АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2018 року

м. Харків

справа № 639/2913/17

провадження № 22-ц/790/3807/18

Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого, судді - Хорошевського О.М.

суддів: Бурлаки І.В.,

ОСОБА_1

за участю секретаря - Брулевича В.В.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 квітня 2018 року, головуючого першої інстанції судді Труханович В.В. по справі № 639/2913/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності.

В обґрунтування зазначала, що 07.05.1987 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено шлюб.

07.02.1988 року у них народився син ОСОБА_2.

Під час шлюбу, а саме 14.11.1995 року позивач на підставі Договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_5 та нею придбала у власність квартиру за адресою: м. Харків, вул. Тімірязєва, б. 40, кв. 13. За нею було зареєстровано право власності на вказану квартиру, в якій вона мешкала та було зареєстровано постійне місце її проживання.

У 1998 році позивач поїхала до Грузії, де мешкала деякий час, після чого повернулася до України.

Повернувшись вона дізналася, що її колишній чоловік ОСОБА_4 звернувся до суду та рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.06.2000 р. по справі № 2-1647 позивача було визнано безвісно відсутньою. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 26.12.2003 р. по справі № 2-9193/03 ОСОБА_3 було визнано померлою.

Також позивач дізналася, що реєстрація місця її проживання у спірній квартирі була скасована на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.06.2000 р.

За заявою позивача рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 26.11.2012 р. були скасовані вищевказані два рішення: рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.06.2000 р. та рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 26.12.2003 р.

На теперішній час відповідач не пускає позивача до її квартири, що порушує її право власності на вказану квартиру.

З Інформаційної довідки від 12.05.2017р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна позивачу стало відомо, що право власності на спірну квартиру належить відповідачу ОСОБА_2, а саме: 1/2 частка спірної квартири на підставі свідоцтва про спадщину від 13.10.2004р., виданого 5-ою Харківської державною нотаріальною конторою, реєстровий № 4-1043.

Вказане свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку спірної квартири ОСОБА_2 оформив на підставі вищевказаного рішення суду про визнання позивача померлою, яке зараз скасовано, тобто, на думку позивача, є підстави для визнання вказаного свідоцтва недійсним.

Інша 1/2 частка спірної квартири належить ОСОБА_2 (її сину) на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 09.12.2001р., реєстровий № 2718.

Вказану 1/2 частку спірної квартири перед її даруванням, ОСОБА_4 неправомірно оформив на себе з урахуванням вищевказаних рішень суду та рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.12.2001р. по цивільній справі № 2-3099.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 квітня 2018 року позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1, видане ОСОБА_2, 13.10.2004 року Пятою Харківською державною нотаріальною конторою, зареєстроване в реєстрі за № 4-1043, № спадкової справи 711/2004 р.

Визнано за ОСОБА_3, право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 2500,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Посилається на те, що позивачем було пропущено строки позовної давності, оскільки цивільна правоздатність ОСОБА_3 була припинена у звязку з визнанням її померлою за рішенням суду, а поновлена після скасування цього рішення за ухвалою від 26.11.2012 року. Отже, саме з цієї дати розпочався перебіг позовної давності.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Судова колегія погоджується з такими висновками.

З матеріалів справи вбачається, що 07 травня 1987 року між ОСОБА_3 (до шлюбу Скрипник) ОСОБА_7 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, про що у книзі реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського відділу реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області зроблено відповідний актовий запис № 856 (а.с. 32).

07 лютого 1988 року у подружжя народився син ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІІ-ЖС № 471351 від 17 березня 1988 року, виданим відділом РАЦС Шевченківського райвиконкому (а.с. 86).

На момент укладання шлюбу, позивачу на праві приватної власності належала квартира у м. Запоріжжя за адресою: вул. Полякова, б. 13, кв. 100.

16 листопада 1995 року ОСОБА_3 продала вищезазначену квартиру на підставі договору купівлі продажу, укладеного між нею та ОСОБА_8.

Відповідно до п. 5 вказаного договору обєкт нерухомості був проданий за 995 500 000,00 карбованців, які покупець сплатив продавцю повністю до підписання вказаного договору (а.с. 7).

14 листопада 1995 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено Договір купівлі-продажу № Н2-331, предметом якого була двокімнатна квартира за адресою: м. Харків, вул. Тімірязєва, б. 40, кв. 13.

Згідно п. 4 вказаного договору квартира була продана за 300 000 000, 00 карбованців.

Вказана квартира була зареєстрована в Харківському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за ОСОБА_3 (а.с. 8).

Згідно ст. 224 ЦК Української РСР, який діяв на час укладення договору купівлі-продажу, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України, який діяв на час придбання квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Отже, квартира АДРЕСА_2 була спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оскільки була придбана під час шлюбу.

Подружнє життя з чоловіком у позивача не склалося, вони почали проживати окремо, а у 1998 році вона поїхала до Грузії.

Статтею 18 ЦК Української РСР передбачено, що громадянин може бути в судовому порядку визнаний безвісно відсутнім, якщо протягом одного року в місці його постійного проживання нема відомостей про місце його перебування.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 червня 2000 року гр. ОСОБА_3 визнано безвісно відсутньою.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 грудня 2001 року по цивільній справі №2-3099/2001 визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 за ОСОБА_4, залишено 1/2 частину квартири за ОСОБА_3 (а.с. 108).

Вказане рішення набрало законної сили та скасоване не було.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 грудня 2003 року гр. ОСОБА_3 було оголошено померлою.

Відповідно до ч.3 ст. 21 ЦК Української РСР, який діяв на час винесення рішення, днем смерті громадянина, оголошеного померлим, вважається день набрання законної сили рішенням суду про оголошення його померлим. В разі оголошення померлим громадянина, який пропав без вісті за обставин, що загрожували смертю або дають підставу припускати його загибель від певного нещасного випадку, суд може визнати днем смерті цього громадянина день його гаданої загибелі.

На підставі вказаного рішення міським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського обласного управління юстиції було видано Свідоцтво про смерть ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, серії 1-ВЛ № 418822 від 27.02.2004 року (а.с. 84).

02 квітня 2003 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було розірвано, що підтверджується копією Свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ВЛ № 205508, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Харкова від 02.04.2003 року (а.с. 85).

23 вересня 2004 року до Пятої Харківської державної нотаріальної контори звернувся, через свого представника, ОСОБА_2, з заявою про оформлення спадщини після смерті ОСОБА_3 (а.с. 83).

13 жовтня 2004 року державним нотаріусом Пятої Харківської державної нотаріальної контори було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, яке зареєстроване в реєстрі за № 4-1043, відповідно до якого ОСОБА_2 є спадкоємцем майна ОСОБА_3, а саме: 1/2 частини квартири № 13, що знаходиться в м. Харкові, вул. Тімірязєва, б. 40 (а.с. 100).

Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно підтверджується, що станом на 07.12.2011 року право власності на квартиру АДРЕСА_2 належало ОСОБА_4 1/2 частина квартири на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.12.2001 року та 1/2 частина квартири ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину №4-1043 від 13.10.2004 року (а.с. 109).

09 грудня 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування частини квартири, відповідно до п. п. 1, 2 якого ОСОБА_4 безоплатно передає, а ОСОБА_2 безоплатно приймає у власність 1/2 частину квартири № 13, що знаходиться за адресою: місто Харків, вулиця Тімірязєва, будинок 40. Вищезазначена частина квартири належить дарувальнику на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 грудня 2001 року по справі № 2-3099, зареєстрованого у Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 11 березня 2002 року за реєстровим № В-19094 (а.с. 107).

Для того щоб отримати паспорт громадянина України, який був нею втрачений, що підтверджується Довідкою ІІІ відділення поліції Ваке-Сабурталінського Управління Головного Управління Міністерства Внутрішніх справ Грузії в м. Тбілісі від 23.07.2012 року №963876, ОСОБА_3 звернулась до суду із заявами про скасування рішень суду від 26.12.2003 року та 22.06.2000 року по визнання її померлою та безвісно відсутньою.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЦК України якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з'явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 листопада 2012 року заяву гр. ОСОБА_3, зацікавлені особи: ОСОБА_4, ОСОБА_2 про скасування рішень суду від 26.12.2003 року та 22.06.2000 року по визнання ОСОБА_3 померлою та безвісно відсутньою задоволено.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 червня 2000 року, яким гр. ОСОБА_3 визнано безвісно відсутньою скасовано.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 грудня 2003 року, яким гр. ОСОБА_3 було визнано померлою скасовано (а.с. 12).

13 червня 2013 року ОСОБА_3 отримала новий паспорт громадянина України (а.с.10).

На теперішній час ОСОБА_3 перебуває на обліку як бездомна особа, що підтверджується Посвідченням про взяття на облік бездомної особи від 28.01.2013 року. Проживає вона на орендованій квартирі, що підтверджується Договором оренди квартири від 26.04.2015 року (а.с. 13, 118).

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що право власності на 1/2 частину вищезазначеної квартири підлягає визнанню за ОСОБА_3, оскільки вона є власником ? частини квартири на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 грудня 2001 року, яке набрало законної сили та на теперішній час скасоване не було.

Посилання апеляційної скарги на застосування наслідків спливу строку позовної давності не може бути взято до уваги, виходячи з наступного.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_3 дізналася про порушене право з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виданої 12.05.2017 року.

Додані до позовної заяви відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно яких право власності на АДРЕСА_4 належить ОСОБА_2 видані 12.05.2017 року (т. 1 а.с. 23).

За правилами ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином перебіг позовної давності для ОСОБА_3 розпочався не з набрання чинності ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 26.11.2012 року, а з дня коли вона дізналась про те, за якою саме особою зареєстроване право власності на майно, що вибуло з її володіння.

Доводи, викладені відповідачем в апеляційній скарзі висновків суду не спростовують, були предметом розгляду судом першої інстанції, яким суд дав належну оцінку та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення.

З огляду на викладене, та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України судова колегія вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ч. 1 ст. 375, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25.09.2018 року.

Головуючий - О.М. Хорошевський

Судді - І.В. Бурлака

ОСОБА_1