Справа № 234/9687/17
Провадження № 2/234/168/18
РІШЕННЯ

іменем України

20 червня 2018 року

Краматорський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Переверзевої Л.І.

секретаря Малай Н.А., Науменко А.Е., Скоробогатової М.В., Харькової Т.С., Пагуліч Д.Г., Сухорукової В.В.

за участю позивача ОСОБА_1, представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3, відповідачки ОСОБА_4, представників відповідачки ОСОБА_5, ОСОБА_6, представників третьої особи ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання малолітніх дітей, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визначення місця проживання малолітніх дітей, посилаючись на наступні обставини.

25 серпня 2010 року він уклав шлюб з відповідачкою по справі. Від шлюбу вони мають дітей доньку ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2.

14 грудня 2015 року ним спільно з відповідачкою була придбана трьох кімнатна АДРЕСА_1.

У вказаній квартирі вони мешкали родиною разом із дітьми та їхнє мешкання в ній зареєстроване та залишається зареєстрованим до теперішнього часу.

З початку їхнього подружнього життя з відповідачкою він працював лікарем швидкої допомоги. Виключно він матеріально утримував родину та забезпечував її всім необхідним.

З моменту народження дітей відповідачка не працювала, перебувала у відпустці по догляду за ними. Однак дітям великої уваги не приділяла. Багату часу проводила за малюванням картин, сидячи за компютером та спілкуючись в соціальних мережах. В оселі ніколи не було прибрано, постійно були розкидані дитячі та їхні речі, іграшки та предмети домашнього побуту. На кухні завжди був брудний посуд, в холодильнику зберігались зіпсовані продукти, які потім виносились на сміття. Виправити ситуацію він не міг.

В січні 2017 року він дізнався, що дружина зраджує йому. Незважаючи на це він вирішив зберегти родину, але в квітні 2017 року позивачка вдруге звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу.

Остаточно відносини погіршилися 15-16 червня 2017 року, коли дружина забрала дітей і скрилась в невідомому напрямку. Лише станом на 23 червня 2017 року він дізнався, що діти знаходяться за місцем проживання матері відповідачки, АДРЕСА_2. Відповідачка не дозволяє йому спілкуватися із дітьми, налаштовуєш проти нього. Діти залякані, напружені, лякаються йому щось сказати, у вказану квартиру відповідачка його впустити відмовляється.

Він дуже любить своїх дітей, сумує за ними, хоче приділяти їм свою увагу та батьківську турботу. Йому подобається піклуватися про них, проводити з ними вільний від роботи час. З моменту їх народження виключно він займався їх утриманням, лікуванням, піклуванням про їх виховання, організацією їх відпочинку, дозвілля, побуту. Велику участь у вихованні дітей також приймали його батьки .

В особистому житті він веде здоровий спосіб життя, не зловживає алкоголем, на обліках у диспансерах м. Краматорська не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягався.

Відповідачка ж станом на теперішній час ніде не працює, самостійного прибутку не має. Діти відповідачку не цікавлять, вона зайнята лише особистим життям.

Вони з відповідачкою не можуть дійти згоди про місце проживання дітей.

Просив постановити рішення про негайне відібрання малолітніх дітей у їх матері та передати їх батькові позивачу. Визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_11 і ОСОБА_12 разом з їх батьком позивачем по справі. В подальшому позивач поточнив позовні вимоги та просив визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_11 і ОСОБА_12 разом з ним.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд позов задовольнити.

Представник позивача адвокат ОСОБА_3 наполягала на задоволенні позовних вимог.

Відповідачка ОСОБА_4 в судовому засіданні категорично заперечувала проти задоволення позовних вимог та пояснила, що насправді позивач мало цікавився дітьми, бо був зайнятим на роботі, не мав досить часу для спілкування з ними, ображав її та дітей. Саме тому вона була вимушена разом із дітьми покинути домівку. На теперішній час в неї дійсно склалися нові стосунки, вона забезпечена житлом і всім необхідним. Також пояснила, що вона дбає про дітей, приділяє їм увагу. Дочка завдяки її участі добре навчається у школі. Крім того пояснила, що вона має прибуток малює картини та продає їх, навчається. А восени ще буде працювати. Вважає, що дітей неможливо розлучати із матірю.

Вказана позиція відповідачки була підтримана її представникамиадвокатами ОСОБА_13 та ОСОБА_5, які наполягали на тому, що діти мають проживати із матірю відповідачкою.

Представники органу опіки і піклування не заперечували проти визначенні місця проживання дитини з матірю.

Суд, вислухавши позивача, представника позивача, відповідачку, представника відповідачки, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки або піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставинам, що мають істотне значення.

Судом встановлено наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1 перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_4 з 25 серпня 2010 року 27 липня 2017 року. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 27 липня 2017 року шлюб між сторонами розірвано. Позивачка та відповідач проживають окремо.

Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей доньку ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з матірю ОСОБА_4.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду, оскільки він вважає, що діти мають мешкати саме з ним, в той час як відповідачка проти цього категорично заперечує.

Згідно принципу 6 Декларації прав дитини дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості має потребу в любові та розумінні; малолітня дитина не повинна, окрім випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлучена із своєю матірю.

Судом не встановлено виключних обставин, які б свідчили про те, що малолітніх ОСОБА_11 та ОСОБА_12 необхідно розлучити із матірю та визначити місце їхнього його проживання із батьком.

Також слід зазначити, що стаття 161 Сімейного Кодексу України передбачає, що орган опіки і піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Судом також не встановлено перешкод, передбачених вищезазначеною статтею закону для проживання малолітніх дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_12 із своєю матірю ОСОБА_4.

Наразі судом встановлено, що ОСОБА_4 працює художником, має невеликий, але стабільний дохід; навчається на денній формі навчання в Донбаському державному педагогічному університеті.

Також суд вважає, що гармонійний розвиток малолітніх ОСОБА_11 та ОСОБА_12 можливий лише у разі їхнього проживання із матірю.

Вказаний висновок суду не може бути спростований доводами відповідача стосовно того, що позивачка не належним чином піклувалася про родину і мало уваги приділяла дітям. Оскільки судом обєктивно встановлено, що на теперішній час відсутні будь які негативні обставини, які унеможливлюють проживання малолітніх дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_12 із матірью.

Пояснення свідків ОСОБА_14,ОСОБА_15,ОСОБА_16 не спростовують вищезазначений висновок суду, оскільки факт належного ставлення, любові до дітей батька, піклування батька про дітей не є підставою для відібрання їх від матері і визначення місця проживання з батьком.

Також суд зауважує, що пояснення свідка ОСОБА_17 про негативне ставлення батька до малолітніх дітей не є вирішальним при ухвалені судом рішення і спростовується свідченнями ОСОБА_14,ОСОБА_15,ОСОБА_16 Суд критично ставиться до вищезазначених свідчень, оскільки вони не узгоджуються із зібраними по справі доказами.

Висновок суду про необхідність визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_11 та ОСОБА_12 із матірю узгоджується із висновком органу опіки та піклування Краматорської міської ради№ 01-49/2423 від 8 травня 2018 року про доцільність визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_4 в родині матері, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, згідно якого орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_4 в родині матері - ОСОБА_4.

Таким чином суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання малолітніх дітей із батьком та вважає необхідним визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_11 і ОСОБА_12 із матірю.

На підставі статей 161, 162 Сімейного кодексу України, та керуючись статтями 4, 12, 18, 81, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРИШИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дітей із батьком - відмовити.

Визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_4 в родині матері - ОСОБА_4.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в Апеляційний суд Донецької області через Краматорський міський суд протягом 30 днів зі дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в залі судового засідання під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти дні з дня отримання копії рішення.

Суддя Краматорського міського

суду Донецької області ОСОБА_18