Справа № 573/662/18
Номер провадження 2/573/274/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст рішення)

26 вересня 2018 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді: Кліщ О.В.

при секретарі: Сітало Ю.С.

за участю представників відповідача: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Білопілля цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третьої особи: ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

25.04.2018 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позовні вимоги ОСОБА_3 мотивує у наступний спосіб. 08 жовтня 2015 року між ним та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідачу надано позивачем позику у розмірі 1500 (одна тисяча п'ятсот доларів США нуль центів). Факт передання позивачем відповідачу запозичених коштів підтверджується розпискою від 08.10.2015 року. Відповідно до умов, визначених у розписці, сума позики складає 1500,00 (одна тисяча п'ятсот доларів США нуль центів), строк повернення позики- 31.05.2017 року. Станом на 11.04.2018 року відповідачем не було повернуто позику, чим порушено права позивача на отримання переданих у позику коштів, у зв'язку із чим позивач звертається до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості.

Обгрунтовуючи доводи позовної заяви позивач посилається на статтю 1046 ЦК України, відповідно до якої за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику (факт передачі позивачем та отримання відповідачем грошових коштів встановлено у виданій відповідачем розписці).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Посилаючись на вищезазначене, позивач зазначає, що відповідачем порушено зобов'язання щодо повернення грошових коштів (суми позики) у розмірі 1 500,00 ( одна тисяча п'ятсот доларів США нуль центів), у зв'язку із чим порушені права позивача підлягають захисту в судовому порядку та просить суд стягнути з ОСОБА_4 на свою користь, ОСОБА_3, заборгованість за договором позики у розмірі 1500,00 ( одна тисяча п'ятсот доларів США нуль центів), що за курсом НБУ 25,975527 за один долар США станом на 11.04.2018 року становить 38 963, 29 грн.( тридцять вісім тисяч дев'ятсот шістдесят три гривні двадцять дев'ять копійок), та судові витрати, пов'язані з розглядом справи.

В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, позивач направив до суду заяву про розгляд справи без їх участі та задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні представник відповідача частково визнав позовні вимоги в розмірі ? частки позовних вимог, мотивуючи це тим, що позичені його довірителем кошти були позичені у період перебування у зареєстрованому шлюбі з донькою позивача, третьою особою у справі- Пащенко Н.В., та кошти позичалися на потреби сім'ї та були використані також на потреби сім'ї, на підтвердження чого він приєднав до матеріалів справи виписку по картрахунку ОСОБА_4 за період з 22.08.2015 по 22.05.2016 року.

Третя особа на стороні позивача ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилася, направила до суду заяву про розгляд справи без її участі та що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 08 жовтня 2015 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 був укладений договір позики, за яким позивач передав у власність відповідача ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 1500,00 доларів США нуль центів, а відповідач ОСОБА_4 зобов'язався повернути вказані кошти 31 травня 2017 року. Але станом на 11.04.2018 року кошти були не повернуті. Факт передачі ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 1500,00 доларів США ОСОБА_4 підтверджується копією розписки останнього від 08 жовтня 2015 року. Факт написання розписки особисто відповідачем не оспорюється. (а.с.24).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі та на підтвердження укладення договору та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родивими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

ОСОБА_4 отримані у позику грошові кошти у встановлений строк не повернув, чим порушив взяті на себе зобов'язання за договором позики.

Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до відзиву відповідача ( а.с.78,79), останній звертає увагу суду на той факт, що між ним та донькою позивача, ОСОБА_5, 26 лютого 2000 року було зареєстровано шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Білопільського районного управління юстиції у Сумській області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 10. Вказаний шлюб було розірвано рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 13 червня 2016 року по справі № 573/958/16-ц.

Тобто на час отримання коштів в позику та написання розписки відповідач- ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі. Вказані кошти витрачалися відповідачем в інтересах їхньої сім'ї, а відповідно і сам договір укладався в інтересах сім'ї. Що відповідно до ч.12 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. А відповідно до частини 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 Сімейного кодексу України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 65 Сімейного кодексу України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, письмової згоди щодо укладення договору позики від 08 жовтня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя особа по справі ОСОБА_5, яка на той час була дружиною позичальника, не надавала, а тому відповідальності за вищезазначеним договором третя особа не несе. Отже, заборгованість за договором позики повинна стягуватись лише з відповідача ОСОБА_4

Аналогічна правова позицію міститься у Постанові ВСУ по справі № 6-163цс-12 вид 20.02.2013 року, згідно якої зазначено, що відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Згідно ч. 2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і одержане за договором використано на її потреби.

Слід зазначити, що договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї. Договір, укладений одним із подружжя, за яким майно використане не на задоволення потреб сім'ї, а на інші потреби, не створює обов'язків для іншого з подружжя.

З огляду на наведене очевидним є висновок про те, що для покладення обов'язків по виконанню договору на одного з подружжя та притягнення його до встановленої законом відповідальності у випадку невиконання цього договору, обов'язковою є наявність двох обставин: 1) договір стосовно цінного майна було укладено в інтересах сім'ї і одержане за договором було використане на її потреби; 2) другий з подружжя надав письмову згоду на його укладення.

Таким чином суд зазначає, що доказуванню у вказаних категоріях справ підлягають наступні факти: отримані грошові кошти за договором повинні бути витрачені в інтересах сім'ї; іншим з подружжя повинна бути надана письмова згода на укладення договору позики.

