АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження в апеляційній інстанції №22-ц/796/6869/2018
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів:

судді - доповідача: Білич І.М.

суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.

при секретарі Довгопола А.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 05 липня 2018 року, постановлену під головуванням судді Голосіївського районного суду міста Києва Чередніченко Н.П.

у цивільній справі № 752/1195/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

в с т а н о в и л а :

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Представник позивача - ОСОБА_1 05.07.2018 року подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи по забезпеченню позову шляхом накладення арешту на об'єкт нерухомості - садовий будинок АДРЕСА_1, власником якого є ОСОБА_3

Ухвалою Голосіївського районного суду від 05.07.2018 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, де ставив питання про її скасування та накладення арешту на об'єкт нерухомості, з підстав порушення судом норм процесуального права.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ « Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону № 2147 - VIIIвід 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно - територіальної одиниці ( відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року 1402 - VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147 -У111 від 03 жовтня 2017 року.

Представник позивача підтримав подану апеляційну скаргу.

Відповідач в судове засідання не з'явилися,згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 10.08.2018 року ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у його відсутність в силу вимог ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Звертаючись з заявою про забезпечення позову, заявник виходив з того, що з моменту ДТП минуло вже майже рік, але ОСОБА_3 жодної спроби щодо вирішення питання про відшкодування позивачу завданої як майнової так і моральної шкоди не здійснив. А відтак невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на садовий будинок, що належить на праві власності відповідачу може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з недоведеності обґрунтування заяви.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна.

Відповідно до вимог ч.ч. 1 та 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені статтею 150 ЦПК України та мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

За своїм змістом забезпечення позову - це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, та повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі їх задоволення, не порушуючи при цьому збалансованості інтересів та інших осіб.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач обґрунтував свою заяву зазначивши підстави необхідності накладення забезпечення. А також надав інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 109853118 від 03.01.2018 року відповідно якої ОСОБА_3 на праві приватної власності належить садовий будинок АДРЕСА_2

Відтак, посилання суду на те, що представником позивача не було наведено достатніх підстав для необхідності застосування забезпечення позову, не надано суду відомостей, які є необхідними для вирішення питання про застосування заходу для забезпечення позову щодо накладення арешту на нерухомість та не зазначено,хто є дійсним власником будинку, на думку колегії суддів не ґрунтується на нормах діючого законодавства та матеріалах справи, і свідчить про те, що суд фактично не розглянув заяву про забезпечення позову, а обмежився лише цитуванням норм права.

Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є зокрема: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 372, 374, 379, 381-383, 384, 387 ЦПК України, п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року №1402- VІІІ &q?це;Про судоустрій і статус суддів&qu У;, п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, ч.6 ст.147 Закону України « Про судоустрій і статус суддів&q? 0;, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 05 липня 2018 року скасувати, справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повноготексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 вересня 2018 року.

Суддя - доповідач:

Судді: