Справа № 465/5724/17 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/783/7430/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю - позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 підприємства «Еко - сервіс ОСОБА_4» - ОСОБА_5 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 21 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 підприємства «Еко - ОСОБА_4» про зобовязання до вчинення дій та стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

В жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 підприємства «Еко-Сервіс Лева», про зобовязання до вчинення дій, а саме повернення пральної машини марки «SIEMENS», яка була отримана згідно квитанції №2023076 у належному технічному стані та стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що 11.09.2017 року він звернувся до ПП «Еко - ОСОБА_4», що за адресою: м. Львів, вул. Тернопільська, 38 із метою отримання послуг з ремонту пральної машини «SIEMENS», модель «WM10E460PL», про що йому було видано квитанцію №2023076, чим фактично укладено договір побутового підряду. Через декілька днів в телефонному режимі ОСОБА_2 було повідомлено, що працівниками ПП «Еко - ОСОБА_4» діагностовано помилку, орієнтовна вартість ремонту якої буде становити 4 000 грн. Оскільки вартість ремонту була значною та фактично дорівнювала вартості пральної машини, діагностовано помилка викликала сумнів. Позивач повідомив працівників ПП «Еко - ОСОБА_4» про те, що ремонт пральної машини здійснювати не буде, на що відповідач не заперечив. Наступного дня ОСОБА_2 у видачі пральної машинки відмовили, оскільки остання не складена після діагностики. ОСОБА_5 того, як позивач зазначив, що буде скаржитися на такі дії на гарячу лінію Державної інспекції з питань захисту прав споживачів у Львівській області, йому було надано відповідь у грубій формі. Окрім цього, в цей день позивач також звернувся із письмовою скаргою до Державної інспекції з питань захисту прав споживачів у Львівській області, проте письмової відповіді не отримав по даний час.

Як станом на дату закінчення робіт, що зазначено в квитанції №2023076, так і на день подання позовної заяви, пральну машину не повернуто. Тому просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 21 листопада 2017 року позов задоволено частково.

Зобовязано Приватне підприємство «Еко-сервіс Лева» повернути ОСОБА_2 пральну машинку марки «Siemens», яка була отримана згідно квитанції № 2023076.

Стягнуто з ОСОБА_3 підприємства «Еко-сервіс Лева» (, м.Львів, вул.Словянська, 2/15, 79026) на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 1 000, 00 грн. (одна тисяча гривень 00 коп.).

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 підприємства «Еко-сервіс Лева» на користь держави судовий збір у розмірі 640, 00 грн.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 21 листопада 2017 року оскаржив представник ОСОБА_3 підприємства «Еко-сервіс Лева» - ОСОБА_5.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що зважаючи на допущені судом порушення у справі оскаржуване рішення не є обґрунтованим, оскільки воно суперечить обставинам справи та ухвалене на підставі неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи. Вважає, що висновок суду про те, що позов підлягає до часткового задоволення не відповідає обставинам справи, оскільки скаржник не вчинив жодного порушення законодавства України. Вказує, що судом не було зясовано моменту відмови позивача від договору побутового підряду, оскільки саме після відмови клієнта від договору побутового підряду, з врахуванням часу на збірку пральної машини, цей побутовий виріб міг бути виданий позивачеві, тому момент відмови позивача від договору має важливе значення для вирішення справи.

Звертає увагу, що районним судом не було встановлено факту заподіяння позивачеві моральної шкоди, водночас всупереч цьому суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з ПП «Еко-сервіс-Лева» моральної шкоди, однак даний факт не узгоджується як з дійсними обставинами справи, так і з описовою та мотивувальною частиною рішення, оскільки в такому суд не встановив протиправність дій ПП «Еко-сервіс Лева», не встановив наявність причинно-наслідкового звязку між діями скаржника та його вини в її заподіянні.

Окрім того зазначає, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що саме споживач, як клієнт за договором побутового підряду, має зявитися та з використанням власних засобів забрати свою побутову техніку. Вважає, що судом не було взято до уваги, що у даній справі відсутній предмет спору.

Просить скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 21 листопада 2017 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Судові витрати покласти на позивача.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Справа розглядається Апеляційним судом Львівської області у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу,справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами,що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

27 серпня 2018 року від представника ОСОБА_3 підприємства «Еко - сервіс ОСОБА_4» - ОСОБА_5 надійшло до суду клопотання про відкладення розгляду справи, однак жодних підтверджуючих документів про поважність причин неявки в судове засідання призначене на 06 вересня 2018 року не надано. Зважаючи на відсутність підтверджуючих поважність причин неявки документів, а також на те, що представник апелянта пояснення суду апеляційної інстанції надав у попередньому судовому засіданні, колегія суддів прийшла до висновку про закінчення розгляду справи у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. п. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У частині 2 статті 124 Конституції України закріплено положення про те, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають в державі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 11.09.2017 року звернувся до ПП «Еко-сервіс Лева» з метою отримання послуг з ремонту пральної машини «модель «WM10E460PL», що підтверджується квитанцією № 202306. Станом на 21.11.2017 року пральна машина моделі «WM10E460PL» не повернута позивачу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 11.09.2017 року ОСОБА_2 звернувся до ПП «Еко-сервіс Лева» з метою отримання послуг з ремонту пральної машини «модель «WM10E460PL», що підтверджується квитанцією №202306.

Відповідачем була здійснена діагностика пральної машини та вказана вартість ремонту, проте у звязку з тим, що позивачу не підійшла вартість ремонту він відмовився від такого та 12.09.2017 року прибув у ПП «Еко-сервіс Лева» щоб забрати пральну машину, на що працівниками ПП «Еко-сервіс Лева» у видачі пральної машинки було відмовлено, оскільки остання не складена після діагностики.

Цього ж дня, 12.09.2017 року ОСОБА_2 звернувся з заявою до начальника Головного управління Держпродспоживслужби уЛьвівській області на неправомірні дії працівників ПП «Еко-сервіс Лева», що полягали у відмові видати йому, як власнику, пральну машину а також у незадовільному обслуговуванні працівниками центру. Однак, перевірка за даною скаргою проведена була лише за спливом майже чотирьох місяців - у січні 2018 року. Як вбачається з акту №000006 від 05 січня 2018 року уповноважений на захист прав споживачів орган самоусунувся від перевірки обставин, викладених у скарзі позивача, посилаючись на те, що спір з цього приводу вирішується судом.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є, у тому числі, договори та інші правочини.

Згідно із ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За приписами ч. 1 ст. 865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч. 2 ст. 867 ЦК України, замовник має право у будь-який час до здачі йому роботи відмовитися від договору побутового підряду, сплативши підрядникові частину встановленої ціни роботи пропорційно роботі, фактично виконаній до повідомлення про відмову від договору, та відшкодувавши йому витрати, здійснені до цього моменту з метою виконання договору, якщо вони не входять до частини ціни роботи, яка підлягає сплаті. Умови договору, що позбавляють замовника цього права, є нікчемними.

Відповідно до ч. 3 ст. 865 ЦК України, до відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Відповідно до положень п.9 Правил побутового обслуговування населення, затверджених КМУ від 16.05.1994 року №313 із відповідними змінами Побутові послуги надаються замовникам згідно з угодами, документальним підтвердженням укладення яких є такі документи: договір, розрахунковий документ встановленої форми.

Відповідно до п. 34 вищевказаних правил, замовник має право анулювати замовлення і розірвати угоду з власної ініціативи до закінчення терміну його виконання. При цьому замовник оплачує виконавцю вартість виконаної роботи і відшкодовує йому збитки, заподіяні розірванням угоди.

Відповідно до положень ч. 12 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо після укладення договору стане очевидним, що роботи, зважаючи на їх ціну та характеристики або інші обставини, явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача, виконавець зобов'язаний негайно повідомити про це споживача.

Виконавець зобов'язаний таким же чином повідомити споживача, якщо вартість робіт може істотно зрости, ніж можна було очікувати під час укладення договору. Споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт без штрафних санкцій з боку виконавця у разі виникнення обставин, передбачених в абзацах першому та другому цієї частини.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами між ними 11 вересня 2017 року було укладено договір підряду на ремонт пральної машини, оскільки відповідач, як підрядник, видав позивачеві, як замовникові, квитанцію, що підтверджує укладення договору. В той же час, така квитанція не містила будь-яких даних щодо орієнтовної ціни ремонту, плати за діагностику, умов повернення виробу після проведення діагностики у разі відмови споживача від виконання ремонту виробу. Відповідно до положень ч. 12 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач позивач ОСОБА_2 відмовився від договору про виконання робіт з боку виконавця, так як після укладення договору з телефонного повідомлення відповідача стало очевидним, що роботи, зважаючи на їх ціну та характеристики, явно не задовольнятимуть його інтереси та вимоги, як споживача. Відповідач відмовився у день звернення позивача повернути йому пральну машину. Така не була повернута і на час звернення позивача з позовом до суду та ухвалення судом першої інстанції рішення. Тому доводи апеляційної скарги про незясування моменту відмови позивача від договору побутового підряду, оскільки саме після відмови клієнта від договору побутового підряду, з врахуванням часу на збірку пральної машини, цей побутовий виріб міг бути виданий позивачеві, і момент відмови позивача від договору має важливе значення для вирішення справи, є безпідставними та необґрунтованими.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї, членів її сімї чи близьких родичів, у фізичному болю та стражданнях, яких особа зазнала у звязку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоровя .

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як зазначено у п.5 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що пральна машина марки «SIEMENS» моделі «WM10E460PL» була здана на діагностику до ПП «Екосервіс - Лева», однак станом на 21.11.2017 року вищевказана побутова техніка не повернута позивачеві. Факт неповернення пральної машинки сторони не заперечили, таким чином дійшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки суд ухвалив правильне по суті і справедливе рішення, дійшовши його на підставі повно зясованих обставин, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Належних та допустимих доказів на спростування висновків суду першої інстанції, викладних в оскаржуваному рішенні, передбачених ст. ст. 76, 77, 78 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи свідчили про порушення норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення, відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, апелянтом не представлено.

За приписами п. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом, а відтак підстав для скасування ухваленого у справі рішення Франківського районного суду м. Львова від 21 листопада 2017 року та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 підприємства «Еко - сервіс ОСОБА_4» - ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 21 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 вересня 2018 року .

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_6