Номер провадження: 22-ц/785/2121/18
Головуючий у першій інстанції Кравчук Т. С.
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участі секретаря - Маслова Р.Ю.

з участю: представника відповідачки ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 березня 2017 року (в складі судді Кравчук Т.С.) у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції0

30.07.2014 року публічне акціонерне товариство Комерційний Банк "Приватбанк" (далі-Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі 35 012,57 гривень за кредитним договором б/н від 08.07.2006 року.

Позов обґрунтовано наступним.

08.07.2006 року між Банком і відповідачкою укладено договір б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту 20 600 гривень на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі і надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором, а відповідачка порушила зобов'язання і допустила заборгованість, яка станом на 08.07.2014 року становить 53 741,35 гривень, з якої: 53 064 гривень заборгованість за кредитом; 677,26 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом. При цьому, з суми заборгованості слід відняти суму у розмірі 20 872,24 гривень, яка стягнута на підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16.09.2011 року, у зв'язку з чим різниця становить 32 869,11 гривень. Крім того, відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг відповідачка повинна сплатити штрафи у розмірі 500 гривень (фіксована частина) і 1 643,46 гривень (процентна складова).

Посилаючись на те, що відповідачка порушила умови зобов'язання і допустила заборгованість з повернення кредиту та відсотків, за порушення зобов'язання повинна сплатити штрафи, позивач просив позов задовольнити.

Відповідачка позов не визнала і надала заперечення на позов, а також заявила про застосування строків позовної давності.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29.03.2017 року у позові відмовлено з підстав пропуску строку позовної давності.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

В апеляційній скарзі представник Банка просить рішення суду від 29.03.2017 року скасувати і постановити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга представника Банка зазначає: відмовляючи у позові суд виходив з того, що позивачем не доведені позовні вимоги, однак суд помилково ухвалив рішення з огляду на те, що кредит відповідачкою отриманий у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку і зазначена обставина підтверджується належним та допустимими доказами; відповідачка не спростувала зазначені докази; зважаючи на постанову Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі №6-63цс13, є доведеним факт укладення договору між Банком та відповідачкою і факт отримання відповідачкою грошових коштів; позов пред'явлений з урахуванням всіх сплат та рішень за кредитним договором, зокрема позовна заява зазначає про наявність заборгованості станом на 08.07.2014 року у розмірі 53 741,35 гривень з якої: 53 064 гривень заборгованість за кредитом; 677,26 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом; від суми заборгованості слід відняти суму у розмірі 20 872,24 гривень, яка стягнута на підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16.09.2011 року, у зв'язку з чим різниця становить 32 869,11 гривень, крім того, відповідачка повинна сплатити штрафи у розмірі 500 гривень (фіксована частина) і 1 643,46 гривень (процентна складова); оскільки по справі були надані всі належні докази, суд порушив норми ст. ст. 1054-1056 ЦК України, ст. ст. 10,60,61,212-214 ЦПК України.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

У відзиві та поясненнях на апеляційну скаргу відповідачка зазначила: рішення прийнято відповідно до вимог процесуального та матеріального права; суд першої інстанції встановив, що Банк пропустив строк на пред'явлення позову про стягнення заборгованості за крединим договором, що у даному випадку стало підставою для відмови у позові; суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і дійшов правильного висновку про відмову у позові за пропуском строку; суд правильно виходив з правової позиції Верховного Суду України від 14.12.2016 року стосовно того, що позовна давність повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу; Банк не заявляв вимог про стягнення відсотків за останні 3 роки, а заявив позов про стягнення заборгованості за кредитом та відсотками; строк позовної давності для Банка сплив 01.11.2013 року, однак із позовом до суду Банк звернувся 11.07.2014 року, крім того, строк дії картки Банка закінчився 08.07.2008 року.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлено і сторонами неоспорені такі обставини.

08.07.2006 року між Банком і відповідачкою укладено договір б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.9-15,34-39 т.1).

Відповідно до укладеного договору відповідачка отримала кредит у розмірі 20 600 гривень.

Станом на 08.07.2014 року Банк нарахував заборгованість за кредитним договором у розмірі 53 741,35 гривень з яких: 53 064 гривень заборгованість за кредитом; 677,26 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом і штрафи у розмірі 500 гривень (фіксована частина) та 1 643,46 гривень (процентна складова). При цьому, з суми заборгованості віднята сума у розмірі 20 872,24 гривень, яка стягнута на підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16.09.2011 року і різниця становить 32 869,11 гривень (а.с.5-8 т.1).

21.11.2016 року позивачка подала доповнення до заперечень на позов, в яких просила застосувати строки позовної давності (а.с.110-117 т.2).

Судом апеляційної інстанції нові обставини не встановлювались.

Між сторонами виникли правовідносини із зобов'язання, які регулюються нормами ЦК України.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, відмовляючи Банку у позові виходив з того, що позивач пропустив строк позовної давності (а.с.169,170 т.2).

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ст. 367 ч.1 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги Банка зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відмову у позові за недоведеністю вимог.

Між тим, з рішення суду першої інстанції вбачається, що у позові відмовлено не з підстав недоведеності позовних вимог, а з підстав пропуску строку позовної давності.

Апеляційна скарга Банка не містить доводів про необґрунтованість відмови у позові з підстав пропуску строку позовної давності.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, а також виходячи з доводів апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення (ст. 376 ч.3 ЦПК України).

За таких обставин, відсутні правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи представника Банка у скарзі про те, що: відмовляючи у позові суд неправильно виходив з того, що позивачем не доведено позовні вимоги, оскільки відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку і зазначена обставина підтверджується належним та допустимими доказами; відповідачка не спростувала зазначені докази; суд не взяв до уваги висновки, які містяться у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі №6-63цс13 щодо доведеності факту укладення договору між Банком та відповідачкою й факту отримання відповідачкою грошових коштів; позов пред'явлений з урахуванням всіх сплат та рішень за кредитним договором, зокрема з врахуванням рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16.09.2011 року; по справі надані всі належні докази, що свідчить про порушення судом норм ст. ст. 1054-1056 ЦК України та ст. ст. 10, 60, 61, 212-214 ЦПК України, - не заслуговують на увагу.

З матеріалів справи вбачається, що Банку відмовлено у позові не з підстав недоведеності вимог, а з підстав пропуску строку позовної давності.

Разом з тим, скарга Банка не містить доводів про необґрунтованість застосування судом першої інстанції строку позовної давності, яка є самостійною підставою для відмови у позові.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ч. ч. 3,4 ЦК України).

Доводи і аргументи відповідачки у відзиві та поясненнях на скаргу зводяться до обґрунтованості застосування судом першої інстанції строку позовної давності.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Зважаючи на те, що суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у позові з підстав пропуску строку, а апеляційна скарга позивача не містить доводів стосовно необґрунтованості застосування судом першої інстанції строку позовної давності, відсутні правові підстави для захисту прав особи, яка звернулась із апеляційною скаргою.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, а рішення суду залишає без змін.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1 ЦПК України).

Апеляційна скарга Банка підлягає відхиленню, у зв'язку з чим Банк не має право на відшкодування судових витрат у вигляді судового збору за розгляд справи в суді першої і в суді апеляційної інстанцій.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 березня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 28.09.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

Г.Я. Колесніков

Л.М. Вадовська