Відповідно до ст. ст. 77,78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 08 жовтня 2015 року відповідач ОСОБА_4 уклав договір позики з ОСОБА_3 та отримав від останнього 1500 доларів США, про що власноручно написав розписку від 08.10.2015 року, згідно якої зобов'язався повернути ОСОБА_3 ці кошти 31.05.2017 року ( а.с.24).

Шлюб між відповідачем ОСОБА_4 та третьою особою ОСОБА_5 розірвано згідно рішення Білопільського районного суду Сумської області від 13 червня 2016 року ( а.с.81,82).

Однак, доказів того, що саме отримані у позику грошові кошти у розмірі 1500 доларів США були витрачені відповідачем ОСОБА_4 на потреби та в інтересах сім'ї ОСОБА_4, останнім суду не надано. Взагалі не зазначено конкретно відповідачем та його представниками на які потреби з самого початку бралася позика. Не підтверджує зазначеного і виписка по картрахунку і додатковим рахункам Приватбанку( а.с.83-112) за період 22.08.2015- 22.05.2016, так як у графі «деталі операції» не зазначено із якого джерела надходили кошти, адже як відповідач, так і третя особа ОСОБА_5( колишні члени подружжя) постійно працювали та отримували не малі заробітки, які також витрачали на потреби сім'ї . Відповідач не надав суду виписку із банку про операцію обміну 1500 доларав США на гривні.

Також без відповіді залишилося питання необхідності позики, адже у декларації відповідача в графі «Грошові активи» задекларовано 495 000 грн. готівкових коштів. Навіщо маючи достатньо коштів ще й позику брати ? ( а.с.20).

Другою обставиною, яка підлягає обов'язковому доказуванню по даній справі, є факт надання письмової згоди дружиною позичальника на укладення договору позики. Однак, на підтвердження того, що третя особа- ОСОБА_5, надавала таку згоду, відповідач суду належних та допустимих доказів не надав.

Отже суд зазначає, що відповідачем не надано суду доказів того, що отримані ним за договором позики грошові кошти були витрачені саме в інтересах сім'ї та на її потреби, як і не надано доказів того, що ОСОБА_5 надавала письмову згоду на укладення вказаного договору.

Вказані обставини також не були належним чином підтверджені під час розгляду справи № 573/2026/16-ц за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя. Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 15.11.2016 року закрито провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя та визнано мирову угоду, укладену 15 листопада 2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Умовами зазначеної угоди не було вирішено питання щодо боргів подружжя перед ОСОБА_3 За таких обставин суд приходить до переконання, що підстав для стягнення грошових коштів за договором позики з ОСОБА_5 не має, оскільки останньою не надавалося письмової згоди на її укладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Згідно роз'яснень наданих у пункті 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, відповідно до частини першої статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач ОСОБА_4 не виконав взяті на себе зобов'язання та не повернув суму позики у строк, визначений розпискою, чим порушив право позивача як позикодавця за договором позики на її повернення, при цьому, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, виходячи з правових норм, а саме: ст.ст. 1046-1049 ЦК України, суд приходить до висновку, що позовна вимога ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики є обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Станом на дату звернення із даним позовом до суду НБУ встановив офіційний курс валюти: 1 долар США - 25,275527 грн. Отже, заборгованість відповідача перед позивачем за договором позики від 08 жовтня 2015 року у розмірі 1500,00 доларів США х 25,275527 -дорівнює 38 963, 29 грн., які необхідно стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_3

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розгляддом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Враховуючи, що позов задоволено повністю, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судовий збір, сплачений позивачем 12.04.2018 року у сумі 704 грн. 80 коп. та витрати на юридичну допомогу у сумі 3000 грн. а всього разом 3704 грн.80 коп.( а.с.2,63).

На підставі ст.ст. 192,202,207, 533, 625, 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України, ст.ст. 61, 65, 73 Сімейного кодексу України, та керуючись ст.ст. 4,10,12,76,81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третьої особи: ОСОБА_5, - про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4, (місце реєстрації: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), на користь ОСОБА_3, (місце проживання: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2), заборгованість за договором позики у розмірі 38 963 (тридцять вісім тисяч дев'ятсот шістдесят три) гривні 29 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 (місце реєстрації: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), на користь ОСОБА_3,(місце проживання: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2), судові витрати: судовий збір у сумі 704(сімсот чотири) грн. 80 коп. та витрати за надання правової допомоги у сумі 3000 (три тисячі) грн., а разом судових витрат у сумі 3704 (три тисячі сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя:

Справа № 573/662/18

Номер провадження 2/573/274/18

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна і резолютивна частина)

26 вересня 2018 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді: Кліщ О.В.

при секретарі: Сітало Ю.С.

за участю представників відповідача: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Білопілля цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третьої особи: ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третьої особи: ОСОБА_5, - про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4, (місце реєстрації: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), на користь ОСОБА_3, (місце проживання: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2), заборгованість за договором позики у розмірі 38 963 (тридцять вісім тисяч дев'ятсот шістдесят три) гривні 29 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 (місце реєстрації: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), на користь ОСОБА_3,(місце проживання: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2), судові витрати: судовий збір у сумі 704(сімсот чотири) грн. 80 коп. та витрати за надання правової допомоги у сумі 3000(три тисячі) грн., а разом судових витрат у сумі 3704 (три тисячі сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя:

Повний текст рішення буде виготовлено 01 жовтня 2018 року.