Справа № 378/288/18 Головуючий у І інстанції Гуртовенко Р. В.
Провадження № 22-ц/780/3144/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 23 27.09.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 вересня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача ОСОБА_1, суддів Волохова Л.А., Суханової Є.М., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 16 травня 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 6» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року ТОВ «РАДА 6» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просило стягнути з неї, як власника квартири №168, що знаходиться за адресою: м. Київ, бульвар Лесі Українки, 7-Б, заборгованість за надані житлово-комунальні послуги у вигляді 29 840,45 грн. основного боргу; 2 185,46 грн. інфляційної складової боргу; 544,76 грн. 3% річних. Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на те, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1, а позивач ТОВ «РАДА 6» є житлово-експлуатаційною організацією, яка обслуговує даний будинок. Між ТОВ «РАДА 6» та ОСОБА_2 договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території відповідно до чинного законодавства не укладався, однак відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

За період несплати відповідачем за житлово-комунальні послуги, від неї на адресу позивача не надходило жодних актів претензій та заяв, що свідчить про те, що позивач надавав дані послуги належної якості, а відповідач їх споживав.

За період з 01.08.2016 року по 30.11.2017 року в звязку із неоплатою відповідачем наданих їй житлово-комунальних послуг у неї перед позивачем утворився борг у розмірі 29 840 грн. 45 коп., який підлягає стягненню в судовому порядку разом із інфляційною складовою боргу в розмірі 2 185,46 грн. та 3% річних в розмірі 544,76 грн. Крім того позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь сплачений ним судовий збір в розмірі 1 762 грн.

Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 16 травня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 6» заборгованість за надані житлово комунальні послуги в сумі 29 840 грн. 45 коп. основного боргу, інфляційну складову боргу в розмірі 2 185 грн. 46 коп., 3% річних в розмірі 544 грн. 76 коп.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 6» витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просила рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі (32 570 грн. 67 коп.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2, що підтверджується копією свідоцтва про право власності (а.с.8), при цьому зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11-14).

Згідно копії акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта від 15.12.2008 року житловий будинок в м. Києві по бульвару Л. Українки № 7-Б прийнятий в експлуатацію та житлово-експлуатаційною організацією, який його обслуговує, визначено ТОВ «Рада 6» (а.с.16-19).

Також встановлено, що договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території між ТОВ «РАДА 6» та ОСОБА_2 не укладався.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач має заборгованість за надані їй, як власнику квартири, житлово-комунальні послуги в розмірі 29 840,45 грн. На вищевказану суму заборгованості позивачем на підставі ст. 625 ЦК України нараховано інфляційну складову боргу в розмірі 2 185,46 грн. та 3% річних в розмірі 544,76 грн. (а.с.7).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач законно здійснював та здійснює нарахування за житлово-комунальні послуги, оскільки відсутність письмового договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою звільнення споживача від оплати послуг, якщо він фактично ними користується. Крім того, відповідач не надав доказів, які б спростували розрахунок заборгованості, долучений до справи позивачем.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1. Зазначений будинок прийнятий в експлуатацію 15 грудня 2008 року та житлово-експлуатаційною організацією, яка обслуговує вказаний будинок, є позивач ТОВ «РАДА 6».

З матеріалів справи вбачається, і це встановлено судом, що факт надання ТОВ «РАДА 6» житлово-комунальних послуг по будинку №7-б по бульвару Лесі Українки в м. Київ підтверджується постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.09.2014 року у справі 310/7446/14 та ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08.04.2015 року по справі № 757/17486/14-ц, про що зазначено в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах міста Києва від 22 березня 2017 року (а.с.22-28).

Також встановлено, що в звязку із порушенням відповідачем покладених на неї обовязків щодо своєчасної оплати наданих їй житлово-комунальних послуг, у неї перед позивачем існує заборгованість по житлово-комунальним послугам в розмірі 29 840,45 грн.

Відповідно до положень ст.ст.66, 67, 68 Житлового Кодексу України особи, які користуються жилими приміщеннями в будинку державного і громадського житлового фонду, зобов'язані щомісячно вносити плату за комунальні послуги.

Відповідно до п. 1 та п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Даний обовязок споживача кореспондує і з його обовязком як власника майна по його утриманню, що передбачений ст.322 ЦК України.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов'язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об'єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів.

Відповідно до статті 67 ЖК УРСР плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572 власники квартир зобов'язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

На підставі вищенаведених правових норм та зважаючи на факт доведеності в судовому засіданні наявності у відповідача перед позивачем заборгованості за надані їй, як власнику квартири АДРЕСА_1, житлово-комунальні послуги, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про наявність підстав до задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача як самої заборгованості, так і нарахованих в звязку з її несплатою на підставі ст. 625 ЦК України інфляційних витрат та 3% річних.

Доводи апеляційної скарги про відсутність укладеного у визначеному законом порядку між сторонами договору про надання житлово-комунальних послуг, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки сам по собі факт неукладення такого договору не звільняє відповідача, як споживача, від обовязку здійснювати оплату вартості отриманих житлово-комунальних послуг.

Відхиляються колегією суддів і доводи скарги про недоведеність та необґрунтованість розрахунку заборгованості, оскільки відповідачем суду не було надано жодних доказів, які б спростували розрахунок заборгованості, долучений позивачем до позовної заяви та покладений судом в основу рішення про задоволення позову.

Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга відповідача не містить.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.

В звязку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Ставищенського районного суду Київської області від 16 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: