Справа №: 398/1514/18
провадження №: 2/398/1606/18
РІШЕННЯ

Іменем України

"18" вересня 2018 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Орловського В.В. з участю секретаря судового засідання Шостак А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Олександрія цивільну справу за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1, у якій просив стягнути з відповідача кредитну заборгованість у розмірі 70365,73 грн., яка складається з 1574,77 грн. заборгованості за кредитом, 60924,63 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 4039,39 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 3326,94 грн. штраф (процентна складова).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що згідно укладеного договору від 04 серпня 2009 року надав, а ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 31 березня 2018 року становить 70365,73 грн., яка складається з 1574,77 заборгованості за кредитом, 60924,63 заборгованості по процентам за користування кредитом, 4039,39 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 3326,94 грн. штраф (процентна складова). У зв'язку з цим позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором та судовий збір.

7 вересня 2018 року ОСОБА_1 надіслав на адресу суду відзив на вказану вище позовну заяву, у якому просив у задоволенні позову ПАТ КБ "Приватбанк" до нього про стягнення заборгованості відмовити у повному обсязі. В обгрунтування відзиву зазначив, що строк позовної давності у позивача закінчився 5 серпня 2015 року, оскільки договір між позивачем у відповідачем був укладений 4 серпня 2009 року, а звернувся позивач до суду з даним позовом лише у квітня 2018 року, тобто за межами загальних строків позовної давності, а тому за доводами ОСОБА_1, позивач не має права на такий позов. Також відповідач вказує на те, що банк не мав права нараховувати проценти поза межами визначеного договором строку кредитування, а також посилається на те, що строк позовної давності за зобов'язанням щодо періодичних платежів відраховується за кожним платежем окремо.

13 вересня 2018 року до суду надійшла відповідь на відзив від представника АТ КБ "Приватбанк" Гаренко Н.В., у якій він просить позов до ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, доводами, які вже викладені у позовній заяві до ОСОБА_1, та наданими додатково випискою по рахунку, довідкою про видачу кредитної картки відповідачу.

10 серпня 2018 року ухвалою суду частково задоволено клопотання відповідача щодо надсилання йому копії позовної заяви з додатками на вказану останнім адресу проживання. У задоволенні інших вимог клопатання ОСОБА_1 було відмовлено. Також судом було ухвалено відкласти розгляд справи на 18 вересня 2018 року на 13 год. 00 хв.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, у наданій суду письмовій заяві позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу слухати за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Суд, дослідивши відзив відповідача, відповідь на відзив представника позивача, письмові матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Суд встановив, що між ПАТ КБ Приватбанк і ОСОБА_1 04.08.2009 року укладено кредитний договір. Це підтверджується заявою ОСОБА_1від 04.08.2009 року, яка крім умов кредитного договору містить розписку про ознайомлення відповідача з Умовами і правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами Банку, які є частиною кредитного договору.

Також ОСОБА_1 04.08.2009 року підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", у якій, зокрема передбачено відсоткову ставку у розмірі 3% на місяць, тобто 36% на рік.

Відповідно до наданої ПАТ КБ "Приватбанк" довідки від 13.09.2018 ОСОБА_1 згідно кредитного договору від 04.08.2009 отримав картки НОМЕР_2, НОМЕР_3, остання з яких мала термін дії до червня 2016 року.

Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 70365,73 грн., яка складається з 1574,77 грн. заборгованості за кредитом, 60924,63 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 4039,39 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина),3326,94 грн. штраф (процентна складова).

Сума заборгованості підтверджується наданим позивачем суду розрахунком. Правильність розрахунку відповідач не оспорював.

Разом з тим, при встановленні суми заборгованості відповідача зі сплати відсотків суд враховує такі обставини та норми права.

Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Таке тлумачення норм права відповідає постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі №6-1374цс17 та постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №389/3409/16-ц.

Також, виходячи з приписів параграфів 1, 2 глави 71 ЦК України, нарахування відсотків здійснюється виключно на поточне та/або прострочене тіло кредиту, тобто на суму кредиту фактично отриману позичальником. Зокрема, ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Натомість зазначені Умови не містять підпису відповідача. При цьому суду не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи погоджувався він на односторонню зміну процентної ставки.

Враховуючи зазначені норми права, суд при вирішенні справи виходить із того, що умови і правила надання банківських послуг, які встановлюють право кредитора змінювати процентну ставку в односторонньому порядку, мають бути підписані позичальником або ж суду мають бути надані інші докази того, що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно взяв на себе зобов'язання зі сплати змінених в односторонньому порядку відсотків та неустойки у разі порушення зобов'язання з повернення кредиту.

Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16 та у постанові від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до наданої позивачем копії заяви ОСОБА_1 про видачу кредитної картки та витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна, достовірність, належність і допустимість якої не оспорюється сторонами, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3 % на місяць з розрахунку 360 днів у році, тобто 36 % на рік, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти.

Наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитом підтверджується, що процентна ставка 36,00 % на рік була збільшена 01.04.2015 до 43,20 %.

