Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/928/18 Головуючий у 1-й інст. Заполовська Т. Г.
Категорія 50 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючої -Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №285/928/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 15 травня 2018 року, постановлене під головуванням судді Заполовської Т.Г.,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 6 листопада 2014 року з нього стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини його щомісячного заробітку ( доходу), починаючи з 1 жовтня 2014 рок й до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Вказує, що 6 червня 2015 року він уклав шлюб із ОСОБА_5 та ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_6. У зв'язку із народженням дитини у новому шлюбі його матеріальний стан погіршився. За відсутності постійного місця роботи та сталого заробітку він зобов'язаний забезпечувати належне матеріальне утримання трьох дітей.

З огляду на вищезазначене, просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення суду, з 1/3 частини усіх видів його доходів до 727 грн. 50 коп. - на утримання доньки ОСОБА_4, та до 583 грн. 50 коп.- на утримання сина ОСОБА_7, починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 15 травня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та постановити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на даний час він змушений сплачувати аліменти за рішенням суду у максимальному розмірі. Висновок суду про те, що аліменти нараховуються у розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, не підтверджений належними доказами.

Суд залишив поза увагою ту обставину, що народжена у новому шлюбі дитина також потребує належного матеріального утримання, й сплата аліментів у визначеному судом розмірі є неможливою та призводить до скрутного матеріального становища його сім'ї.

Зменшення розміру аліментів до 727 грн. 50 коп. на утримання доньки ОСОБА_4, та до 583 грн. 50 коп. - на утримання сина ОСОБА_7, сприятиме дотриманню прав всіх дітей та надасть йому можливість забезпечити необхідний та достатній рівень їх матеріального забезпечення. При цьому, таке зменшення розміру аліментів узгоджується з вимогами законодавства, оскільки вказані грошові суми визначені у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Сторони в судове засідання не з'явились, направивши до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.180, ч.3 ст.181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

За правилами ч.2 ст.182 СК України ( в редакції, чинній на час розгляду справи), розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 1 статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року за №3 роз'яснено, що відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні встановлено, що з 27 січня 2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 грудня 2014 року.

Рішенням цього ж суду від 6 листопада 2014 року із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 1 жовтня 2014 року й до досягнення дітьми повноліття.

На підставі вказаного рішення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягувались аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини його заробітку ( доходу) щомісячно, починаючи з 1 жовтня 2014 року до досягнення сином ОСОБА_7 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4

Судом також встановлено, що 6 червня 2015 року позивач уклав шлюб із ОСОБА_5, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_6.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що до спірних правовідносин застосовуються не тільки положення ст.192 СК України, а також його норми щодо обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Відповідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 192 СК України значне погіршення матеріального становища батька може бути однією із самостійних підстав для задоволення його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на ту обставину, що він не працює, не має у власності будь-якого майна та на його утриманні перебуває син ОСОБА_6.

Народження третьої дитини впливає на матеріальний стан позивача, оскільки вимагає від нього збільшення матеріальних витрат.

Однак, сам по собі факт відсутності офіційного працевлаштування не є самостійною підставою для зміни способу стягнення та зменшення розміру аліментів, оскільки наявна в матеріалах справи копія трудової книжки містить інформацію про те, що позивач був звільнений з роботи з його власної ініціативи.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 надала суду Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, зміст якої свідчить, що у власності позивача перебуває житловий будинок, загальною площею 99,3 кв.м., який розташований в с.Наталівка Новоград-Волинського району Житомирської області.

Заслуговує на увагу також й та обставина, що із 17 жовтня 2015 року позивач не сплачує аліменти на утримання ОСОБА_2, які стягувались на підставі рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 6 листопада 2014 року.

Вирішуючи питання щодо зменшення розміру аліментів необхідно враховувати в рівній мірі права як ОСОБА_6, так й права ОСОБА_4 та ОСОБА_3, оскільки позивач зобов'язаний забезпечувати належний та достатній рівень матеріального утримання всіх своїх трьох дітей.

Частиною 8 статті 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Частиною ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, позивач надав суду довідку-розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, видану Новоград-Волинським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області 26 червня 2018 року за №806, яка містить інформацію про те, що аліменти на утримання дочки ОСОБА_8 та сина ОСОБА_7, нараховуються протягом 2018 у таких розмірах: у січні - 1005 грн. 60 коп., у лютому 2093 грн. 67 коп., у березні - 1005 грн. 60 коп., у квітні - 1005 грн. 60 коп., у травні 2093 грн. 67 коп., у червні - 1005 грн. 60 коп.

Отже, протягом певних періодів аліменти нараховувались у розмірі, меншому, ніж мінімальний розмір аліментів на утримання двох дітей, а в лютому та травні 2018 року дещо перевищував мінімальний розмір аліментів.

Однак, так та обставина, що протягом певного періоду розмір нарахованих аліментів перевищував встановлений законодавством мінімальний розмір аліментів, не є підставою для задоволення позовних вимог.

Посилання апелянта на те, що розмір заборгованості зі сплати аліментів протягом 2017 року у вказаній довідці значно перевищує розмір такої заборгованості, який зазначений у довідці, долученій до матеріалів справи в суді першої інстанції, в даному випадку не має правового значення.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та зводяться до переоцінки доказів.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,368,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 15 травня 2018 року,- без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 21 вересня 2018 року.

Головуюча Судді