АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

ПОСТАНОВА

Іменем України

27 вересня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 210/3281/14-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа»,

відповідач ОСОБА_1,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 06 серпня 2018 року, яке ухвалено суддею Скотар Р.Є. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 06 серпня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2014 року Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» (надалі - КПТМ «Криворіжтепломережа») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту послугу з централізованого опалення.

Позов мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 та отримує послуги у вигляді централізованого опалення. Відповідач ОСОБА_1 оплату за надані послуги не здійснював у повному обсязі, у звязку із чим утворилася заборгованість за період з 01.09.2008 року по 01.11.2013 року в сумі 6 168,53 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь. Крім того, позивач зазначив про переривання строку позовної давності зверненням до суду у 2013 року.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 06 серпня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» борг за спожиту послугу з централізованого опалення за період з 01.09.2008 року по 01.11.2013 року за адресою: м.Кривий Ріг, вул. Тухачевського (Едурда Фукса) в сумі 6148,53 грн.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» сплачений судовий збір в сумі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції. Зокрема, відповідач вважає, що рішення суду містить посилання на статтю 2477 ЦПК України, яка взагалі не існує, також суд посилається на Закони України з власним трактуванням, маніплюючи Законом. На думку відповідача, подана представником позивача ОСОБА_2 заява про розгляд справи за її відсутності, із зазначенням пояснень по суті позову, є зміненим позовом, а тому суд першої інстанції, розглянувши справу, позбавив відповідача можливості надати свої заперечення на цю заяву. При цьому, вказує на те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання про витребування доказів та позбавив його можливості подати зустрічний позов на нові позовні вимоги. Зазначає, що позивач не є виконавцем послуг з центрального опалення відносно нього, як споживача, оскільки, позивачем не надано доказів, що він надавав такі послуги до споживача, а згідно позиції Верховного Суду України у справі №6-2951цс15, споживачі зобовязані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними. КПТМ «Криворіжтепломережа» не може навіть бути виконавцем послуг з централізованого опалення, оскільки в статуті позивача відсутній такий вид діяльності. Відповідач вказує й на те, що судом застосовано термін постачання послуги відносно позивача, тоді як Закон України «Про житлово-комунальні послуги» не передбачає такого учасника відносин, я постачальник. Також вказує на невірне застосування судом положень Закону України «Про теплопостачання», Правил користування тепловою енергією, та вцілому невірне застосування законодавства, оскільки судом застосовано не Закон, а поняття. Не погоджується відповідач і з висновками суду першої інстанції про те, що укладення договору не є обовязковим, вважаючи, що він не має правовідносин з позивачем, оскільки договір не укладав та жодних послуг не отримував. Зазначає, що КПТМ «Криворіжтепломережа» не є балансоутримувачем будинку, а тому не може висувати йому жодних вимог. Відповідач ОСОБА_1 вважає, що позовні вимоги є недоведеними, а суд не звернув на це увагу та ухвалив незаконне рішення, незважаючи на його заяви про фальшивість доказів, які надав представник позивача до позову. Жодний з доводів відповідача ОСОБА_1 судом не було враховано, що, на його думку, призвело до незаконного рішення суду. Вважає, що рішення Криворізької міської ради від 21.11.2006 року №552 є нікчемним та не створює жодних юридичних наслідків. При цьому зазначає, що дане рішення не встановлює обовязків для споживачів, оскільки є обовязковим лише для виконавців послуг.

Відповідач ОСОБА_1 вказує на те, що ним не вчинялися дії, які можуть свідчити про переривання позовної давності, а сплата частини платежів не свідчить про визнання боргу та не може бут підставою для переривання позовної давності. До того ж відповідач наполягає на тому, що він послуги не отримував, не визнає свого боргу, а матеріали справи не містять відомостей щодо призначення здійснених платежів та судом не було досліджено оригіналів квитанцій про оплату послуг.

Крім іншого, відповідач зазначає про порушення судом норм Закону України «Про судовий збір» та безпідставне стягнення з нього судового збору, без урахування того, що він визнаний людиною з інвалідністю другої групи, про що неодноразово наголошував при розгляді справи судом першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач КПТМ «Криворіжтепломережа» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що КПТМ «Криворіжтепломережа» здійснює постачання теплової енергії у вигляді централізованого опалення до будинку №67 по вулиці Тухачевського в місті Кривому Розі.

Відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (т.1 а. с.42) та на його імя відкрито особовий рахунок № (т.1 а. с.4).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції керувався ст. 162 ЖК України, Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, та виходив з того, що відповідач, як власник квартири АДРЕСА_2 повинен нести витрати на її утримання, у тому числі й на оплату житлово-комунальних послуг.

Колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач має зобов'язання перед позивачем по оплаті комунальних платежів з централізованогоопалення, з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу.

Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Отже, відповідно до зазначеної норми та за змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов'язані вносити плату за їх використання.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а пунктом 5 частини 3 тієї ж статі Закону передбачений обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Обов'язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст. 19 Закону України Про теплопостачання.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.

Як вбачається з матеріалів справи, КПТМ «Криворіжтепломережа» здійснюється постачання теплової енергії до будинку №67 по вулиці Тухачевського в місті Кривому Розі, власником квартири №43 в якому є відповідач ОСОБА_1

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по центральному опаленню, які врегульовано Законом України „Про житлово-комунальні послуги, Законом України „Про теплопостачання, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою КМУ України №630 від 21.07.2005 року, і доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині зводяться до довільного, на власну користь, тлумачення правових норм та незгодою з висновками суду першої інстанції по їх застосуванню.

Правильність нарахування суми боргу підтверджується особовим рахунком відповідача, яким підтверджено розмір боргу та факт не внесення за спірний період оплати за централізоване опалення.

