ПОСТАНОВА

Іменем України

20 червня 2018 року м. Кропивницький

справа № 394/501/17

провадження № 22-ц/781/965/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:головуючої судді Авраменко Т.М.

суддів Карпенка О.Л., Черненка В.В.

за участю секретаря Бодопрост М.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача адвокат ОСОБА_2

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Кочубій»

представник відповідача за довіреністю ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Кочубій» на рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 05 березня 2018 року у складі судді Запорожець О.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Кочубій» про визнання додаткових договорів до договору оренди землі недійсними,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Кочубій» (далі ТОВ) про визнання додаткових договорів до договору оренди землі недійсними.

Зазначав, що на підставі державних актів РІ № 321082, КР № 61703 є власником земельних ділянок загальною площею 4,44 га та 4,99 га, розташованих на території Кальниболотської сільської ради Новоархунгельського району Кіровоградської області. 24 грудня 2006 року між ним та відповідачем укладено договори оренди земельних ділянок терміном на 10 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, термін дії яких закінчувався 04 червня 2017 року.

В жовтні 2016 року він звернувся до відповідача із заявою про те, що продовжувати термін дії договорів оренди земельних ділянок не буде, однак відповіді від відповідача не отримав.

У березні 2017 року йому стало відомо, що 08 жовтня 2007 року нібито ним та відповідачем укладено додаткові договори № 1 до договорів оренди земельних ділянок № 54 і № 55 від 24 грудня 2005 року, в яких збільшено строк дії основного договору терміном на 15 років.

В травні 2017 року він знову звернувся до бухгалтерії відповідача і виявив бажання в подальшому самостійно обробляти належні йому земельні ділянки. Однак відповідач ніяких дій щодо повернення земельних ділянок не вчинив та продовжує їх обробляти, посилаючись на укладені додаткові угоди.

Відповідач його належним чином не поінформував і письмову пропозицію укласти додатковий договір № 1 до договору оренди земельних ділянок з ним не укладав. Додаткові угоди до договорів оренди були укладені і оформлені без його відома, про існування цих договору йому не було відомо. Отримавши додаткові угоди він виявив, що вони підписані не ним, а іншою особою.

Просив визнати додаткові договори № 1 до договорів оренди земельних ділянок № 54 і № 55 від 24 грудня 2006 року, укладені 08 жовтня 2007 року між ним та відповідачем недійсними, стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 07 вересня 2017 року у справі призначено судово-почеркознавчу експертизу (а.с.55).

Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 05 березня 2018 року позов задоволено. Визнано недійсними додаткові договори № 1 від 08 жовтня 2007 року до договорів оренди земельних ділянок № 54 і № 55 від 24 грудня 2006 року, укладені між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма «Кочубій». Суд встановив, що оспорювані договори позивач не підписував, повноваження на це іншій особі не надавав, що свідчить про відсутність волевиявлення власника земельних ділянок і є підставою для визнання договорів недійсними з моменту їх укладення. Строк на звернення з позовом до суду позивач не пропустив.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що судом не було враховано, що позивач не погоджується лише з одним пунктом додаткових договорів, а саме що стосується строку дії правочинів, при цьому приймає виконання інших змін до договорів, в тому числі отримання орендної плати в збільшеному розмірі. Позовні вимоги не містять заперечень та факту того, що позивачу не було відомо про інші змінені пункти. Висновок суду ґрунтується лише на одному доказі, а саме висновку судово-почеркознавчої експертизи. Результати проведеної експертизи не є однозначними та повними, а отже можуть ставитись під сумнів. Висновок судової почеркознавчої експертизи не є однозначним та повним, оскільки експертиза була проведена на підставі лише одного примірника оригіналу додаткового договору. В задоволенні клопотання представника товариства про призначення додаткової почеркознавчої експертизи судом було відмовлено. Враховуючи обставину отримання позивачем орендної плати, а отже обізнаності про укладений правочин, висновок суду щодо відмови в задоволенні заяви про застосування строків позовної давності є невірним і незаконним.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 04 травня 2018 року поновлено ТОВ «Агрофірма «Кочубій» строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження(а.с.142), розгляд справи призначено на 06 червня 2018 року (а.с.157), відкладено на 20 червня 2018 року.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду в силі. Під час вирішення питання про призначення судової почеркознавчої експертизи відповідач, маючи оригінали додаткових угод суду їх не надав та не долучив до матеріалів справи до проведення експертизи (а.с.153-155).

В засіданні апеляційного суду позивач та його представник просили відхилити апеляційну скаргу, оскільки в межах доводів апеляційної скарги підстави для скасування рішення суду відсутні. Позивач уточнив, що про наявність додаткових угод він дізнався в березні 2017 року, оскільки в селі почали говорити про те, що відповідач з метою продовження договорів оренди масово підробив додаткові угоди лише після цього йому дали на ознайомлення додаткові угоди і він побачив, що на них підписи не його.

Відповідач, повідомлений про дату, час та місце розгляду справи під розписку (а.с.158-159,161,172,175), в засідання апеляційного суду 20 червня 2018 року не прибув повторно, подав повторне клопотання про відкладення розгляду справи з тих же саме причин: в звязку з відрядженням директора ТОВ та зайнятістю юриста Трач О.В. в іншому судовому засіданні (165-167,178-179). У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Відповідно до ст.93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Договір оренди земельної ділянки укладається в письмовій формі (ст.14 Закону України «Про оренду землі»). Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України). Істотні умови договору оренди визначені в ст.15 Закону України «Про оренду землі» і за згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3 ст.203 ЦК України). Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, в тому числі встановлених ч.3 ст.203 ЦК України.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, позивач на підставі Державних актів є власником земельних ділянок площею 5,44 га та 4,99 га, розташованих на території Кальниболотської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області ( а.с.7,11).

24 грудня 2006 року укладено договори оренди зазначених земельних ділянок строком на 10 років, за умовами якоих позивач передав їх в оренду відповідачу, договори зареєстровано 04 червня 2007 року ( а.с.5-7, 8-11). В пункті 43 договорів визначено, що вони укладені в чотирьох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких знаходиться в орендодавця, другий в орендаря, третій в органі, який провів його державну реєстрацію, четвертий в Кальниболотській сільській раді.

08 жовтня 2007 року підписано додатковий договір № 1 до договору оренди земельної ділянки № 54 від 24 грудня 2006 рокута додатковий договір № 1 до договору оренди земельної ділянки № 55 від 24 грудня 2006 року, щодо строку дії договору та зазначено, що договір укладено на 15 років, а також щодо розміру орендної плати та її виплати, зміни до договору зареєстровано у встановленому законом порядку 17 жовтня 2007 року (а.с.12,13).

Висновком № 440/441/17-27 судово-почеркознавчої експертизи від 07 грудня 2017 року, яка проведена Кропивницьким відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1 в графі «орендодавець» в оригіналі додаткового договору № 1 від 08 жовтня 2007 року до договору оренди земельної ділянки № 54 від 24 грудня 2006 рокута додатковий договір № 1 до договору оренди земельної ділянки № 55 від 24 грудня 2006 рокувиконаний не самим ОСОБА_1, а іншою особою, з деяким наслідування його підпису ( а.с.61-68).

Висновок експерта оцінено судом за правилами, встановленими ст.89 ЦПК України. Підпис позивача в оригіналах додаткових договорів, які на вимогу суду від 21 серпня 2017 року надані відділом у Новоархангельському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (а.с.23,24) були предметом дослідження експертизи. Як порівняльний матеріал, експертом досліджено вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки підпису та почерку позивача, виконані ним стоячи та сидячи (а.с. 36-53).

При дослідженні підписів експертом встановлені розбіжні ознаки, які є стійкі, суттєві, виходять за межі варіантів ознак підписного почерку ОСОБА_1 та у своїй сукупності достатні для категоричного висновку, що досліджуваний підпис в оригіналах додаткових договорів виконано не ним, а іншою особою. Що стосується виявлених у процесі дослідження збігів, на зроблений висновок вони не впливають, оскільки пояснюються виконанням досліджуваних підписів з деяким наслідуванням підпису ОСОБА_1

Матеріалами справи підтверджується, що представник відповідача на клопотання позивача про витребування оригіналу договору оренди та призначення почеркознавчої експерти (а.с.28-29), подав письмове заперечення, в якому просив відмовити в задоволенні клопотання по причині відсутності необхідності проведення такої експертизи, зазначив, що її призначення є способом процесуального затягування часу, який немає істотного значення для вирішення спору (а.с.35). Оригінали додаткових договорів, які зберігаються у відповідача, не було надано відповідачем для проведення судово-почеркознавчої експертизи, тому предметом дослідження експерта були оригінали додаткових договорів, які зберігалися у відділі у Новоархангельському районі Головного управління Держгеокадастру .

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання відповідача про призначення додаткової судово-почеркознавчої експертизи з підстав не дослідження експертом оригіналу додаткового договору, який зберігається у ТОВ (а.с.106-107,110-111). Доводи апеляційної скарги правильності ухвали суду не спростовують.

