Справа № 359/231/18 Головуючий у І інстанції Журавський В. В.
Провадження № 22-ц/780/3853/18 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко О. І.
Категорія 1 25.09.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 вересня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого Сліпченка О.І., суддів Іванової І.В.,Гуля В.В.

за участю секретаря: Тимошевської С.І.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_2

представник заявника - ОСОБА_3

боржник - ОСОБА_4

представник боржника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 липня 2018 року за заявою ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2018 року

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2018 року ОСОБА_4 звернувся з вищевказаною заявою, яку обґрунтував тим, що 24 січня 2018 року був виданий судовий наказ, яким з нього на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7. При цьому, зважаючи на порядок розгляду заяви про видачу судового наказу, суду не була і не могла бути відомою та істотна обставина, що ОСОБА_4 протягом тривалого часу не має заробітку (доходу), який би міг бути врахований при визначенні розміру аліментів. ОСОБА_4 вказав на те, що він готовий сплачувати на утримання своїх дітей аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 гривень щомісячно, а також нести всі додаткові витрати на їхній розвиток, лікування тощо.

Боржник просив відмовити у видачі судового наказу про стягнення на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 липня 2018 року задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на те, що суд не правильно оцінив доводи боржника, а деякі з них не розглядав взагалі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 погоджується з рішенням суду першої інстанції. Зазначає, що доводи апелянта спрямовані на уникнення сплати аліментів у розмірі 1/3 частки від доходів.

Представник боржника ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав позицію ОСОБА_4. ОСОБА_8 та її представник на розгляд не з'явились, попри те, що були належним чином повідомлені.

Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_9, яка згідно свідоцтва про зміну імені змінила своє прізвище та ім'я на ОСОБА_2, є батьками малолітніх дітей: сина ОСОБА_7 та дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10-12).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києві від 29 травня 2017 року місце проживання малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визначено разом з матір'ю ОСОБА_2 (а.с.14-18).

Встановлено, що ОСОБА_4 26 вересня 2013 року було звільнено із посади комерційного директора ковбасного цеху ФОП ОСОБА_10 за власним бажанням (а.с.40). З 15 квітня 2016 року ОСОБА_4 був зареєстрований фізичною особою-підприємцем (а.с.42-44).

24 січня 2018 року суддею Бориспільського міськрайонного суду Київської області Яковлєвою Л.В. видано судовий наказ, яким з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 02 січня 2018 року до досягнення дітьми повноліття, тобто до 24 березня 2029 року.

Приймаючи рішення, місцевий суд виходив з того, що доводи наведені ОСОБА_4 є такими, що не впливають на вирішення спору щодо утримання їхніх спільних дітей.

Колегія суддів, з таким рішенням погоджується з огляду на наступне.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Звертаючись до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу ОСОБА_4 посилався на помилкове визначення розміру аліментів на дітей у частці від його доходу у зв'язку з відсутністю у нього постійного заробітку, що не може вважатися нововиявленою обставиною в розумінні ст. 423 ЦПК України.

Крім того, боржник зазначав про бажання добровільної його участі в матеріальному утриманні дітей.

Однак, обставина, на яку посилається апелянт, не була предметом розгляду в суді першої інстанції та не підлягає дослідженню під час вирішення питання стягнення аліментів в порядку наказного провадження, а отже не може вважатися нововиявленою.

Кім того, добровільна ж сплата боржником коштів на утримання дітей не виключає права заявниці ОСОБА_2 на вирішення даного питання в судовому порядку з метою гарантування забезпечення прав дитини.

Добровільне надання боржником матеріальної допомоги на утримання дітей може бути враховане державним виконавцем під час виконання відповідного судового наказу.

Відносно доводів ОСОБА_4 стосовно того, що єдиною ймовірною метою звернення ОСОБА_2 до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів від доходу боржника є намір створити штучну заборгованість з аліментів та в подальшому для вивезення малолітніх дітей за кордон без згоди батька, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що це є виключно припущеннями, які не можуть бути покладені в основу судового рішення.

Згідно зі статтями 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено частиною 4 статті 81 ЦПК України, рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінивши наявні у справі докази, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що обставини, на які посилається ОСОБА_11, не є нововиявленими в розумінні ст. 423 ЦПК України, а тому дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: