Ухвала

Іменем України

20 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 522/19785/15-ц

провадження № 61-43205ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І.М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С.,

Пророка В. В.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на постанову апеляційного суду Одеської області від 24 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Борисова Ніна Вадимівна, про визнання договору дарування недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У вересня 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Борисова Н. В. (далі - приватний нотаріус Одеського МНО), про визнання договору дарування недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що з 1974 року ОСОБА_6 проживає у квартирі АДРЕСА_1, у 2000 році вказана квартира була приватизована, після чого її власниками

(по 1/5 частині) стали: ОСОБА_6, ОСОБА_8 (померла в 2014 році),

ОСОБА_9 (померла у 2005 році), ОСОБА_10 та ОСОБА_11

У 2007 році ОСОБА_8 успадкувала 1/5 частину квартири, яка належала ОСОБА_9, а у 2015 році ОСОБА_6 успадкувала 2/5 частини квартири, що належали ОСОБА_8

Після смерті ОСОБА_8, яка була донькою позивача, ОСОБА_4 під впливом обману схилила ОСОБА_6 до укладення договору дарування належних їй 3/5 часток спірної квартири на користь ОСОБА_4, а позивач, помилково вважаючи, що укладає договір довічного утримання, підписала договір дарування.

На підставі вищевказаного ОСОБА_6 просила судвизнати недійсним договір дарування 3/5 часток квартири АДРЕСА_1, укладений 02 липня 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Одеського МНО

Борисовою Н. В.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 20 липня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач, укладаючи спірний договір дарування, розуміла, що з правової точки зору вона нічого не отримує замість подарованих часток квартири, однак була впевнена в доброчесності відповідача щодо того, що їй в подальшому буде надаватися необхідна допомога в побутовій та медичній сфері життя.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 24 липня 2018 року рішення Приморського районного суду міста Одеси від 20 липня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_6 задоволено.

Визнано недійсним договір дарування 3/5 часток квартири АДРЕСА_1, укладений 02 липня 2015 року

між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Одеського МНО Борисовою Н. В.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивач продовжує проживати у спірній квартирі, фактична передача частини квартири згідно з умовами договору дарування (зокрема, передача ключів) не відбулась. Крім того, ОСОБА_6 як людина похилого віку, яка за станом здоров'я потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги, погодилась на передачу частини квартири, яка є її єдиним житлом.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до вимог пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Предметом доказування в даному випадку є факт помилки позивача, щодо природи договору дарування, тобто помилки щодо оплатності чи безоплатності даногоправочину, в результаті чого його можна розуміти як довічне утримання чи дарування, відповідно.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

При вирішенні справи судам необхідно встановити чи продовжує проживати позивач у спірному будинку, чи відбулася фактична передача будинку згідно умов договору дарування (зокрема передача ключів), чи здійснює позивачка особисто оплату комунальних послуг. З'ясування зазначених обставин та їх належна оцінка мають значення для вирішення питання про те, чи дійсно позивач мала на меті безоплатну передачу відповідачу свого будинку у власність на противагу її тверджень про те, що спірний будинок є її єдиним місцем проживання.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1124цс15.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що позивач продовжує проживати у спірній квартирі, фактична передача частини квартири згідно умов договору дарування (зокрема, передача ключів) не відбулась.

Врахувавши, що ОСОБА_6 як людина похилого віку, яка за станом здоров'я потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги, погодилась на передачу частини квартири, яка є її єдиним житлом та у якій вона продовжувала проживати після укладення договору дарування, у власність ОСОБА_4 лише за умови довічного утримання, та встановивши, що, укладаючи спірний договір, помилялась щодо правової природи правочину, прав та обов'язків, які виникнуть після його укладення між нею і відповідачем, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про визнання договору дарування недійсним.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність рішень не впливають, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Борисова Ніна Вадимівна, про визнання договору дарування недійсним, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на постанову апеляційного суду Одеської області від 24 липня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

В. В. Пророк