Слід зазначити, що при поданні до суду першої інстанції клопотання про призначення додаткової судово-почеркознавчої експертизи (а.с.103-105) відповідач не надав оригінали додаткових договорів, які зберігаються у ОСОБА_4 при поданні апеляційної скарги не заявлялося клопотання про призначення додаткової судово-почеркознавчої експертизи та не надавалися оригінали зазначених додаткових договорів (а.с.125-128).

Апеляційна скарга не містить інших доводів, щодо неправильності проведення експертизи, а також неправильності висновку судово-почеркознавчої експертизи, крім не дослідження експертом оригіналів додаткових договорів, які зберігаються у ТОВ.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.367 ЦПК України).

Враховуючи те, що додаткові договори власник земельної ділянки особисто не підписував, повноваження на це іншій особі не надавав, що свідчить про відсутність волі орендодавця на їх укладення, суд дійшов правильного та обґрунтованого висновку про визнання їх недійсними.

Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують.

Спірні договори оренди за формою і змістом відповідають вимогам закону, є зареєстрованими у встановленому законом порядку, але експертизою підтверджено, що власник земельної ділянки їх не підписував. Підписання договору особою, яка не має на це повноважень та відсутність волевиявлення власника, є підставою для визнання договору недійсним (ст.ст. 203,215 ЦПК України).

Щодо доводів апеляційної скарги про сплив позовної давності колегія суддів зазначає наступне.

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три рокист. 257 ЦК України .

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

За положеннями ст. 261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла дізнатися про порушення свого права або особу, яка його порушила.

Відповідач заявив в суді першої інстанції про застосування наслідків спливу позовної давності (а. с. 30,31-32), посилаючись на те, що спірні додаткові договори укладено у жовтні 2007 року і з часу їх укладення пройшло більше трьох років. Крім того, про наявність додаткових договорів позивач знав, отримуючи орендну плату в підвищеному розмірі.

З такими доводами відповідача не можна погодитися з таких підстав.

Пунктами 9-10 договору оренди від 24 грудня 2006 року передбачено, що орендна плата вноситься в розмірі 1,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, її обчислення здійснюєтьтся з урахуванням індексу інфляції, додатковим договором визначено орендну плату в розмірі 2,5 %.

В наданих відповідачем відомостях на виплату орендної плати за 2006-2016 роки (а.с.77-99) не зазначено на підставі чого нараховано та видано орендну плату: на підставі договору чи додаткового договору.

Таким чином, із зазначених відомостей позивач не міг дізнатися про наявність оспорюваного додаткового договору та порушення свого права.

Крім того, починаючи з 2011 року щорічно видавалися директором ТОВ накази про виплату орендної плати в поточному році і її розмір в 2016 році збільшився до 8% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (а.с.76,100-102).

Початок перебігу строку позовної давності не можна обраховувати також з часу підписання оспорюваних змін до договору, оскільки сам власник земельної ділянки їх не підписував, тому не знав і не міг дізнатися про них, примірник змін до договору не отримував. Відповідач не надав належних та допустимих доказів того, що примірник додаткового договору після державної реєстрації був вручений позивачу. ОСОБА_4 колегія суддів враховує, що для проведення почеркознавчої експертизи було витребувано оригінал додаткових договорів, оскільки позивач їх не мав.

Позивач правомірно розраховував на добросовісність та розумність у відносинах з відповідачем та не мав підстав сумніватися у правовому стані своєї земельної ділянки, а отже він не знав і не міг дізнатися про порушення свого права до квітня 2017 року. Таким чином перебіг позовної давності для вимог позивача на день подання позову 10 серпня 2017 року не сплинув.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 317, 319 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав.Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник не може використовувати право власності на шкоду правам та свободам громадян, власність зобовязує. На зміст права власності не випливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України).

Враховуючи викладені обставини справи щодо достовірності встановлення факту не підписання позивачем додаткових договорів про зміни до договорів оренди та збільшення строку оренди з 10 до 15 років, що є істотною умовою договору оренди, не надання позивачу відповідачем примірника угод про зміни до договору, що позбавило його можливості дізнатися про порушення свого права на земельну ділянку, колегія суддів приходить до висновку, що саме відповідач діяв недобросовісно в договірних відносинах, тому рішення суду про визнання цієї угоди недійсною є законним та справедливим, направленим на ефективний захист його порушеного права.

В межах вимог та доводів апеляційної скарги передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в позові не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Кочубій» залишити без задоволення, а рішенняНовоархангельського районного суду Кіровоградської області від 05 березня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України .

Повний текст постанови складено 23 червня 2018 року.

Головуюча суддя Т.М.Авраменко

Судді: О.Л.Карпенко

ОСОБА_5