Справа № 524/5570/17
Провадження №2/524/279/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2018 м.Кременчук

Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:

Головуючого - судді Андрієць Д.Д.

за участю секретаря - Воблікової І.О.

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного Акціонерного товариства "Страхова Компанія "ТАС", третя особа - ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

І.ВИМОГИ ПОЗИВАЧА

ОСОБА_2 звернулась до Автозаводського районного суду м. Кременчука із позовом до ОСОБА_3, Приватного Акціонерного товариства "Страхова Компанія "ТАС," в якому просила солідарно стягнути з відповідачів на свою користь матеріальну шкоду в сумі 107800,48 грн та з відповідача ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 10000 грн.

ІІ.ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 31.10.2015 на перехресті вул.Чкалова та просп.Свободи в м.Кременчуці відбулась ДТП за участю транспортного засобу під її, ОСОБА_2, керуванням та моторолера під керуванням ОСОБА_3. Вироком Автозаводського районного суду м.Кременчук від 17.03.2017 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Також під час розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 було встановлено, що на момент ДТП цивільна відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у ВАТ «Страхова група «ТАС». В результаті ДТП транспортний засіб позивача зазнав механічних пошкоджень, а вартість відновлювального ремонту становить 107800,48 грн. Крім того, в результаті ДТП позивачу, ОСОБА_2, заподіяно моральну шкоду, яка полягала у душевних стражданнях через пошкодження автомобіля, яку вона оцінює в 10000 грн.

В судовому засіданні представник позивача, ОСОБА_1, позов підтримала та просила його задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Вказала, що до АТ «СГ «ТАС»(приватне) із заявами про відшкодування шкоди позивач не зверталась, оскільки їй не було відомо про наявність у ОСОБА_3 полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Про вказану обставину вона дізналась під час завершення розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_3 в березні 2017 року, тому у разі її звернення до страхової компанії, вона б отримала відмову по причині пропуск строків звернення.

ІІІ.ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧІВ

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений, відзив до суду не надіслав.

АТ «СГ «ТАС»(приватне) надіслало суду відзив на позов, в якому зазначило, що з вимогами позивача погодитись не може, оскільки станом на 22.05.2018 позивач не подав до АТ «СГ «ТАС»(приватне) заяву про виплату страхового відшкодування встановленого зразка та не надано всіх необхідних документів. Відповідач звертав увагу суду на те, що на даний час у АТ «СГ «ТАС»(приватне) відсутні підстави для виплати страхового відшкодування.

Третя особа в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

ІV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

17 березня 2017 року Автозаводським районним судом м. Кременчука відносно ОСОБА_3 було ухвалено вирок, яким останнього визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Під час розгляду кримінального провадження судом було встановлено, що 31 жовтня 2015 року о 10 год. 30 хв. ОСОБА_3, перебуваючи в порушення вимог п.2.9 Правил дорожнього руху України в стані алкогольного сп'яніння, керуючи мопедом "Yamaha" днз НОМЕР_3 та перевозячи пасажира ОСОБА_6, рухаючись зі сторони вул. Хорольської в напрямку перехрестя вулиць Хорольської - Троїцької - Чкалова - проспекту Свободи в м. Кременчуці Полтавської області, наближаючись до вказаного перехрестя на жовтий сигнал світлофору, не дотримався вимог п.п. 8.7.3 (г), 8.11, Розділу 33 (п.3.21, 4.1 - 4.6, 5.16) Правил дорожнього руху України, відмовився від в'їзду на перехрестя в напрямку вул. Чкалова, внаслідок чого допустив зіткнення автомобілем «Volkswagen Passat», під керуванням ОСОБА_2. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир мопеда ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в АТ «СГ «ТАС»(приватне), що підтверджується копією поліса АІ/7692251обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно вказаного договору, страхова сума(ліміт відповідальності) на одного потерпілого: за шкоду заподіяну життю і здоров'ю - 100000 грн; за шкоду заподіяну майну - 50000 грн; франшиза - 500 грн.

Згідно звіту №9/11-ТЗ про вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу від 13.11.2015, станом на 31.10.2015 розмір матеріального збитку, завданого власнику КТЗ в результаті пошкодження транспортного засобу «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 107800 грн.

V. НОРМИ ПРАВА

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із частиною першою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)).

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності)(стаття 980 ЦК України).

Згідно ст.35 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV(далі - Закон №1961-IV) для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім'я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви. До заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв'язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності). Документи, зазначені у підпунктах "а"-"ґ" цього пункту, надаються для огляду та зняття копії або в копіях, засвідчених заявником. Страховик та МТСБУ мають право вимагати для огляду оригінали зазначених документів. Решта документів надаються в оригіналі або належним чином оформленій копії. Належно оформленою копією документа є копія, посвідчена органом, установою чи організацією, що його видала, або нотаріально посвідчена або посвідчена особою, якій подається заява про страхове відшкодування.

Страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов'язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально(стаття 33-1 Закону №1961-IV)

В ст.36 Закону №1961-IV визначено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров'я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди . Рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови(стаття 37 Закону №1961-IV)

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В ч.1,2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

В пункті 2, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховують стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

VІ.ОЦІНКА СУДУ

Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за статтею 1166 ЦК України доказуванню підлягає: 1) факт спричинення шкоди; 2) протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, 3) причинний зв'язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

На переконання суду, надані позивачем докази, зокрема вирок Автозаводського районного суду мм. Кременчука від 17 березня 2017 року та звіт №9/11-ТЗ про вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу від 13.11.2015, підтверджують факт спричинення шкоди, протиправність дій відповідача, ОСОБА_3, наявність його вини, а також причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідача та наслідками у виді шкоди.

За таких обставин, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем ОСОБА_3 прав та інтересів позивача.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 4 липня 2018 року провадження № 14-176цс18.

В судовому засіданні представником позивача було повідомлено суду про те, що до АТ «СГ «ТАС»(приватне) із вимогами про виплату страхового відшкодування позивач не звертався, оскільки вважали таке звернення безперспективним по причині пропуску строків звернення.

Разом із тим, суд відзначає, що позивачем не було надано суду доказів, які б підтверджували порушення, невизнання або оспорення її прав відповідачем АТ «СГ «ТАС»(приватне). Також, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про фактичне існування спору між ОСОБА_2 та АТ «СГ «ТАС»(приватне) щодо виплати страхового відшкодування.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача в частині солідарного стягнення з відповідачів ОСОБА_3 та Приватного Акціонерного товариства "Страхова Компанія "ТАС" на її користь матеріальної шкоди в сумі 107800,48 грн і вважає за можливе частково задовольнити вимогу позивача та стягнути з ОСОБА_3 на її користь матеріальну шкоду в сумі 58310,48 грн, що становить різницю між лімітом відповідальності страховика, згідно умов договору страхування та визначеним позивачем розміром матеріальної шкоди.

Вимоги ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди з Приватного Акціонерного товариства "Страхова Компанія "ТАС" не підлягають задоволенню.

Також, суд вважає обґрунтованим вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях, яких позивач зазнала у зв'язку із пошкодженням її майна - автомобіля «Volkswagen Passat». При визначені розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, ОСОБА_3, на користь позивача суд враховує характер правопорушення, який полягав у порушенні відповідачем ПДР України, глибини фізичних та душевних страждань, а також приймає до уваги вимоги розумності та справедливості і вважає за можливе стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 грн.

Відтак, позов ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору, суд стягує з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 1102,40 грн(за 2 вимоги майнового і немайнового характеру за ставками, які були чинними на час звернення позивача із позовом - 15.11.2016)

Керуючись ст. ст.10, 12, 81, 141, 258, 259, 263 - 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного Акціонерного товариства "Страхова Компанія "ТАС" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, рнокпп НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 58310,48 грн та моральної шкоди в сумі 2000 грн.

В іншій частині вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, рнокпп НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір в сумі 1102,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд міста Кременчука шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.Д.Андрієць