Доказів письмової згоди відповідача на збільшення позивачем в односторонньому порядку відсоткової ставки, позивачем не надано. Також позивач не надав доказів того, що саме надані суду Умови і правила надання банківських послуг, які передбачають право кредитора змінити процентну ставку в односторонньому порядку, а також сплату пені є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, оскільки вони не підписані позичальником та позивач не надав суду інших доказів того, що саме на ці умови щодо одностороннього збільшення відсоткової ставки погоджувався позичальник. Тому відповідно до ч.3 ст.1056-1 ЦК України така одностороння зміна відсоткової ставки є нікчемною та не може бути врахована при розрахунку заборгованості. Із цих підстав незаконним є застосування у розрахунку заборгованості відсоткової ставки, більшої ніж 36,00 %.

Також суд, керуючись п.4 ч.1 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов'язання» та «термін виконання зобов'язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов'язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання.

У цій справі сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов'язання. Так, судом встановлено, що відповідно до укладеного між сторонами 4 серпня 2009 року договору банк надав позичальнику кредит у у формі кредитного ліміту, в строк кредитування відповідно обмежується строком дії кредитної картки, остання з яких діяла до червня 2016 року.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відтак, у межах строку кредитування до червня 2016 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами кожного місяця.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Таким чином право ПАТ КБ "Приватбанк" нараховувати і вимагати сплати відсотків за укладеним з ОСОБА_1 договором припинилося зі спливом встановленого договором строку кредитування, тобто 30 червня 2016 року.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Однак позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" не стосуються стягнення з ОСОБА_1 на підставі ст.625 ЦК України індексу інфляції за весь час прострочення і трьох процентів річних від простроченої суми. Тому суд, керуючись ст.13 ЦК України розглядає справу лише у межах позовних вимог.

З урахуванням викладеного, наданий позивачем розрахунок в частині розміру відсотків за користування кредитом, розрахованих за збільшеною відсотковою ставкою, зміненою позивачем в односторонньому порядку, нарахованими відсотками поза межами визначеного договором строку кредитування, а також у частині нарахування пені суперечить вимогам ЦК України та не може бути прийнятий судом як достатній доказ розміру заборгованості відповідача за відсотками за користування кредитом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь банку підлягає стягненню заборгованість за процентами за період з 30.03.2015 (день одностороннього підвищення процентної ставки до 43,20%) по 30.06.2016 року (день завершення строку кредитування, який обмежується строком дії картки), виходячи з діючої на час укладення кредитного договору ставки, тобто 36% річних без врахування її односторонньої зміни банком. Тому розмір заборгованості за процентами за цей період складає 719,67 грн. (розрахунок за період з 31.03.2015 по 30.06.2016: 1574,77 грн. (заборгованість за тілом кредиту) / 100 х 36,00 (річна процентна ставка) / 360 днів (кількість днів в році, що визначена домовленістю сторін при укладенні договору) х 457(дні прострочення з 31.03.2015 по 30.06.2016) = 719,67 грн.). До цієї суми слід додати суму заборгованості за процентами за період з 04.08.2009 по 31.03.2015, яка згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості складає 2426,08 грн. Тому загальна сума заборгованості зі сплати процентів за кредитом складає 3145,75 грн.

Окрім цього, у стягненні заборгованості за пенею слід відмовити з таких підстав.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника передбачених законом невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст.549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК). За положеннями ст.61 Конституції, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. Водночас, договором передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до ст.549 ЦК штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Таке тлумачення закону відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 у справі №6-2003цс15 та у постанові Верховного суду України від 11 жовтня 2017 року у справі №347/1910/15-ц. Оскільки за порушення строків виконання грошового зобов'язання за кредитним договором даним рішенням стягується штраф, як вид цивільно-правової відповідальності, то у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та комісії слід відмовити.

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного судочинства. Крім того, ст.530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконання саме у цей строк. При цьому згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Також, відповідно до вимог ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Окрім цього, пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. (в еквіваленті 500 грн. за кредитними картками, відкритим у валюті USD) + 5% від суми заборгованості з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій.

Судом визначено, що сума невиконаного зобов'язання складає 1574,77 грн. (залишок простроченої заборгованості по кредиту) + 2426,08 грн. (заборгованість за процентами за користування кредитом) = 3145,75, а тому процентна складова штрафу повинна обчислюватись від даної суми, та складає 3145,75/100х5%=157,29 грн. Загальна сума заборгованості по штрафу таким чином складає 500 грн. (фіксована складова) + 157,29 грн. (процентна складова) = 657,29 грн.

Загальна сума заборгованості за кредитом, відсотками та штрафами таким чином складає 4303,04 грн.

Разом з тим, доводи у відзові відповідача щодо застосування строку позовної давності, є необґрунтованими, оскільки строк дії картки визначений - червень 2016 року, а позов був поданий до суду у квітні 2018 року. Отже, строк позовної давності позивачем не був пропущеним.

Також відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача пропорційно до задоволених вимог підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 107,75 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 258-273, 280, 289, ст. 355 і п.15.5 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: 28008, АДРЕСА_1, РНОКПП - НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», 01011, м. Київ, вул. Грушевського, 1 Д, ; адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережної Перемоги, 50, заборгованість за кредитним договором б/н від 04.08.2009 року у сумі 4303,04 коп. та витрати на оплату судового збору у розмірі 107 грн. 75 коп.

У решті позовних вимог відмовити.

Позивач оскаржити рішення може протягом тридцяти днів з дня його підписання суддею шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Кіровоградської області у порядку, передбаченому ст. 355 і п.15.5 ч.1 Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений у нарадчій кімнаті та підписаний суддею 18 вересня 2018 року.

Суддя В.В. Орловський