РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2018 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючої судді Дорошинської В.Е.

при секретарі Кирпиченко І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання шлюбу про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи, що шлюб фактично розпався, причина розпаду відсутність взаємопорозуміння, втрата почуттів один до одного та несумісність характерів. У звязку з наведеним просить шлюб розірвати. Від шлюбу дітей не мають. Крім того зазначив, під час шлюбу за спільні кошти ними було придбано майно, а саме котел опалювальний «Титан»(на природному газі)2007 року випуску. Вартість якого відповідно до даних інтернет ресурсів складає - 2500 грн., та в 2014 році для сімї вони взяли в кредит грошові кошти в сумі 4000,00 грн., та уклали з ПАТ КБ «Приват Банк» кредитний договір. Однак внаслідок не виконання кредитних зобовязань за кредитним договором утворилася заборгованість, яка складає 22416,61 грн. У звязку з наведеним просить суд розірвати шлюб між ним та ОСОБА_2 та стягнути з відповідача на його користь половину вартості опалювального котла 1/2 частину в сумі 1250,00 грн. та стягнути 1/2 частину боргового зобовязання за кредитним договором № SAMDNWFC1 у розмірі 11208,30 грн., та покласти на відповідача судові втрати.

В судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи без його участі, та просив суд п.3 прохальної частини позовної заяви, а саме стягнення половини вартості опалювального котла придбаного в період шлюбу на суму 1250,00 грн., не розглядати в іншій частині позов підтримав та наполягав на його задоволенні. Крім того, просив слухання справи проводити без його участі.

Відповідач просила розгляд справи проводити без її участі, проти задоволення позову не заперечувала.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про причину неявки суд не сповістив, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 12.07.2017 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду.

Відповідно до п. 9 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності редакцією ЦПК, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності редакцією ЦПК.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 07.06.1997 року Суворовським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Херсона, актовий запис №220, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КГ №006379. Від шлюбу дітей не мають.

Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України.

Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Статтею 5 Протоколу №7, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.

Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що сторони наполягають на розлученні, мають стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам сторін, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить Дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст.61 вказаного Кодексу об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11 ( далі Постанова), встановлено ,що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший).

Зі змісту п.п. 23,24 Постанови вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Згідно зі ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Крім того, судом також встановлено, що сторони перебуваючи у шлюбі уклали з ПАТ КБ «Приват Банк» кредитний договір №SAMDNWFC1 від 20.10.2014 року на отримання кредитних коштів та отримали кредитну картку «Універсальну» з лімітом 4000 грн. Як вбачається з довідки від 27.06.2017 року за №6033-761JSM2S-KSMM, виданої ПАТ КБ Приват Банк» під час спільного проживання відбувалося зняття грошових коштів з вищевказаної кредитної картки та були витрачені лише в інтересах сімї на поточний ремонт котла, ремонт будинку в якому мешкало подружжя.

Відповідно до довідки виданої ПАТ КБ «Приват Банк»від 23.06.2017 року станом на 23.06.2017 р. по кредитній картці «Універсальна», існує заборгованість, яка складає 22416,61.

Згідно довідки від ПАТ КБ «Приват Банк» від 02.08.2017 року встановлено, що по кредитній картці «Універсальна», заборгованість відсутня.

Таким чином, суд вважає, що вказані кошти були витрачені на потреби сімї, тому в силу ст.ст. 60,70 СК України, є спільною власністю подружжя, відповідно борг належить кожному з подружжя в рівних частках, що не заперечували сторони по справі.

Таким чином, оскільки сторони дійшли згоди про поділ спільно нажитого боргу, то суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, що буде відповідати інтересам сторін не порушуючи їх права та свободи.

Керуючись, ст.ст. 60,70, 105, 109-112, СК України, ст.ст. 6-13, 81, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання шлюбу про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 07.06.1997 року Суворовським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Херсона, актовий запис №220, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2, 28.03.1973р.н., на користь ОСОБА_1 1/2 частину боргового зобовязання за кредитною угодою №SAMDNWFC1 від 20.10.2014 у розмірі 11208,30 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, 28.03.1973р.н., на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 640,00 грн.(шістсот сорок гривень 00 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя В.Е. Дорошинська