Провадження № 6/761/858/2018
УХВАЛА

04 вересня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Мальцева Д.О.

за участю секретаря Фецяк Р.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду у м. Києві подання приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Чижик А.П., боржник - ОСОБА_2, стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АВІСТАР», про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання ним зобов'язань, -

В С Т А Н О В И В:

Приватний виконавець Виконавчого округу м. Києва Чижик А.П. (далі по тексту - приватний виконавець) звернувся до суду із поданням, відповідно до якого просив встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон (за межі України) громадянина України ОСОБА_2 (далі по тексту - боржник), ІНФОРМАЦІЯ_1, ІДН НОМЕР_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1) без вилучення паспортних документів до повного погашення заборгованості з примусового виконання виконавчого листа № 2-5541/11 від 18.05.2012 Шевченківського районного суду м. Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія «АВІСТАР» заборгованість в сумі 9 991,463, 44 грн., виконання ухвали в частині встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон доручити Державній прикордонній службі.

Подання обґрунтоване тим, що на виконанні у приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Чижик А.П. перебуває виконавче провадження № 56674539 від 26.06.2018 з примусового виконання виконавчого листа № 2-5541/11 виданого Шевченківським районним судом м. Києва 18.05.2012 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «АВІСТАР» заборгованості в сумі 9 991 463, 44 грн. Боржник в добровільному порядку рішення суду не виконує, на виклики до приватного виконавця не з'являється, причини неявки не повідомив. Вимоги виконавця також боржником залишені поза увагою. З врахуванням наведеного, приватний виконавець звернувся до суду із вказаним поданням, просить застосувати обмеження у праві виїзду боржника як захід забезпечення виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 441 ЦПК України, суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

З врахуванням наведеного, суд вважає за можливе розглянути зазначене подання без участі сторін по справі.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов'язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до положень п. 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, виконавець зобов'язаний звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Положеннями п. 2 розділу XIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, подання про тимчасове обмеження у праві виїзду, має обов'язково містити, зокрема, обґрунтування наявності фактів ухилення боржника - фізичної особи від виконання своїх зобов'язань.

Згідно положень ч. 1-3 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов'язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

В судовому засіданні встановлено, що на виконанні у приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Чижик А.П. перебуває виконавче провадження № 56674539 від 26.06.2018 з примусового виконання виконавчого листа № 2-5541/11 виданого Шевченківським районним судом м. Києва 18.05.2012 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «АВІСТАР» заборгованості в сумі 9 991 463, 44 грн., 26.06.2018 за вказаним виконавчим листом приватним виконавцем відкрито виконавче провадження.

Приватний виконавець, звертаючись до суду із вказаним поданням, зазначає, що боржником станом на 29.08.2018 не виконано жодного зобов'язання, покладеного на нього, зокрема, не надано пояснення за фактом невиконання вимог виконавчого документу, не повідомлено про заходи, що вживались останнім для його виконання, не надано декларацію про доходи та майно боржника, не надано достовірні відомості про місце роботи, кошти на рахунках, не надано копію паспорту боржника, довідки про склад сім'ї тощо.

В обґрунтування зазначених обставин приватним виконавцем надано до матеріалів справи копію заяви про примусове виконання рішення стягувача від 25.06.2018, копію виконавчого листа від 30.03.2012, виданого Шевченківським районним судом м. Києва, копію ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 22.09.2017 заміну сторони виконавчого провадження по справі № 2-5541/11, копію супровідного листа, адресованого сторонам виконавчого провадження від 26.06.2018, копію постанови про відкриття виконавчого провадження № 566744539 від 26.06.2018, копію виклику від 26.06.2018, від 09.07.2018, копію розрахунку від 26.06.2018, копію рекомендованого повідомлення про вручення поштово відправлення, копію вимоги від 09.07.2018, копію листа ГУ ДМС України в м. Києві від 26.06.2018, відомості, надані Головним центром обробки спеціальної інформації щодо перетину державного кордону боржником.

Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З матеріалів справи не вбачається, що приватним виконавцем вжито всіх можливих заходів щодо примусового виконання рішення суду, зокрема, не накладено арешт на майно боржника, не зроблено жодного запиту до державних установ з метою виявлення майна, зареєстрованого на праві власності за боржником та його доходів тощо.

За таких обставин, приватний виконавець, не здійснивши відповідних заходів, передчасно звернуся з поданням до суду про вжиття крайнього заходу забезпечення здійснення виконавчого рішення суду - обмеження боржника у його конституційному праві - праві виїзду за кордон.

Крім того, не надано приватним виконавцем і будь-яких доказів, які б давали підстави вважати, що боржник може виїхати за кордон на постійне місце проживання, не виконавши зобов'язань, та доказів, які б свідчили про те, що боржник ухиляється від виконання судового рішення.

Дані щодо перетину боржником державного кордону України не є доказом його ухилення від виконання рішення суду та доказом про наміри залишити країну з метою ухилення від виконання рішення суду, оскільки право на вільне пересування гарантоване Конституцією України.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». При чому, згідно ч. 3 зазначеної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам'ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

З урахуванням викладено та того, що обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковою мірою забезпечення виконання рішення суду, яка має застосовуватись після здійснення державними/приватними виконавцями всіх інших можливих заходів, а також тієї обставини, що виконавцем не обґрунтовано наявність фактів ухилення боржника - фізичної особи від виконання своїх зобов'язань, суд приходить до висновку, що подання є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. 37, 352-355, 441 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні подання приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Чижик А.П., боржник - ОСОБА_2, стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АВІСТАР», про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання ним зобов'язань.

Ухвала оскарження не підлягає та набирає законної сили після в порядку, визначеному ст. 261 ЦПК України.

Суддя: