги та підтвердив викладені в них доводи. Просив первісний позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити в повному обсязі.

Відповідач за первісним позовом та її представники в судовому засіданні первісний позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні. Зустрічний позов підтримали з підстав викладених в ньому та просили його задовольнити в повному обсязі.

Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що первісний та зустрічний позови підлягають до задоволення частково, виходячи із наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні 28.09.2002 року сторони по справі зареєстрували шлюб. Від вказаного шлюбу у сторін по справі народилось двоє дочок - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2.

За час шлюбу позивачем та відповідачем, було придбано квартиру АДРЕСА_1, яка складається з двох кімнат, жилою площею 35,90 кв.м., загальною площею 66,90 кв.м.

Право власності на квартиру зареєстровано в Державному реєстрі за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_2 від 26.03.2012 року.

Також сторонами по справі було придбано гаражний бокс НОМЕР_3 в АГК «Супутник-1», що розташований по вул. Крайній в м. Києві.

Право власності на гаражний бокс зареєстровано в Державному реєстрі за відповідачкою за первісним позовом на підставі Договору купівлі-продажу гаражного боксу, посвідченого 23.05.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погребняком Г.В., реєстровано в реєстрі за № 4723.

Крім цього сторонами по справі було придбано транспортний засіб марки «Фольксваген Транспортер» (пасажирський, 9 місць), держ. № НОМЕР_1.

Відповідно до копії листа Головного сервісного центру МВС України станом на 06.02.2017 року вказаний вище автомобіль зареєстрований за ОСОБА_5

Вирішуючи по суті даний спір, який виник між сторонами, щодо поділу майна подружжя, суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України).

У відповідності до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11).

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сімї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз'яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Суд звертає увагу на те, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Статтями 11-13 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ст.ст.76-78, 80-81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішуючи питання про розподіл майна подружжя в натурі, суд враховує положення ст.71 СК України, а також встановлені у судовому засіданні обставини.

Зокрема, сторони не дійшли згоди, як щодо обставин набуття спільного майна, так і до способу його поділу між ними. Позивач за первісним позовом власної згоди на присудження йому грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру АДРЕСА_1 та гаражний бокс НОМЕР_3 в АГК «СУПУТНИК-1», що розташований по АДРЕСА_2 не надав.

Так, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 посилалась зокрема на те, що кошти на придбання квартири не були всі спільними.

Вартість придбаної квартири АДРЕСА_1 на час її придбання склала 533920,00 грн. Придбання вказаної квартири здійснювалось двома платежами 04.03.2011 року на суму 133000,00 грн. та 18.04.2011 року на суму 40000,00 грн. А сама квартира від забудовника була отримана в березні 2012 року. Тобто, з моменту внесення грошей до моменту отримання квартири пройшов строк - 1 рік. Стосовно платежу в 400000,00 грн. ці кошти отримані виключно від продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_4. Стосовно платежу в розмірі 133000,00 грн., то джерело походження вказаних коштів є власністю ОСОБА_2, оскільки ці кошти були зняти її матір'ю з депозитних рахунків. Цю суму коштів вона внесла при купівлі квартири. Дані кошти є виключно її особистою власністю.

Відповідно до договору дарування квартири від 13.09.2006 року посвідченого приватним нотаріусом КМНО Черниш Ю.В. та зареєстрованого в реєстрі за №2493 ОСОБА_7 (мати позивача за зустрічним позовом) подарувала ОСОБА_2 однокімнатну квартиру АДРЕСА_4.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 15.04.2011 року посвідченого приватним нотаріусом КМОН Авдієнком В.В. ОСОБА_2 продала квартиру АДРЕСА_4. Вартість вказаної квартири становила 226508,00 грн.

Відповідно до договору купівлі-продажу майнових прав №12-70/к від 02.03.2011 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ДБК-ІНВЕСТ» продало, а покупець ОСОБА_2 придбала майнові права на квартиру АДРЕСА_1, на умовах та в порядку, що визначені у цьому договорі.

