Постанова

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 306/2332/13-ц

провадження № 61-20502св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Пророка В. В., ШтеликС. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 19 січня 2017 року у складі судді Готри Т. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, в якому просив визнати недійсним та скасувати договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між відповідачами 28 липня 2011 року та зареєстрований в реєстрі за № 708, а також зобов'язати ОСОБА_6 знести частину огорожі довжиною 12 м, яка встановлена нею на земельній ділянці позивача після укладення зазначеного договору.

Заочним рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 11 грудня 2013 рокупозов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 28 липня 2011 року, зареєстрований за № 708.

Зобов'язано ОСОБА_6 знести частину огорожі довжиною 12 м, яка встановлена на земельній ділянці, що належить ОСОБА_4

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_6 оскаржила його до Апеляційного суду Закарпатської області.

У зв'язку з тим, що апеляційна скарга не була оплачена судовим збором, не відповідала вимогам пунктів 5, 6 частини другої статті 295 ЦПК України 2004 року, а також подана після закінчення строку на апеляційне оскарження, а ОСОБА_6 не порушувала питання про поновлення цього строку, ухвалою Апеляційного суду від 13 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишено без руху та надано їй строк для усунення зазначених недоліків: п'ять днів з дня отримання ухвали - для подачі квитанції про сплату судового збору та належно оформленої апеляційної скарги та тридцять днів - для подачі клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення.

Роз'яснено ОСОБА_6, що в разі усунення недоліків апеляційної скарги у визначений в ухвалі строк апеляційна скарга вважатиметься поданою в день її первинного подання до суду, інакше апеляційна скарга вважатиметься неподаною і буде повернута.

Ухвалою Апеляційного суду від 19 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 на заочне рішення Свалявського районного суду від 11 грудня 2013 року визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала.

Ухвала мотивована тим, що ОСОБА_6 недоліки апеляційної скарги усунула частково, подавши належним чином оформлену апеляційну скаргу та заявивши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. Судовий збір за подання апеляційної скарги ОСОБА_6 не сплатила.

При цьому в ухвалі апеляційного суду зазначено, що ОСОБА_6, звернувшись до суду із заявою про звільнення від сплати судового збору, не надала доказів скрутного майнового стану, незадовільного фінансового становища, не довела обставин, які є підставою для звільнення від сплати судового збору.

У лютому 2017 року ОСОБА_6 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував, що ОСОБА_6 заявляла клопотання про звільнення її від сплати судового збору через скрутне матеріальне становище, на підтвердження чого надала копію свідоцтва про шлюб, копію довідки від 10 вересня 2015 року № 118, яка свідчить про те, що її чоловік ОСОБА_7 є інвалідом другої групи, а також копію виписки відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів.

У зв'язку з викладеним ОСОБА_6 стверджувала, що апеляційний суд, ухвалюючи оскаржувану ухвалу, безпідставно не застосував статтю 82 ЦПК України 2004 року, яка підлягала застосуванню.

Заперечень на касаційну скаргу не надходило.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

24 квітня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно з положеннями статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може звільнити особу від сплати судового збору.

Положення аналогічного змісту містить і частина третя статті 82 ЦПК України 2004 року.

Відповідно до положень пункту 29 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», згідно зі статтею 8 Закону України «Про судовий збір» та статтею 82 ЦПК України 2004 року єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК України 2004 року повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Розглядаючи клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати, суд повинен дослідити та надати оцінку доказам, на які посилається заявник на підтвердження зазначених в клопотанні обставин, про що вказати у відповідній ухвалі, та за результатами дослідження та оцінки встановити наявність чи відсутність підстав для відстрочення, розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати.

Матеріали справи свідчать про те, що 21 грудня 2016 року на виконання вимог ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 13 грудня 2016 року про залишення апеляційної скарги ОСОБА_6 без руху, зокрема, з підстав несплати судового збору за подання апеляційної скарги, відповідач подала клопотання про звільнення її від сплати судового збору, посилаючись на скрутне матеріальне становище. У клопотанні ОСОБА_6 зазначала, що є безробітною та доглядає чоловіка-інваліда другої групи.

На підтвердження зазначених в клопотанні обставин ОСОБА_6 надала суду копії свідоцтва про укладення шлюбу між нею та ОСОБА_8, довідки від 10 вересня 2015 року № 118 про те, що ОСОБА_8, інваліду другої групи, призначено державну соціальну допомогу в розмірі 949,00 грн, а також відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів ОСОБА_6 від 13 жовтня 2016 року № 38259.

Однак апеляційний суд усупереч покладеному на нього обов'язку не дослідив та не надав оцінки зазначеним документам, а також не навів мотивів відхилення довідів ОСОБА_6 про необхідність звільнення її від сплати судового збору, обмежившись лише формальним посиланням на недоведеність скрутного матерільного становища.

Крім того, відмовивши в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, суд зобов'язанийбув повідомити особу, яка подала це клопотання, про результати його розгляду з метою надання можливості сплатити судовий збір, однак апеляційний суд цього не зробив, а відразу визнав апеляційну скаргу ОСОБА_6 неподаною та їй повернув.

Таким чином, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про необхідність визнання неподаною та повернення апеляційної скарги ОСОБА_6 з підстав несплати судового збору.

Відповідно до частини третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої та апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

За таких умов оскаржувана ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому судове рішення не може вважатися законним та обґрунтованим, відповідно до вимог наведено статті ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи до апеляційного суду для продовження розгляду.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 19 січня 2017 року скасувати.

Справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю.Мартєв

В. В.Пророк

С. П.Штелик