Постанова

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 760/1143/16-ц

провадження № 61-25402св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Національний авіаційний університет,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4на ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 20 березня 2017 року у складі судді Лазаренко В. В. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 11 травня 2017 року у складі колегії суддів: Ратнікової В. М., Борисової О. В., Невідомої Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовомдо Національного авіаційного університету про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі.

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 20 березня

2017 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від

11 травня 2017 року, позовну заяву ОСОБА_4 до Національного авіаційного університету про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі залишено без розгляду.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, виходив з того, що повідомлений належним чином про дату та час розгляду справи позивач двічі не з'явився в судове засідання, а заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подав.

13 червня 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що залишаючи його позовну заяву без розгляду у зв'язку з повторною неявкою позивача в судове засідання на підставі пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року, суди не врахували, що він не з'явився в судове засідання 20 березня 2017 року з поважних причин, а саме через хворобу, а оскільки проживає в місті Ужгород, не мав змоги самостійно повідомити суду про свій тяжкий стан здоров'я. Також зазначає про те, що всі його попередні неявки в судові засідання відбувалися з поважних причин, тому неявка в судове засідання 20 березня 2017 року є першою неявкою з невідомих суду причин, що виключає можливість застосування положень частини третьої статті 169 та пункту

3 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року.

Заперечення від учасників справи до суду не надходили.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII«Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

12 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом установлено, що 15 січня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Національного авіаційного університету про визнання незаконним та скасування наказів, поновлення на роботі.

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 25 січня 2016 року було відкрито провадження у справі.

На підставі договору про надання правової допомоги від 23 грудня 2015 року № 126/15 в інтересах ОСОБА_4 мали право діяти шість адвокатів, а саме: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,

ОСОБА_11 (а. с. 46-48).

Справа перебувала в провадженні суду тривалий час, неодноразово розгляд справи відкладався, 31 жовтня 2016 року було призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи, у зв'язку з тим, що суддю-доповідача було звільнено з посади судді Постановою Верховної Ради України від

29 вересня 2016 року № 1613-VIII (а. с. 104).

Того ж дня справа була передана іншому судді-доповідачу Лазоренко В. В.

07 листопада 2016 року представників позивача та відповідача було повідомлено під розписку про дату та час розгляду справи у нову складі суду, а саме, що вказану справу призначено на 12 грудня 2016 року на 10:00 годину (а. с. 105).

У судове засідання 12 грудня 2016 року ні позивач, ні жоден із його шести представників-адвокатів не з'явилися. На електронну адресу суду першої інстанції від адвоката ОСОБА_6 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з його хворобою (а. с. 106-107).

Розгляд справи було відкладено на 20 березня 2017 року на 11:00 годину

(а. с. 109).

Про відкладення розгляду справи на 20 березня 2017 року ОСОБА_4 був повідомлений шляхом направлення йому судової повістки, яку було отримано уповноваженою особою «ОСОБА_12» 21 грудня 2016 року, тобто, завчасно до судового засідання (а. с. 112).

У судове засідання, призначене на 20 березня 2017 року об 11:00 годині, ні позивач ОСОБА_4, ні жоден із його представників-адвокатів повторно не з'явилися та на адресу суду клопотання про розгляд справи у відсутності позивача не направили (а. с. 113).

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 20 березня

2017 рокупозовну заяву ОСОБА_4 було залишено без розгляду.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов'язків суб'єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Відповідно до статті 169 ЦПК України 2004 року суд відкладає розгляд справи у разі першої неявки у судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнані поважними. Суд відкладає розгляд справи в разі першої неявки без поважних причин належним чином повідомленого позивача у судове засідання або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності. У разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання та від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Системний аналіз вищевказаних норм процесуального права свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказував на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов'язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Таким чином, згідно з вимогами ЦПК України 2004 року суд не зобов'язаний з'ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Також вказані норми законодавства не містять вказівки і на те, що для визнання неявки в судове засідання повторною попередня неявка повинна бути такою, що відбулася лише з невідомих суду причин, або з причин, що визнані судом неповажними.

Правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Відповідно до статей 10, 11 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності. Особа на власний розсуд користується своїми процесуальними правами та обов'язками, але зобов'язана здійснювати їх добросовісно, відповідно до зазначених положень, а також положень, визначених статтями 27, 29 цього Кодексу в указаній вище редакції.

З огляду на вказане Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про залишення позову без розгляду з підстав, встановлених частиною третьою статті 169, пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року, оскільки неявка позивача (його представника) у судове засідання, призначене на 20 березня 2017 року, є повторною, а заяви про розгляд справи за відсутності позивача до суду не надходило.

Крім того, з матеріалів справи встановлено, що про судові засідання призначені на 12 грудня 2016 року та 20 березня 2017 року, позивача було повідомлено завчасно та належним чином.

Відповідно до частини другої статті 207 ЦПК України 2004 року особа, заяву якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Доводи позивача стосовного того, що в судове засідання 20 березня

2017 року він не з'явився, у зв'язку з тим, що з 16 березня 2017 року до

22 березня 2017 року перебував на лікарняному, не спростовують правильності висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не перешкоджали йому забезпечити явку в це судове засідання будь-кого із своїх шести представників-адвокатів.

Доводи позивача про те, що 20 березня 2017 року він вперше не з'явився в судове засідання без поважної причини, спростовуються матеріалами справи, а саме журналом судового засідання від 12 грудня 2016 року з якого вбачається, що належним чином повідомлений про розгляд справи позивач в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, та лише від його адвоката ОСОБА_6 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з його хворобою. Однак доказів про хворобу адвоката ОСОБА_6 у цей період до суду першої та апеляційної інстанцій надано не було. Крім того, зазначене клопотання не містило жодних відомостей стосовно причин неявки в це судове засідання ні самого позивача, ні інших п'яти його представників-адвокатів: ОСОБА_7,

ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, ухвали судів попередніх інстанцій постановлено з дотриманням норм процесуального права і підстави для їх скасування відсутні.

Згідно частини першої статті 410 ЦПК Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані ухвали судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 20 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 11 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

С. П. Штелик