Актом прийому-передачі майнових прав на квартиру до договору купівлі-продажу майнових прав №12-70/к від 02.03.2011 року підписаного 18.04.2011 року заступником директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ДБК-ІНВЕСТ» та ОСОБА_2 підтверджено, що сплачена покупцем сума коштів 533920,00 грн. відповідає 100% вартості майнових прав на квартиру АДРЕСА_1.

Згідно акту передачі квартири інвестору від 01.03.2012 року замовник - Товариство з обмеженою відповідальністю «ДБК-ІНВЕСТ» побудував та передає, а інвестор - ОСОБА_2 сплатив 100% вартості та приймає квартиру АДРЕСА_1. Загальна дійсна вартість квартири складає 533920,00 грн.

Оплату вартості вказаної квартири ОСОБА_2 здійснювала двома платежами на суму 133600,00 грн., що підтверджується квитанцією про здійснення операції від 04.03.2011 року та на суму 400320,00 грн., що підтверджується квитанцією про здійснення операції від 18.04.2011 року.

Відповідно до довідки ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» №2-2/832 від 17.02.2017 року на ім'я ОСОБА_7 (матері позивача за зустрічним позовом) у ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» були відкриті вкладні (депозитні) рахунки. Рахунок закрито 12.11.2010 року.

Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 26.04.2017 року вбачається, що на ім'я ОСОБА_2 у ПАТ «КБ «ПриватБанк» наявний депозитний рахунок. Операції по вказаному депозитному рахунку проводились у період з 11.11.2010 року по 13.12.2010 року.

Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 16.06.2017 року вбачається, що ОСОБА_2 станом на 16.06.2017 року має в ПАТ «КБ «ПриватБанк» закритий рахунок. Дата відкриття 13.12.2010 року, дата закриття 04.03.2011 року. Сума до виплати 89120,40 грн.

Позивачка за зустрічним позовом в судовому засіданні стверджувала про те, що на час придбання вказаної квартири, ні вона, ні її чоловік грошей не мали. Чоловік з 2002 року (з дня укладення шлюбу) працював на мало оплачуваних посадах, так як вищої освіти він не мав. Батьки чоловіка в наданні помочі в придбанні квартири - відмовили, так як не мали такої можливості. Так як, чоловік не приймав будь якої участі у придбанні квартир, він не внесений в свідоцтво про право власності, не зареєстрований та не проживає на даний час у придбаній нею квартирі. Джерелом грошових коштів, що були витрачені на покупку вказаної квартири були гроші від продажу однокімнатної квартири та грошей, які ОСОБА_2 отримала від її батьків. Наголошувала на тому, що вартість придбаної квартири АДРЕСА_1 на час її придбання склала 533920,00 грн. Придбання вказаної квартири здійснювалось двома платежами 04.03.2011 року на суму 133000,00 грн. та 18.04.2011 року на суму 40000,00 грн. А сама квартира від забудовника була отримана в березні 2012 року. Тобто, з моменту внесення грошей до моменту отримання квартири пройшов строк - 1 рік. Стосовно платежу в 400000,00 грн., ці кошти отримані виключно від продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_4. Стосовно платежу в розмірі 133000,00 грн., то джерело походження вказаних коштів є власністю ОСОБА_2, оскільки ці кошти були зняти її матір'ю з депозитних рахунків. Цю суму коштів вона внесла при купівлі квартири. Дані кошти є виключно її особистою власністю. Також зазначила, що її матір'ю передавались значні гроші кошти на покращення матеріального забезпечення її сім'ї в період перебування в шлюбі з ОСОБА_5