Так, згідно виписки з особового рахунку ОСОБА_1, відповідач оплату за надані послуги не здійснював, у звязку з чим утворилась заборгованість, яка за період часу з 01.09.2008 року по 01.11.2013 року, становить 6 168,53 грн.

Правильність нарахування суми боргу підтверджується особовим рахунком, яким підтверджено розмір боргу та факт не внесення за вказаний період оплати за опалення (т.1 а.с. 4), у звязку з чим колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги з відповідача за вирахуванням 20,00 грн., яку було сплачено відповідачем ОСОБА_1 після звернення КПТМ «Криворіжтепломережа» до суду з даним позовом, що становить 6 148, 53 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що КПТМ «Криворіжтепломережа» не є виконавцем послуг з централізованого опалення є безпідставними, оскільки, відповідно до ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для обєктів усіх форм власності є субєкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Відповідно до рішень Дніпропетровської обласної ради від 31.03.2000 №223-10/ХХХІІІ та Криворізької міської ради від 25.11.1998 №109 у комунальну власність територіальної громади міста ОСОБА_3 прийнято цілісний майновий комплекс Криворізького державного комунального підприємства теплових мереж. Зазначене підприємство було зареєстровано рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів від 13.04.1994 №116(2). У звязку зі зміною назви на комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа», підприємство було перереєстровано виконкомом Криворізької міської ради 08.02.2000 (реєстраційний номер 04052169Ю0030180) та Статут КПТМ «Криворіжтепломережа» зареєстровано 18.09.2007 року (номер запису 3001690) (т.1 а.с.169-174).

Згідно Статуту КПТМ «Криворіжтепломережа», в редакції від 30.12.2013 року, КПТМ «Криворіжтепломережа» створено відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Цивільного та Господарського кодексів України, з метою отримання прибутку в результаті діяльності з виробництва, транспортування, постачання та реалізації теплової енергії, а також надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води споживачам (т.1 а.с. 126-130, 169-174), тобто позивач є виконавцем послуг з централізованого опалення..

Доводи відповідача щодо відсутністю між ним та позивачем договірних відносин не звільняють останнього від обовязку з оплати отриманих житлово-комунальних послуг.

Так, відповідно до ч.1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статтями 20, 21 даного закону врегульовані права та обвязки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, серед яких обовязком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості, згідно з законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за недотримання умов його виконання, згідно з типовим договором.

Правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обовязком - оплатити житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

При цьому, обовязок з укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, відповідно до п.1 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», покладено саме на споживача.

Крім того, на відповідача, як споживача комунальних послуг, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Даним законом передбачено, що під договором слід розуміти усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Отже, відсутність між сторонами письмового договору про надання житлово-комунальних послуг, не звільняє споживача від оплати отриманих житлово-комунальних послуг.

Погоджується колегія суддів й з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для застосування наслідків пропуску позивачем позовної давності.

Так, згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

А стаття 257 ЦК України зазначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності переривається вчинення особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу і позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимог, право на яку має позивач. ( ч.ч. 1, 2 ст.264 ЦК).

З матеріалів справи убачається, що позивач у грудні 2013 року звертався до Дзержинського районного суду із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення із боржника ОСОБА_1 Ю,М. заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг. 13.12.2013 року було видано судовий наказ, який ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 16.01.2014 року скасовано (т.1 а.с.5).

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011р. №14 Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження - наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Отже, строк позовної давності переривався подією - зверненням КПТМ Криворіжтепломережа із заявою про видачу судового наказу та видачею судового наказу від 13.12.2013 року.

Крім того, відповідно до частини першої статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, а в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обовязку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу.

При цьому, якщо виконання зобовязання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Враховуючи, що оплата коштів за житлово-комунальні послуги здійснювалася ОСОБА_1 у жовтні 2009 року, у вересні, листопаді та грудні 2010 року, у січні, лютому, квітні, травні, липні, серпні та жовтні 2011 року, у січні, березні, травні, вересні 2013 року (т.1, а.с.4), тобто у місяці, коли КПТМ «Криворіжтепломережа» не здійснювало централізоване опалення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про вчинення відповідачем дій, які свідчать про визнання ним свого боргу, а доводи апеляційної скарги в цій частині зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги щодо посилання суду на статтю 2477 ЦПК України не враховуються колегією суддів, оскільки таке посилання не призвело до неправильного вирішення спору по суті.

Аргументи апеляційної скарги в частині доводів відповідача про неправильну оцінку доказів у справі, незаконності та необгрутованості рішення суду, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобовязує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обовязку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обовязок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Разом з тим, колегія суддів вважає прийнятними доводи апеляційної скарги щодо невірного застосування судом першої інстанції Закону України «Про судовий збір».

Так, згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільнені особи з інвалідністю ІІ групи, до яких, згідно Довідки до акта огляду медичко-соціальною експертною комісією Серії 12 ААА №720894, з 07 серпня 2017 року відноситься відповідач ОСОБА_1, а тому він звільнений від сплати судового збору і покладення на нього судом обовязку з відшкодування відповідачу понесених судових витрат на оплату судового збору є неправомірним.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, у звязку з чим скасовує рішення суду з підстав а невірного застосування норм матеріального, згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, в частині розподілу судових витрат та ухвалює в цій частині нове рішення про компенсацію судових витрат за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 06 серпня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» судового збору у розмірі 243 гривні 60 копійок скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Судові витрати, понесені Комунальним підприємством теплових мереж «Криворіжтепломережа» на сплату судового збору у розмірі 243 гривні 60 копійок компенсувати за рахунок держави.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 27 вересня 2018 року.

Головуючий:

Судді: