АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1635/18 Справа № 404/4520/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 травня 2013 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2012 року ПАТ КБ Надра звернулись до суду із позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, в якій просить суд стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 440 705,37 грн. та судові витрати у справі.

Під час розгляду справи представник позивача надав заяву про уточнення позовних вимог та остаточно просив стягнути з відповідачів суму заборгованості в розмірі 434 900,50 грн., посилаючись на невиконання відповідачами умов кредитного договору.

Заочним рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 травня 2013 року позов задоволено та ухвалено стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ Надра заборгованість у сумі 434 900 грн. 50 коп.; вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідачі неналежним чином виконали свої зобовязання перед позивачем за кредитним договором й договорами поруки, тому позовні вимоги банка про примусове стягнення солідарно з них суми заборгованості у розмірі 434 900 грн. 50 коп., яка утворилась станом на 30.05.2012р., є обґрунтованими та законними, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду в частині стягнення з неї кредитної заборгованості скасувати та в цій частині відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Відповідно до п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Статтею 351 ЦПК України передбачено, що апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

А згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк Надра, правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 8/2007/980-МК/ 43/8 від 30.08.2007 року, відповідно до умов якого, Відповідач отримав кредит у розмірі 244,000 гривень строком до 20.08.2012 р., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 19 % річних, зобовязавшись повертати кредитні кошти згідно встановленому банком графіку.

У звязку з невиконанням ОСОБА_3 своїх зобовязань по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків за користування ними, станом на 30.05.2012 р. утворилась заборгованість в сумі 434 900 грн. 50 коп., в тому числі: заборгованість по кредиту 217 435,04 грн.; заборгованість по відсотках 140 161,15 грн.; пеня за порушення зобовязань 43 690,64 грн.; штраф за прострочення платежів 33 613,67 грн.

В якості забезпечення зобовязань за вказаним кредитним договором, банком був укладений договір поруки від 30.08.2007 р., з ОСОБА_2, відповідно до якого, ОСОБА_2 поручилась за належне виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобовязань по вказаному кредитному договору, умовами зазначеного договору передбачена солідарна відповідальність боржника й поручителя за невиконання своїх зобовязань по сплаті кредитних коштів.

В якості забезпечення зобовязань за вказаним кредитним договором, банком був укладений договір поруки від 30.08.2007 р., з ОСОБА_4, відповідно до якого, ОСОБА_4 поручився за належне виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобовязань по вказаному кредитному договору; умовами зазначеного договору передбачена солідарна відповідальність боржника й поручителя за невиконання своїх зобовязань по сплаті кредитних коштів.

Вказані обставини підтверджуються: - кредитним договором № 8/2007/980-МК43/8 від 30.08.2007 р., укладеним між позивачем та ОСОБА_3; - розрахунком заборгованості за кредитним договором № 8/2007/980-МК43/8 від 30.07.2007 року, відповідно до якого сума заборгованості відповідача станом на 30.05.2012 р. становить 434 900 грн. 50 коп.; - договором поруки від 30.08.2007 р., укладеним між позивачем та ОСОБА_2; - договором поруки від 30.08.2007 р., укладеним між позивачем та ОСОБА_4.

Згідно розрахунку, сума заборгованості за кредитом та сума заборгованості по відсотках за користування кредитом позивачем визначена вірно.

На момент розгляду справи доказів погашення наданого позивачем кредиту відповідачами також не надано.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив з того, що відповідачі неналежним чином виконали свої зобовязання перед позивачем за кредитним договором й договорами поруки, тому позовні вимоги банка про примусове стягнення солідарно з них суми заборгованості у розмірі 434 900 грн. 50 коп., яка утворилась станом на 30.05.2012р., є обґрунтованими та законними, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Проте, колегія суддів в повному обсязі не може погодитись з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором установлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів.

Зобовязання, згідно із ст.526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому, статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті під час здійснення розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб., а згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Крім того, відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (частина 2 статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України).

Колегія суддів не може погодитися з рішенням суду про солідарне стягнення суми заборгованості з відповідачів.

Так, встановлено, що Банк звертаючись до суду із вказаним позовом, просив стягнути солідарно з відповідачів, а саме боржника та поручителів суми заборгованості за кредитним договором, але ці вимоги не узгоджуються з вимогами статті 554 ЦК України та умовами договорів поруки.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що в разі укладення кількох договорів поруки, які забезпечують виконання одного зобовязання, виникає кілька самостійних зобовязань, сторони яких (поручителі) перебувають у правовідносинах з одним боржником, проте не повязані правовідносинами між собою. У такому разі кожен поручитель відповідає перед кредитором боржника в обсязі та відповідно до умов договору поруки, стороною якого він є.

Порука кількох осіб може визначатися як спільна в разі укладення договору поруки кількома поручителями та встановлення умовами договору волевиявлення цих осіб щодо спільного забезпечення зобовязання. Лише в такому випадку поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою (спільна порука).

Норми закону, якими врегульовано поруку, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. У разі укладення між поручителями кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобовязання у них не виникає солідарної відповідальності між собою.

За таких обставин кредитор, керуючись статтею 543 ЦК України, має право на свій розсуд предявити вимогу до боржника й кожного з поручителів разом чи окремо, в повному обсязі або частково, але поручитель, що виконав зобовязання, не має права предявити вимогу до іншого поручителя щодо розподілу відповідальності перед кредитором.

Враховуючи те, що позичальник ОСОБА_3 не виконав умови своїх зобовязань за кредитним договором, колегія суддів вважає, що сума заборгованості підлягає стягненню, як з боржника так із поручителів окремо.

У звязку з чим рішення суду в частині солідарного стягнення з відповідачів суми заборгованості за кредитним договором підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині.

Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованими позовні вимоги про стягнення штрафів.

Так, за положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи те, що ст. 549 ЦК України штраф і пеня в цьому разі є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а тому підстави для стягнення штрафів відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду скасувати та постановити нову постанову, якою позов задовольнити частково стягнути солідарно з ОСОБА_3 . та ОСОБА_2, та солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 8/2007/980-МК43/8 від 30 серпня 2007 року у сумі 401 286 грн. 83 коп., яка складається з: заборгованості по кредиту 217 435 грн. 04 коп., заборгованості по відсоткам 140 161 грн. 15 коп., пеня 43 690 грн. 64 коп.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів, того що ОСОБА_2 саме за договором поруки від 30 серпня 2007 року поручалася за виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором № 8/2007/980-МК43/8-КА від 30.08.2007 року, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки як вбачається з копій матеріалів кредитної справи (а.с. 172-253 Т.1), наданих позивачем на вимогу суду, номер кредитного договору повністю співпадає з його номером, який зазначений у договорах поруки за виключенням букв КА. Крім того сума кредитного договору та строки погашення заборгованості в договорах поруки узгоджуються із кредитним договором, у зв'язку з чим ці доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, а тому в цій частині апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.147, п.3 розділом ХІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 травня 2013 року скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 (іпн. НОМЕР_1) та ОСОБА_2 (іпн.), та солідарно з ОСОБА_3 (іпн. НОМЕР_1) та ОСОБА_4 (іпн.) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» (код ЄРПОУ 20025456) заборгованість за кредитним договором № 8/2007/980-МК43/8 від 30 серпня 2007 року у сумі 401 286 грн. 83 коп., яка складається з: заборгованості по кредиту 217 435 грн. 04 коп., заборгованості по відсоткам 140 161 грн. 15 коп., пеня 43 690 грн. 64 коп.

В решті позову відмовити.

Стягнути ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» судовий збір з кожного по 1 073 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

ОСОБА_5