Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/1474/18 Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 50 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №295/1474/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 31 травня 2018 року, яке ухвалене під головуванням судді Грубіяна Є.О. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, у якому просила стягувати щомісяця з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх доньок - Катерини, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 грн. на кожну дитину, з наступною індексацією відповідно до закону, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого на дитину відповідного віку, з дня предявлення позову і до повноліття дітей (а.с.21-22). Свої вимоги обґрунтовувала тим, що у 2004 року зареєструвала з відповідачем шлюб, від якого сторони мають двох доньок. У вересні 2015 року шлюб розірвано рішенням суду. Доньки проживають із нею та перебувають на її утриманні. Матеріальної допомоги відповідач не надає, хоча таку можливість має.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 31 травня 2018 року позов задоволено частково. Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 50% прожиткового мінімуму, встановленого на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07 лютого 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішені питання негайного виконання та судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю. Зазначає, що суд не вказав розмір аліментів, що належить стягувати; не зазначив із якої частини доходу належить стягувати аліменти, а також щодо їх індексації. Також звертає увагу на те, що відповідач не надав доказів його скрутного матеріального становища та наявності у нього на утриманні непрацездатних батьків, які потребують стороннього догляду.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до положень частин першої та другої ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

При визначенні розміру аліментів, згідно з ст.182 СК України, яка була чинною у такій редакції на час розгляду справи судом першої інстанції, останній мав ураховувати: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Матеріалами справи доводиться та судом установлено, що сторони є батьками відповідно малолітньої та неповнолітньої доньок - Катерини, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5-6).

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 08 вересня 2015 року, яке набрало законної сили 02 листопада 2015 року, шлюб між батьками дівчаток розірваний, а діти залишені на подальше проживання із матірю, тобто позивачем ОСОБА_1 (а.с.7).

Батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (частина перша ст.180 СК України).

Із змісту ксерокопії заяви позивача від 14 березня 2016 року, справжність підпису на оригіналі якої засвідчено у нотаріальному порядку, слідує, що ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 569 750 грн., що еквівалентно 21 500 дол. США, в рахунок сплати аліментів на утримання доньки Катерини до досягнення останньою повноліття (а.с.31). Обставина отримання позивачем коштів у рахунок сплати відповідачем аліментів на утримання доньки Катерини позивачем не спростована. Відповідач свої дії пояснює наміром після розлучення виїхати на постійне проживання за кордон у іншу державу, яким збутися поки не судилося. Проте, щоб виїхати, він продав частину житлового будинку, яка належала йому на праві власності, та передав позивачу вищевказану суму. У нотаріально посвідченій заяві також зазначається, що матеріальних претензій позивач не має.

У разі виїзду одного з батьків за кордон на постійне проживання у державу, з якою Україна не має договору про надання правової допомоги, аліменти стягуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 2 Порядку стягнення аліментів на дитину (дітей) у разі виїзду одного з батьків для постійного проживання в іноземній державі, з якою не укладено договір про подання правової допомоги, затвердженого постановою КМУ від 19 серпня 2002 року №1203, з метою запобігання ухиленню батьків від утримання дітей до їх повноліття шляхом сплати аліментів особа, що виїжджає для постійного проживання за кордоном, разом із заявою про видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон або оформлення відповідної сторінки у паспорті подає до паспортної служби органу внутрішніх справ за місцем постійного проживання в Україні у разі наявності дитини (дітей), що залишаються в Україні, договір про виплату аліментів або нотаріально засвідчену заяву про відсутність у одержувача аліментів вимог щодо стягнення аліментних платежів, або копію рішення суду про виплату аліментів.

Якщо після виконання аліментних зобовязань згідно з частиною четвертою цієї статті один з батьків не виїхав на постійне проживання у державу, з якою Україна не має договорів про правову допомогу, та залишився або повернувся для постійного проживання в Україну, порядок стягнення аліментів з урахуванням сплаченої суми встановлюється законодавством (частина пята ст.181 СК України).

Так, станом на 14 березня 2016 року донька Катерина досягла віку - 8 років та 3 місяці та до досягнення нею повноліття залишалося 9 років та 7 місяців. Мати дитини 14 березня 2016 року в рахунок виконання майбутніх аліментних зобовязань щодо даної доньки одержала від батька дівчинки 569 750 грн., тобто на кожен місяць до досягнення Катериною вісімнадцяти років по 4 954 грн. 35 коп. (569 750 грн.:115 місяців).

У матеріалах справи відсутні докази того, що одержана позивачем сума була повністю або частково повернута відповідачу. Враховуючи сплачену відповідачем суму, апеляційний суд приймає до уваги те, що позивач просить стягувати на доньку Катерину щомісяця аліменти у твердій грошовій сумі 2 500 грн. до її повноліття, що значно менше достроково сплаченого щомісячного платежу в грошовій сумі 4 954,35 грн. Отже, відповідач вважається таким, що добровільно у позасудовий спосіб виконав аліментні зобовязання відносно доньки Катерини до досягнення останньою повноліття, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що відсутні підстави задоволення позову відносно аліментних зобовязань щодо доньки Катерини у судовому порядку. Отже, рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні аліментів на доньку Катерину колегія суддів апеляційного суду залишає без змін.

Відповідно до змісту частини першої ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено суми прожиткового мінімуму на 2018 рік, зокрема, для дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня 2018 року 1 860 грн., з 01 липня 2018 року 1 944 грн., з 01 грудня 2018 року 2027 грн.

Позивач не довела належними та допустимими доказами того, що відповідач має постійну роботу та одержує офіційні доходи, тобто не доведено достатнього заробітку (доходу) для присудження мінімального рекомендованого розміру аліментів, який становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відтак й для присудження аліментів у сумі 2 500 грн.

Не встановлено й наявності у відповідача на праві власності, володіння та/або користування майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. Не доведено й позивачем витрат відповідача на придбання нерухомого майна або рухомого майна, сума яких перевищувала б десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції, що на доньку ОСОБА_3 слід призначити аліменти на її утримання в мінімально гарантованому розмірі, який становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Проте при постановленні рішення щодо стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 суд першої інстанції не звернув уваги на застереження відносно індексації розміру аліментів, визначених судом, та не зазначив із якого доходу належить сплачувати аліменти, а тому відповідно до положень ст.376 ЦПК України апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції шляхом викладення абзацу другого резолютивної частини у нові редакції, яка передбачає доповнення щодо зазначення про те, що аліменти слід стягувати від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, а також вказівку на щорічну індексацію відповідно до закону. Рішення в частині допущення негайного виконання, відмови у задоволенні решти вимог та вирішення питання судового збору залишається без змін, оскільки доводи апеляційної скарги не впливають на рішення суду першої інстанції в цій частині.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 31 травня 2018 року змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини у наступній редакції: «Стягувати щомісяця з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, Житомирська обл., Андрушівський р-н, с. Великі Мошківці, вул.Будьоного, 60) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, АДРЕСА_1) аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, починаючи з 07 лютого 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Розмір аліментів щорічно підлягає індексації відповідно до закону».

У решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 30 вересня 2018 року.