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12, яка є знайомою ОСОБА_2, вказала, що в 2011 році ОСОБА_2 звернулась з проханням продати квартиру. Олександр казав, що це квартира ОСОБА_2 і вона може робити з нею, що хоче. В процесі продажу квартири уточнювались ціни на квартири. З ОСОБА_13 - матір'ю ОСОБА_2 бачились двічі. В день коли вони приїздили до доньки та запитувала, чи можна за таку суму купити більшу квартиру. Разом з ОСОБА_2 знімали кошти з депозитних ранків в ПАТ КБ «ПриватБанк», що знаходиться по вул. Милославській, 43 в м. Києві. Депозитні рахунки були оформлені на неї. Кошти знімались декілька разів, коли точно не пам'ятає, приблизно чи в квітні 2011 року, чи в березні. Гроші з депозитних рахунків знімались для інвестування в квартиру по вул. на Закревського, 95 в м. Києві. Знайшли покупців на квартиру, що знаходиться по вул. Радунській та продали її в квітні 2011 року. Це була п'ятниця, а вже в понеділок внесли кошти в сумі 400000,00 грн. на покупку нової квартири. Валентині видали довідку про те, що майнові права на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 оплачено в повному обсязі і вона чекала здачі будинку в експлуатацію. Квартиру АДРЕСА_4. ОСОБА_2 продала за 4000000,00 грн., однак відповідно до договору купівлі-продажу квартири вартість вказаної квартири становила 226508,00 грн.

Висновком №1-09/17 від 18.10.2017 року судового експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи ТОВ «МАКСІМА КАПІТАЛ» визначено дійсну ринкову вартість квартири АДРЕСА_1, яка складає 1272148,00 грн.

Крім того, дійсна ринкова вартість гаражного боксу НОМЕР_3 в АГК «СУПУТНИК-1», що розташований по АДРЕСА_2 на дату проведення експертизи складає 182715,00 грн.

Суд вважає, що позивачкою ОСОБА_2 за зустрічним позовом, з дотриманням вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України надано суду належні докази того, що кошти в сумі 226508,00 грн., які вона як власник отримала від продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_4 були отримані нею особисто та спрямовані на купівлю майнових прав на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, відповідно до укладеного між нею та ТОВ «ДБК-ІНВЕСТ» договору купівлі-продажу майнових прав №12-70/к від 02.03.2011 року.

Жодних належних доказів, того, що ОСОБА_2 на придбання майнових прав на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 були вкладені особисті грошові кошти в повному розмірі в сумі 533600,00 грн., матеріали справи не містять та в процесі тривалого розгляду справи таких доказів не здобуто.

Також, судом не приймаються твердження позивача за зустрічним позовом стосовно того, що джерелом грошових коштів, що були витрачені на покупку вказаної квартири та гаражного боксу є заощадження її батьків, що на її думку підтверджується виписками по рахунках з Банку, оскільки сама ж позивачка за зустрічним позовом, в судовому засіданні стверджувала, що кошти, які знаходились на депозитах її матері та були передані їй для покращення житлових умов сімї, витрачались в період її перебування в шлюбі в ОСОБА_5, при взаємному погодженні щодо їх витрачання з метою набуття майна у власність, що може розцінюватись як дарування коштів не особисто ОСОБА_2І, а сімї ОСОБА_2, крім того судом враховується, що жодних належних та допустимих доказів дарування грошових коштів суду не надано.

Враховуючи, продаж відповідачкою квартири, яка належала їй на праві особистої приватної власності за суму вказану в договорі 226508,00 грн. у пятницю 15 квітня 2011 року та внесення коштів за придбання майнових прав на квартиру 18 квітня 2011 року беззаперечно підтверджують, що частина внесених коштів є особистою приватною власністю відповідачки, а саме 226508,00 грн., а тому суд вважає можливим визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на 42/100 частини квартири АДРЕСА_1.

Таким чином, суд приходить до висновку, що 58/100 частин квартири АДРЕСА_1 та гаражний бокс НОМЕР_3 в АГК «СУПУТНИК-1», що розташований по АДРЕСА_2 являється спільною сумісною власністю подружжя, оскільки таке майно набуте одним із подружжя в період перебування у шлюбі.

Отже, вирішуючи вимоги позивача ОСОБА_5 за первісним суд вважає, за необхідне позовні вимоги задовольнити частково та визнати за ОСОБА_5 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на ? частину 58/100 частин квартири АДРЕСА_1 та право власності на ? частину гаражного боксу НОМЕР_3 в АГК «Супутник-1», що розташований по АДРЕСА_2 Визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на ? частину 58/100 частин квартири АДРЕСА_1 та право власності на ? частину гаражного боксу НОМЕР_3 в АГК «Супутник-1», що розташований по АДРЕСА_2

Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК (2947-14) шодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК (435-15), за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Зважаючи на те, що сторони не виявили бажання грошової компенсації вартості спірного майна іншому із подружжя, а також те, що позивачем за зустрічним позовом в процесі розгляду справи належними та допустимими доказами доведено те, що нею особисто внесено грошові кошти у розмірі 226508,00 грн. від вартості придбаної двокімнатної квартири АДРЕСА_1, що у відсотковому відношенні до вартості придбаної квартири складає 42%, то суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача ОСОБА_2 за зустрічним позовом до ОСОБА_5, про поділ майна, припинення права на частку у спільному майні із сплатою грошової компенсації задовольнити частково та визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на 42/100 частини квартири АДРЕСА_1.

Щодо заявлених ОСОБА_2 позовних вимог про визнання за нею та ОСОБА_5 права власності на мікроавтобус «Фольксваген Транспортер» (пасажирський, 9 місць), держ НОМЕР_1 в рівних частках - по 1/2 за кожним, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї.

Як зазначалось вище в період перебування в шлюбі сторонами по справі було придбано транспортний засіб марки «Фольксваген Транспортер» (пасажирський, 9 місць), держ. № НОМЕР_1.

Відповідно до копії листа Головного сервісного центру МВС України станом на 06.02.2017 року вказаний вище автомобіль зареєстрований за ОСОБА_5

Водночас, інформація про джерело походження коштів витрачених на придбання транспортного засібу марки «Фольксваген Транспортер» (пасажирський, 9 місць), держ. № НОМЕР_1 сторонами по справі не надана та відповідно, в матеріалах справи відсутня.

Більше того, сторонами взагалі не надано жодного доказу про підстави реєстрації транспортного засобу за позивачем (договір купівлі-продажу, довідка рахунок, договір дарування, тощо) у звязку з чим суд позбавлений можливості визначити чи є даний транспортний засіб обєктом спільної сумісної вланості подружжя.

Крім того, оскільки вказаний транспортний засіб не досліджувався судовим експертом при складанні ним висновку №1-09/17 від 18.10.2017 року, за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи, то і вартість вказаного рухомого майна на час розгляду спору не визначена.

Оскільки позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 в силу вимог ст.ст.76-78, 80-81 ЦПК України, на час розгляду справи не надано доказів своєї участі у придбанні спірного рухомого майна, відомостей про час, спосіб та джерело придбання автомобіля, участь у придбанні такого, наявність такого майна на час розгляду справи, суд позбавлений можливості провести його поділ між колишнім подружжям.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволенні зустрічного позову у цій частині слід відмовити.

На підставі ст.ст. 60, 61, 69, 70, 71, 72, 163 СК України, ст.ст.15, 16, 368, 372 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 та керуючись ст.ст.2, 12, 13,76-78, 80-81,141, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_5 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на ? частину 58/100 частин квартири АДРЕСА_1;

Визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на ? частину 58/100 частин квартири АДРЕСА_1;

Визнати за ОСОБА_5 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на ? частину гаражного боксу НОМЕР_3 в АГК «Супутник-1», що розташований по АДРЕСА_2;

Визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на ? частину гаражного боксу НОМЕР_3 в АГК «Супутник-1», що розташований по АДРЕСА_2

В іншій частині позовних вимог позивачу відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_5, про поділ майна, припинення права на частку у спільному майні із сплатою грошової компенсації - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на 42/100 частини квартири АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог позивачу за зустрічним позовом відмовити.

Звільнити сторін від обов'язку сплачувати одна одній частину судових витрат.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлений 27.09.2018 року.

Суддя: Н.Г. Таран