справа № 462/5346/18
УХВАЛА

01 жовтня 2018 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Галайко Н.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживачів, про визнання недійсним Кредитного договору №ML-600/122/2009 від 16 вересня 2008 року, Додаткового договору № 1 від 18 травня 2009 року, Договору про внесення змін та доповнень № 1 від 24 січня 2017 року,

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить визнати недійсними Кредитний договір № ML-600/122/2009 від 16 вересня 2008 року, Додатковий договір № 1 від 18 травня 2009 року, Договір про внесення змін та доповнень № 1 від 24 січня 2017 року з огляду на те, що Кредитний договір № ML-600/122/2009 від 16 вересня 2008 року укладався між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк», а сторінки договору завірені печаткою Філії ЗАТ «ОТП Банк» м. Львова, яка згідно ЄДРПОУ є окремою юридичною особою, якою на даний момент не існує. Окрім цього зазначає, що кредитний договір суперечить законодавству щодо використання іноземної валюти як засобу платежу на території України. Вбачає порушення цивільного законодавства, а саме ст. ст. 203, 215, 227 ЦК України. Також вказує на те, що в Кредитному договорі застосовується плаваюча відсоткова ставка FIDR, яка, на думку позивача, суперечить нормам чинного законодавства з тої підстави, що на момент укладення та в наступні періоди клієнт наперед не знає дійсної фактичної ставки по кредиту. З огляду на зазначене вважає Кредитний договір № ML-600/122/2009 від 16 вересня 2008 року, Додатковий договір № 1 від 18 травня 2009 року, Договір про внесення змін та доповнень № 1 від 24 січня 2017 року такими, що не відповідають законодавству, у звязку з чим просить їх визнати недійсними. Окрім цього позивач просить відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнити його від сплати судового збору.

Ознайомившись матеріалами позову, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сімї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоровю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у звязку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати це витрати держави, які вона несе у звязку з вирішенням конкретної справи.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У звязку із цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах необхідно вирішувати питання, повязані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення сплати), у чіткій відповідності до ЦПК, Закону України «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

У той же час, за змістом статті 8 Закону України «Про судовий збір» підставою для звільнення від сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної особи. Особа, яка заявляє відповідне клопотання повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Щодо посилання позивача на ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» як підставу для звільнення від сплати судового збору, суддя враховує наступне.

За вимогами про визнання недійсними договорів підставою позову є саме те, що на думку позивача, кредитний договір укладався між ним і ЗАТ «ОТП Банк», проте на сторінках договору були проставлені печатки філії ЗАТ «ОТП Банк» м. Львова, яка є окремою юридичною особою, якої на даний момент не існує, кредитним договором, всупереч законодавству про обіг іноземної валюти і цивільному законодавству, передбачає виплату відсотків за користування кредитом в іноземній валюті, в якій, до слова, був наданий кредит, в кредитному договорі застосована плаваючи відсоткова ставка FIDR.

Позивач факультативно посилається на положення ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», не мотивуючи підстави позову порушенням його прав споживача саме при придбанні, замовленні, використанні продукції (надання послуг) від банку.

Враховуючи викладене, у суду відсутні правові підстави для звільнення позивача від сплати судового збору.

Відповідно до пп. 2 п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою справляється у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлює прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2018 року у розмірі 1762 гривень.

Тобто ставка судового збору за подання фізичною особою до суду позовної заяви немайнового характеру з 1 січня 2018 року становить 704,8 гривень.

Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі, коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Позивачем у позові заявлено три вимоги немайнового характеру, а саме: 1) визнання недійсним Кредитного договору № ML-600/122/2009 від 16 вересня 2008 року, 2) визнання недійсним Додаткового договору № 1 від 18 травня 2009 року, 3) визнання недійсним Договору про внесення змін та доповнень № 1 від 24 січня 2017 року.

Отже за три вимоги немайнового характеру до сплати підлягає судовий збір у розмірі 2114 грн. 40 коп. (704,8 х 3).

На підтвердження оплати судового збору до Залізничного районного суду м. Львова необхідно надати оригінал квитанції про оплату судового збору.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

На порушення вказаної вимоги позивачем до позовної заяви не додано квитанцію про сплату судового збору.

Окрім цього, відповідно до п. п. 7, 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися, а також підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом пяти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного, слід дійти висновку про залишення позовної заяви без руху та надання позивачу строку для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали суду.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 260, 353 ЦПК України,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживачів, про визнання недійсним Кредитного договору №ML-600/122/2009 від 16 вересня 2008 року, Додаткового договору № 1 від 18 травня 2009 року, Договору про внесення змін та доповнень № 1 від 24 січня 2017 року, залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали суду, а саме:

1.надати квитанцію на підтвердження сплати судового збору у розмірі 2114 грн. 40 коп.;

2.надати підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав;

3.надати відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися.

У випадку невиконання ухвали позовна заява буде вважатися не поданою та повернута позивачеві.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: http://court.gov.ua/.

Ухвала набуває законної сили негайно.

Ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: Н.М. Галайко