КОПІЯ
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 688/1640/18
Провадження № 22-ц/792/1426/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ОСОБА_1 (суддя доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №688/1640/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шепетівського міськрайонного суду від 09 липня 2018 року (суддя Березюк О.Г.) у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

Відповідно до пункту 8 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Звертаючись до суду із позовом, позивачка зазначала, що у шлюбі із відповідачем 27.10.2005 року народився син ОСОБА_6, який проживає із нею. Після розірвання шлюбу відповідач ухиляється від обовязку по утриманню сина, тоді як дитині потрібне систематичне лікування хребта і серця. Як вказує позивачка, аліменти ОСОБА_4 нікому не платить, стягнень по виконавчим документах не проводиться, у шлюбі не перебуває, інших неповнолітніх дітей не має, а тому позивачка просила суд стягувати щомісячно на утримання ОСОБА_7 аліменти, починаючи із дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду від 09 липня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання сина ОСОБА_7 в розмірі ? частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 травня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_4 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування фактичних обставин справи. Апелянт вказує, що він погоджується із стягненням аліментів, проте не погоджується саме із розміром стягнутих аліментів та зазначає, що судом не враховано, що він отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання (2 група) в сумі 1452 грн. щомісячно, має незадовільний стан здоровя, ніде не працює та потребує періодичного лікування, що унеможливлює належне утримання дитини. А тому ОСОБА_4 просить суд оскаржуване рішення змінити в частині стягнення розміру аліментів, встановивши розмір аліментів 1/8 частки всіх видів заробітку щомісячно, а в іншій частині скасувати.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_5 не надходив.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі та є батьками неповнолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом із позивачкою в м. Шепетівка, вул. Степана Бандери, 75 к. А. ОСОБА_4 встановлена ІІ група інвалідності на строк до 01.02.2019 року і відповідач знаходиться на обліку в ГУ ПФУ у Хмельницькій області і отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання інвалідам ІІ групи. Ці обставини підтверджуються матеріалами справи (а.с. 3-5, 19, 27).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до абзаців 1 та 2 ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» встановлений прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.

Встановивши, що неповнолітня дитина проживає разом із матір'ю і перебуває на її утриманні, а батьки в добровільному порядку не домовились про участь в утриманні дітей, відповідач не працює, є особою з інвалідністю і отримує пенсію в розмірі 1452 грн., інших осіб на утриманні не має, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення із ОСОБА_4 аліментів у розмірі ? частини всіх доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку.

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (частина друга статті 182 СК України), а тому посилання ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на те, що він не має постійної роботи та заробітку є недоведеними та ці посилання апелянта не є підставою для звільнення останнього від обов'язку утримувати неповнолітню дитину.

Доводи апеляційної скарги про те, що при визначенні розміру аліментів судом першої інстанції не врахований стан здоров'я відповідача є такими, що не заслуговують на увагу, адже при постановленні оскаржуваного рішення судом враховані вимоги ч. 1 ст. 182 СК України і суд, оцінюючи надані учасниками справи докази, прийшов до вірного висновку, що відповідачем не надано достатніх та достовірних доказів на підтвердження наявності будь - яких рекомендацій лікарів про обмеження його праці та щодо потреби у лікуванні і відповідно потреби на придбання ліків.

Надані апелянтом суду апеляційної інстанції виписки із амбулаторної картки від 06.08.2018 року не можуть бути прийняті судом, виходячи із наступного.

Так положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього (ч. 1, 2, 3 ст. 367 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що Шепетівським міськрайонним судом 05.06.2018 року постановлено ухвалу про відкриття провадження по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину (а.с. 14), в якій відповідачу у відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України надано строк для написання відзиву на позовну заяву та надання всіх письмових доказів, висновків експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову та зазначення документів і доказів, які не можуть бути ним подані разом із відзивом, із зазначенням причин їх неподання та подати відповідне письмове клопотання, яке повинно відповідати ст. ст. 57, 183 ЦПК України.

Як вбачається із матеріалів справи апелянт, отримавши зазначену вище ухвалу (а.с.17), надав суду лише ксерокопію довідки до акта огляду МСЕК серії АВ №0860905. Будь-яких інших письмових доказів відповідачем суду першої інстанції надано не було та відповідачем під час розгляду справи було заявлено клопотання про доручення до матеріалів справи лише довідку про доходи, що видана Шепетівським відділом ГУ ПФУ у Хмельницькій області 04.07.2018 року №43895 (а.с.27).

А тому посилання ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на виписки із амбулаторної картки від 06.08.2018 року є такими, що не заслуговують на увагу. І крім того, апелянтом не зазначена причина неподання їх до суду першої інстанції.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в тій частині, що щомісячне стягнення з апелянта аліментів у визначеній судом сумі поставить останнього в скрутне матеріальне становище, оскільки на його прожиття залишиться 480 грн., колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, адже виконання судового рішення про стягнення аліментів буде проводитися у відповідності із вимогами ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, встановивши вищевказані фактичні обставини справи, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності та проаналізувавши означені вище норми права, що регулюють правовідносини, які виникли між сторонами, судова колегія приходить до висновку про обов'язок відповідача утримувати сина та про можливість стягнення з нього аліментів у розмірі, визначеному судом першої інстанції, оскільки менший розмір аліментів не забезпечить належного утримання дитини та порушить її права на достатній рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне рішення.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду від 09 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 вересня 2018 року.

Судді: (підпис) ОСОБА_1

(підпис) ОСОБА_2

(підпис) ОСОБА_3

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк