№ 207/1298/18
№ 2/207/1008/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді -Тюлюнової В.Г.

при секретарі - Куцевол Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Камянське справу за позовом ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, до Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)», третя особа начальник Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)» ОСОБА_4, про скасування наказу про звільнення зі служби, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати.

ВСТАНОВИВ:

18.04.2018 року адвокат ОСОБА_1 звернувся до суду позовом в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Державної установи «Дніпровська виправна колонія №89», третя особа - начальник державної установи «Дніпровська виправна колонія №89» ОСОБА_4, про скасування наказу про звільнення зі служби, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати.

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 направили до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності у звязку з тим, що їхні інтереси в суді буде представляти адвокат ОСОБА_1 Третя особа начальник державної установи «Дніпровська виправна колонія №89». ОСОБА_4 в судове засідання не зявився , письмово повідомив,що просить розглядати справу за його відсутності. Вважає, що звільнення позивачів зі служби було законним.

Сторони та їх представники надали свої пояснення по суті. Суд, вислухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, керуючись завданнями цивільного судочинства, приходить до висновку про закриття провадження у справі з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Натомість, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Складовими елементами правового статусу осіб публічної служби є вступ на публічну службу, умови та порядок її проходження, звільнення з публічної служби, соціальний статус осіб публічної служби.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Конституції України громадяни користуються рівним правом доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Статус державних службовців, які працюють у державних органах та їх апараті, визначено в Законі України "Про державну службу".

Регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті, зокрема: органів внутрішніх справ, здійснюється відповідно до Закону "Про державну службу", якщо інше не передбачено законами України, Про національну поліцію, "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ", Про державну кримінальну-виконавчу службу України тощо.

Як вбачається із матеріалів справи, позивача ОСОБА_3 було прийнято на службу до відповідача на підставі наказу від 20.11.2013 року № 51 (а.с. 49). Згідно з цим наказом позивачу було присвоєно звання молодшого начальницького складу молодший сержант внутрішньої служби.

ОСОБА_3 В було притягнуто до дисциплінарної відповідальності (а.с. 93 - 97) та звільнено відповідно до наказу відповідача від 09.10.2017 року № 297/ОС-17 (а.с. 98), згідно якого позивача звільнено на підставі ч. 5 ст. 23 Закону Про державну кримінально-виконавчу службу України та п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону Про національну поліцію.

Позивача ОСОБА_2 було прийнято на службу до відповідача на підставі наказу від 14.08.2014 року № 35 (а.с. 27). Згідно з цим наказом позивачу було присвоєно звання молодшого начальницького складу молодший сержант внутрішньої служби.

ОСОБА_2 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності (а.с. 99 - 104) та звільнено відповідно до наказу відповідача від 09.10.2017 року № 298/ОС-17 (а.с. 105), згідно якого звільнено на підставі ч. 5 ст. 23 Закону Про державну кримінально-виконавчу службу України та п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону Про національну поліцію.

Сторони визнають вищевикладене та підтверджують це у своїх заявах по суті. Також, викладене підтверджується доданими до цих заяв доказами та іншими матеріалами справи.

Отже, суд приходить до висновку, що має місце спір про проходження та звільнення з публічної служби, адже така регулюється спеціальними законами, зокрема: Про національну поліцію, Про державну кримінально-виконавчу службу, Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ тощо.

У зв'язку з цим суд наголошує, що за загальним правилом під час вирішення справ зазначеної категорії пріоритетними для застосування є норми спеціальних законів та нормативно-правових актів України. Норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірні правовідносини та коли про це безпосередньо вказано у спеціальному законі. У такому разі відповідач у справі має дотримуватись і гарантій, визначених нормами трудового права.

Суд наголошує, що відповідно до ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобовязані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Тому, без вивчення матеріалів справи та без врахування позицій сторін і інших учасників справи неможливо було одразу вирішити питання про те, чи є це публічна служба та чи не підлягають застосуванню норми трудового права. Суд не може керуватися припущеннями, а також підходити до вирішення справи з формальних міркувань.

Таким чином, дослідивши докази у справі та інші матеріали справи, врахувавши зміст позовної заяви та заперечення відповідача, врахувавши позиції сторін та інших учасників справи, суд приходить до висновку, що норми трудового права не підлягають застосуванню у цій справі, адже йде мова про застосування спеціальних законів, які регламентують проходження публічної служби.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 255 про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Суд зазначає, що позивачами за подання позову не було сплачено судового збору, а також матеріали справи не містять доказів того, що ними були понесені інші судові витрати, тому питання про повернення судових витрат судом не вирішується.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 255, 258 - 262,268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1,який діє в інтересах ОСОБА_2,ОСОБА_3, до Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)», третя особа - начальник Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)» ОСОБА_4, про скасування наказу про звільнення зі служби, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 15 днів з дня її проголошення .

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття ухвали суду апеляційною інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя В.Г.Тюлюнова