Провадження № 2/161/3455/18
У Х В А Л А

24 вересня 2018 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

В складі головуючого судді Івасюти Л.В.

з участю секретаря судового засідання Маковецької Т.М.

з участю представника заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку матеріали заяви за позовом ОСОБА_2 до Російської Федерації про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулась до суду із позовною заявою до Російської Федерації про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, яку обґрунтовано тим, що у квітні 2014 року, після незаконної анексії Російською Федерацією Автономної Республіки Крим, та на момент початку другої фази збройної агресії Російської Федерації проти України на території Луганської та Донецької областей України, вона ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка с. Сталінту Майського району Павлодарської області, Казахстан, була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_2 що підтверджується відомостями, зазначеними у її паспорті громадянина України .

Їй належить на праві приватної власності двокімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, що стверджується договором купівлі - продажу квартири від 21.07.2009 року серії ВМІ №648309, зареєстрованим у реєстрі за №1485 та витягом з Державного реєстру правочинів №7527351 від 21.07.2009 року . Негативні наслідки збройної агресії Російської Федерації проти України, тимчасова окупація, повсюдні прояви насильства та порушення прав людини на тимчасово окупованій території України, особисто для неї призвели до втрати житла і майна, неможливості проживання на тимчасово окупованій Російською Федерацією території міста Харцизьк, стали причиною її вимушеного переселення у жовтні 2014 року до підконтрольної Україні території - с.Княгининок Луцького району Волинської області, що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції від 03.11.2015 року №762000152.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.02.2017р. у цивільній справі №161/16114/16-ц, Російською Федерацією у встановленому порядку та набрало законної сили, встановлено факт того, що вимушене переселення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у жовтні 2014 року з окупованої території Донецької області України відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області України . Збройною агресією Російської Федерації проти України та окупацією Російською Федерацією частини території Донецької області України їй завдано істотної моральної та майнової шкоди.

16.08.2014р. почався обстріл Харцизька російськими бойовиками.18.08.2014р. під обстрілом російських найманців опинився будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, що розташована у вищевказаному будинку та належить їй на праві приватної власності, була зруйнована.

Вищезазначене призвело до неможливості подальшого проживання на тимчасово окупованій території м. Харцизька (Донецька область, Україна), а тому у жовтні 2014 року вона була вимушена залишити своє житло та переміститися на підконтрольну Україні територію.

Обставини, що зумовили її вимушене переселення з окупованої території України тривають й досі.

Внаслідок збройної агресії Російської Федерації та окупації частини території Донецької області вона втратив житло, надію на повернення додому, налагоджений побут, можливість планувати своє життя, вільне спілкування з друзями та родичами.

Таким чином, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупацією Російською Федерацією частини території Донецької області України порушені її права, передбачені розділом ІІ Конституції України, Європейською конвенцією, Женевською конвенцією про захист цивільного населення під час війни 1949 року, іншими міжнародними актами, зокрема, такі як: право на життя, право на повагу до честі та гідності, право на свободу і особисту недоторканність, право на повагу до приватного і сімейного життя, право на свободу думки, совісті і релігії тощо.

Ці порушення призвели до неможливості подальшого проживання на окупованій території Донецької області, України та обумовили її переселення у с.Княгининок Луцького району Волинської області .

Посилаючись на вищенаведене, позивач просить стягнути з держави Російська Федерація на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 1103550грн., що є еквівалентом 35000евро за офіційним курсом Національного банку України на день підписання цього позову; стягнути з держави Російська Федерація на користь ОСОБА_2 у відшкодування матеріальної шкоди 724664грн., що є еквівалентом 22983евро за офіційним курсом Національного банку України.

Одночасно ОСОБА_2 подала заяву про забезпечення позову , згідно з якою просить : накласти арешт на права вимоги в межах державного зовнішнього запозичення за трастовим договором, укладеним 24.12.2013 року між Україною, від імені якої діяв Міністр фінансів України у відповідності до Інструкції Кабінету Міністрів України, та компанією "The Law Debenture Trust Corporation p.I.e." у розмірі 1 828 214, 00 (один мільйон вісімсот двадцять вісім двісті чотирнадцять) грн., що за офіційним курсом Національного Банку України станом на день підписання позовної заяви складає 57 983, 00 (п'ятдесят сім тисяч дев'ятсот вісімдесят три) евро та заборонити будь-яким суб'єктам права вчиняти будь-які дії, що спрямовані на будь-яку передачу повністю або частково цих прав вимоги будь-яким суб'єктам права (зокрема, але не виключно, державам та іншим суб'єктам публічного права, фізичним особам, юридичними особам);

Зупинити здійснення платежів в межах державного зовнішнього запозичення за трастовим договором, укладеним 24.12.2013 року між Україною, від імені якої діяв Міністр фінансів України у відповідності до Інструкції Кабінету Міністрів України, та компанією "The Law Debenture Trust Corporation p.I.e." у розмірі 1 828 214, 00 (один мільйон вісімсот двадцять вісім двісті чотирнадцять) грн., що за офіційним курсом Національного Банку України станом на день підписання позовної заяви складає 57 983, 00 ( п'ятдесят сім тисяч дев'ятсот вісімдесят три) евро.

Заборонити Кабінету Міністрів України, Міністерству фінансів України, Національному банку України, Державному казначейству України, іншим органам державної влади, їх посадовим та/або службовим особам здійснювати будь-які дії, пов'язані із здійсненням платежів в межах державного зовнішнього запозичення України перед Російською Федерацією у розмірі 1 828 214, 00 (один мільйон вісімсот двадцять вісім двісті чотирнадцять) грн., що за офіційним курсом Національного Банку України станом на день підписання позовної заяви складає 57 983, 00 (п'ятдесят сім тисяч дев'ятсот вісімдесят три) евро , заборонити вчинення дій, спрямованих на передачу цих прав, зупинити та заборонити здійснення платежів за вказаним договором.

Свою заяву про забезпечення позову ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що загальновідомим є той факт, що 24.12.2013року Україна, представлена Міністром фінансів України, який діяв у відповідності до Інструкції Кабінету Міністрів України, уклала трастовий договір з компанією "The Law Debenture Trust Corporationp.l.c.", що, в свою чергу, є довірчим власником перед держателем зобов'язань, що представлений одноособово Міністерством фінансів Російської Федерації. За цим договором Україна отримала 3 000 000 000 доларів США (три мільярда доларів США) з 5-відсотковим зобов'язанням та видала Міністерству фінансів Російської Федерації зобов'язання на вказану суму, строк виконання якого закінчувався 20.12.2015 року. 16.12.2015року Міжнародний валютний фонд (МВФ) розповсюдив офіційний прес-реліз, відповідно до якого виконавча рада МВФ ухвалила рішення стосовно статусу єврооблігацій України, держателем яких є Російська Федерація. Згідно офіційного прес-релізу МВФ, держателем вимоги, пов'язаної із єврооблігаціями на суму в 3 000 000 000 доларів США (три мільярда доларів США) є Фонд національного добробуту Російської Федерації (ФНБ РФ). Згідно згаданого прес-релізу, облігація на суму в 3 000 000 000 доларів США (три мільярда доларів США) була придбана ФНБ РФ на підставі рішення Уряду Російської Федерації з метою надання допомоги Україні. Отже, як випливає із зазначеного прес-релізу МВФ офіційно підтвердила, що держателем єврооблігацій є не компанія "The Law Debenture Trust Corporationp.l.c.", а саме Фонд національного добробуту Російської Федерації.

Зважаючи на те, що державою Україна, станом на 20.12.2015 року, не погашено основну суму та належні відсотки по відношенню до вищезазначеного зобов'язання 16.02.2016року Міністерство фінансів Російської Федерації, як держатель зобов'язання, через довірчого власника звернулося до Високого Суду Правосуддя Відділення Королівської Лави, м. Лондон, з позовом про повернення основної його суми та нарахованих відсотків, а тому можна зробити висновок, що внаслідок вказаного державного запозичення Російська Федерація вимагає від України повернення боргу в розмірі 3 000 000 000 доларів США (три мільярда доларів США) та нарахованих відсотків.

Статтею 128 ЦК РФ передбачено, що до об'єктів цивільних прав відносяться речі, включаючи гроші та документарні цінні папери, інше майно, в тому числі безготівкові грошові кошти, бездокументарні цінні папери, майнові права, результати робіт і надання послуг; охоронювані результати інтелектуальної діяльності і прирівняні до них кошти індивідуалізації (інтелектуальна власність), нематеріальні блага.

Згідно ст.177 ЦК України, об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі,гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт , послуги, результати інтелектуальної , творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Права вимоги за трастовим договором, укладеним 24.12.013 року між Україною, від імені якої діяв Міністр фінансів України у відповідності до Інструкції Кабінету Міністрів України, та компанією "The Law Debenture Trust Corporationp.l.c." є майном, на яке можна звернути стягнення. За таких обставин, на права вимоги в межах державного зовнішнього запозичення України перед Російською Федерацією за трастовим договором, укладеним 24.12.2013 року між Україною, від імені якої діяв Міністр фінансів України у відповідності до Інструкції Кабінету Міністрів України, та компанією "The Law Debenture Trust Corporationp.l.c." у розмірі 1 828 214, 00 (один мільйон вісімсот двадцять вісім двісті чотирнадцять) грн., що за офіційним курсом Національного Банку України станом на день підписання позовної заяви складає 57 983, 00 ( п'ятдесят сім тисяч дев'ятсот вісімдесят три) евро необхідно накласти арешт, оскільки за рахунок цього майна відповідача може бути виконане рішення за її позовом у разі його задоволення.

В судовому засіданні представник заявника заяву підтримала з наведених у заяві мотивів.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду заяви.

Суд вважає за можливе здійснювати розгляд заяви за його відсутності.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду). У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно роз'яснень, даних в п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Суд не повинен вживати таких заходів забезпечення позову, які пов'язані із втручанням у внутрішню діяльність господарських товариств (наприклад, забороняти скликати загальні збори товариства, складати список акціонерів, що мають право на участь у них, надавати реєстр акціонерів та приміщення для проведення зборів, підбивати підсумки голосування з питань порядку денного тощо).

Як передбачено ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як слідує із змісту ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Луцький міськрайонний суд Волинської області, як суд загальної юрисдикції , розглядає цивільно-правовий спір, що виник в цій справі між фізичною особою та державою Російської Федерації.

Заявник просить вжити заходи забезпечення позову, які виходять за межі цивільних прав і цивільного спору, юрисдикційних повноважень суду загальної юрисдикції, повязані з вирішенням прав та обовязків держав, державних владних органів, субєктів міжнародних відносин у правовідносинах, які до сфери цивільного права в розумінні вказаних вимог Закону не належать і нормами ЦПК України не регламентуються.

Відтак, суд не вправі втручатися у правовідносини, які не є спірними в цій цивільній справі й виходять за межі позову й цивільного спору.

За змістом вимог Закону України «Про особливості здійснення правочинів з державним, гарантованим державою боргом та місцевим боргом» та ст.116 Конституції України право зупинення здійснення платежів за державними зобов'язаннями належать виключно до компетенції КабінетуМіністрів України, як вищого органу виконавчої влади,який забезпечує проведення фінансової політики,з дійснення зовнішньоекономічної діяльності України, внутрішньої й зовнішньої політики держави, забезпечує суверенітет і економічну самостійність України, вживає заходів щодо забезпечення цивільних прав і свобод людини і громадянина.

Судом встановлено, що вказані у заяві обмеження є безпідставним втручанням в діяльність суб'єктів господарювання і виникли між ними правовідносини, які можуть потягнути непередбачувані негативні наслідки для їх суб'єктів, у тому числі , держави Україна, оскільки стосуються регламентованих договірних відносин міжнародних суб'єктів, які в цій справі не розглядаються й не вирішуються.

Як зазначає позивач у заяві, згаданий спір за державними договірними зобов'язаннями України розглядається в міжнародній судовій установі й деталі, пов'язані з цими правовідносинами, а також можливі наслідки перешкоджання виконанню рішення міжнародної судової установи знаходиться за межами юрисдикції та повноважень Луцького міськрайонного суду Волинської області .

Вказані заявником заходи забезпечення позову виходять за межі позовних вимог, стосуються інших спірних міжнародних правовідносин, що виникли за зовнішніми державними запозиченнями, які виникли між іншими особами й суті цивільного спору в цій справі не стосуються, до предмету й підстав вказаного спору не відносяться.

На думку суду застосування запропонованих заходів забезпечення позову може призвести до невиправданого втручання у господарську, економічну, фінансову міжнародну діяльність держави та суб'єктів міжнародних відносин у виконанні державними органами влади України своїх конституційних функцій, чого суд здійснити не вправі.

Згідно з ч. 7 ст. 150 ЦПК України не допускається забезпечення позову шляхом зупинення рішень, актів Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України заборони або обов'язку вчиняти певні дії.

Заявник просить заборонити й обмежити права, обов'язки та втрутитися в інтереси необмеженого кола осіб, в тому числі, органів державної влади у необмежений спосіб, що не ґрунтується на вимогах Закону і виходить за межі позовних вимог.

Аналізуючи наведене, суд вважає, що вказані в заяві заходи забезпечення позову стосуються інших, не цивільно-правових відносин, які не є спірними в цій цивільній справі, предмету і підстав позову не стосуються, пов'язані із втручанням в міжнародну діяльність інших суб'єктів, державних органів влади, тощо.

А тому, заява позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову до задоволення не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись статтями 149-154, 260 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Волинської області протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Л.В.Івасюта