АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3981/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2018 року м. Київ

Справа № 760/6017/17-ц

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання -Станішевської Б.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - Державне підприємство «Національний академічний театр опери та балету України ім. Т. Г. Шевченка»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 23 лютого 2018 року, ухвалене у складі судді Шереметьєвої Л.А. в приміщенні Солом'янського районного суду м.Києва,

у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Національний академічний театр опери та балету України ім. Т. Г. Шевченка» про визнання права на укладення строкового трудового договору, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду до Державного підприємства «Національний академічний театр опери та балету України ім. Т. Г. Шевченка» про визнання права на укладення строкового трудового договору, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди та просив суд визнати за ним право на укладення ним строкового трудового договору ( контракту) з Національним академічним театром опери та балету України ім. Т. Г. Шевченка на умовах, визначених законодавством України, що регулює укладення строкових договорів з урахуванням посади, що він займав на момент припинення з ним безстрокового трудового договору; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 14 372, 64 гр. на момент звернення до суду;стягнути з відповідача на його користь 10 000, 00 гр. в відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з лютого 2003 року він був прийнятий на роботу на посаду артиста-стажиста (ударні інструменти) Національного академічного театру опери та балету України.

Відповідно до наказу №593-к від 07 вересня 2011 року за результатами конкурсу був призначений на посаду артиста першої категорії симфонічного оркестру.

На виконання вимог даного Закону України № 955- VIII від 28 січня 2016 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» відповідачем був виданий наказ про повідомлення про зміну істотних умов праці художнього та артистичного персоналу театру, а 15 грудня 2016 року йому було вручено повідомлення про зміну з 16 лютого 2017 року істотних умов праці, а саме: зміну безстрокового трудового договору на контракт, з умовами якого рекомендовано було ознайомитися на сайті Міністерства культури України.

Даним повідомленням він також був попереджений про припинення трудового договору за п.6 ст.36 КЗпП України в разі відмови від роботи в нових умовах.

Скориставшись типовою формою контракту, викладеною на сайті, відповідач вніс до запропонованого йому контракту позиції, які його не влаштовували, а саме: в абз.2 п.2 розділу V було зазначено, що роботодавець несе відповідальність згідно з законодавством у випадках затримки виплати заробітної плати за умови повного фактичного бюджетного фінансування відповідно до затверджених планом асигнувань обсягів.

Вважає, що це є порушенням його конституційного права на своєчасне отримання грошової винагороди за працю. Крім того, в запропонованому йому тексті контракту були ще ряд позицій, які погіршували його становище, як працівника, з якими він не погодився.

В зв'язку з цим 6 лютого 2017 року позивач направив адміністрації театру належним чином оформлений контракт разом з супровідним листом, яким були враховані його інтереси та інтереси театру.

14 лютого 2017 року відповідач надав йому відповідь, де частково погодився з його пропозиціями, які є несуттєвими, а в решті відмовив з посиланням на те, що запропонований ним контракт не відповідає вимогам закону та творчо-виробничій діяльності театру.

15 лютого 2017 року він повторно направив відповідачу ще одну редакцію контракту, яка листом відповідача від 17 лютого 2017 року була відхилена.

20 лютого 2017 року він направив відповідачу третю редакцію контракту, на яку відповідь не отримав, однак отримав повідомлення про майбутнє звільнення в разі неприйняття пропозиції театру про укладення контракту.

Відповідно до наказу № 215-к від 23 лютого 2017 року трудовий договір з ним був припинений на підставі п.9 ст.36 КЗпП України та п. 2 Прикінцевих положень Закону України № 955- VIII від 28 січня 2016 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури».

Вважає, що адміністрація театру позбавила його можливості укласти контракт, оскільки його три редакції контракту прийняті не були, умови запропонованого адміністрацією контракту погіршують його становище як працівника театру, умови контракту не відповідають вимогам закону.

Посилаючись на зазначені обставини, просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 23 лютого 2018 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Державного підприємства «Національний академічний театр опери та балету України ім. Т. Г. Шевченка» про визнання права на укладення строкового трудового договору, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Не погоджуючись з рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначив, що в рішенні Солом'янського районного суду м.Києва від 23 лютого 2018 року має місце невідповідність висновків обставинам справи тому, що судом не була надана мотивована оцінка кожного аргументу, що був наведений позивачем та його представником, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, як того вимагає п.3 ч.4 ст.265 ЦПК України. Тобто, мало місце порушення норм процесуального права при ухвалені рішення по справі. Крім того, зазначив про те, що обраний ним спосіб захисту його прав відповідає вимогам ст..16 ЦК України, і саме в такий спосіб (право на укладення контракту, яке виникло на підставі п.3 Прикінцевих положень Закону України №955-VIII від 28.01.2016року) можна захистити тільки шляхом визнання за ним права на укладення контракту на умовах, передбачених Законом, з урахування займаної ним посади на момент припинення безстрокових трудових відносин.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ДП «Національний академічний театр опери та балету імені Т.Г. Шевченка» просив відмовити у задоволені апеляційної скарги ОСОБА_2, а рішення Солом'янського районного суду від 23 лютого 2018 року залишити без змін, як законне та обґрунтоване . Вважає, що суд дійшов вірного висновку про те, що заявлені вимоги про визнання за позивачем права на укладення строкового трудового договору (контракту) з відповідачем на умовах, визначених законодавством України, що регулює укладення вказаних строкових договорів з урахуванням посади, що займав позивач на момент припинення з ним безстрокового трудового договору, задоволенню не підлягають.

Відповідно до п.8 ч. 1 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-УІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Представник відповідача - ГаличА.С. проти доводів апеляційної скарги заперечувала і просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_2 з 3 лютого 2003 року працював у Національному академічному театрі опери та балету України ім..Т.Г.Шевченка.

З 7 вересня 2011 року наказом № 593-к переведений на посаду артиста першої категорії.

2 грудня 2016 року відповідачем був виданий наказ № 899-к «Про повідомлення щодо зміни істотних умов праці художнього та артистичного персоналу ДП «Національна опера України імені Т.Г. Шевченка», яким повідомлено працівників художнього та артистичного персоналу про зміну істотних умов праці, а саме: зміну форми трудового договору, укладеного між ДП «Національна опера України імені Т.Г. Шевченка» і працівниками художнього та артистичного персоналу, на контракт.

Зобов'язано начальника відділу кадрів і зарубіжних зв'язків у термін до 10 грудня 2016 року вручити персонально під підпис повідомлення про зміну істотних умов праці, у термін до 15 грудня 2016 року одержати письмове підтвердження працівників художнього та артистичного персоналу театру, згодних продовжувати роботу за контрактом.

Наказом № 930-к від 14 грудня 2016 року термін вручення повідомлення про зміну істотних умов праці встановлено до 23 грудня 2016 року,а отримання згоди на продовження роботи за контрактом до 23 лютого 2017 року.

3 грудня 2016 року позивачу було вручено повідомлення про зміну істотних умов праці.

З моменту вручення такого повідомлення ОСОБА_2 запропонований відповідачем контракт не підписав, тричі, а саме 6, 15 та 20 лютого 2017 року направляв свої варіанти контракту, які також не були прийняті відповідачем.

23 лютого 2017 року відповідачем був запропонований позивачу остаточний варіант контракту, який не був підписаний позивачем, про що був складений відповідний акт 23 лютого 2017 року о 22.15 годині.

Наказом відповідача № 215-к від 23 лютого 2017 року, який був частково змінений наказом № 269-к від 20 березня 2017 року, трудовий договір з позивачем був припинений згідно з п.9 ст.36 КЗпП України.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що умови контракту, запропоновані відповідачем для укладення з позивачем, відповідають вимогам закону та не порушують прав позивача.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим судом обставинам і нормам матеріального права.

За змістом п.9 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені іншими законами.

Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

За приписами статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк, на визначений строк, встановлений за погодженням сторін та таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Чинним законодавством передбачена особлива форма трудового договору - контракт.

За змістом частини третьої статті 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 21 КЗпП України від 9 липня 1998 року № 12-рп/98 роз'яснено, що контрактна форма трудового договору може впроваджуватися лише законом.

Суспільні відносини в галузі театральної справи, що виникають у зв'язку зі створенням, публічним виконанням та публічним показом театральних постановок, визначає правовий статус театрів, форми їх державної підтримки, порядок їх створення і діяльності та спрямований на формування і задоволення творчих потреб та інтересів громадян, їх естетичне виховання, збереження, розвиток та збагачення духовного потенціалу Українського народу регулюються Законом України «Про театри і театральну справу».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» від 28 січня 2016 року № 955-VIII статті 19, 20 Закону України «Про театри і театральну справу» викладено у новій редакції.

Згідно частини першої та другої статті 20 Закону України «Про театри та театральну справу» до професійних творчих працівників театру належать художній та артистичний персонал театру. Трудові відносини з професійними, творчими працівниками, художнім та артистичним персоналом державних та комунальних театрів оформлюються шляхом укладання контрактів.

Відповідно до пунктів 2,3 Прикінцевих положень Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» від 28 січня 2016 року № 955-VIII набрання чинності цим Законом є підставою для припинення безстрокового трудового договору з керівниками держаних та комунальних закладів культури, а також з професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом).

Установлено, що посада, яку обіймав позивач (артист оркестру першої категорії), належить до посад професійних творчих працівників. Отже, трудові відносини з позивачем з прийняттям закону мали бути оформлені шляхом укладання контракту.

Судом також установлено, що позивач відмовився від підписання контракту, норма Закону, якою запроваджено обов'язкове укладання строкового контракту з працівниками художнього та артистичного персоналу, які перебувають в трудових відносинах з державними та комунальними закладами культури, не визнавалась неконституційною.

Звільнення позивача сааме на підставі п.9 ст.36 КЗпП України кореспондується з пунктами 2, 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури», де передбачено, що набрання чинності цим Законом підставою для припинення безстрокового трудового договору з керівниками державних комунальних закладів культури, а також з професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) державних та комунальних закладів культури згідно з пунктом 9 ст.36 КЗпП України.

А відтак контрактна форма роботи творчих працівників, зокрема, і для позивача, запроваджена спеціальним Законом, який і підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Отже, оскільки ОСОБА_2 відмовився від укладення контракту, тому трудовий договір з ним був припинений у відповідності до вимог закону, з дотриманням встановленого порядку.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що умови запропонованого адміністрацією контракту, погіршувало його становище як працівника, що існували до укладення контракту, не відповідали вимогам трудового законодавства, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки ці доводи аналогічні доводам позовної заяви, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні було дотримано норми матеріального і процесуального права.

Запропонований відповідачем проект контракту, який не підписав ОСОБА_2, не суперечить нормам трудового законодавства.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що відповідачем взагалі не визнається право позивача на укладання контракту, адміністрація позбавила його можливості укласти контракт, в редакції театру йому контракт на підпис не надали, не заслуговують на увагу, оскільки судом установлено і фактично не заперечується позивачем, що 24 лютого 2017 року не прийняв пропозицію дирекції театру про укладання контракту, не погоджуючись з його умовами. Разом з тим, укладання контракту є правом працівника, а не обов'язком, позивач, скориставшись своїм правом, відмовився від укладання контракту, запропонованого роботодавцем.

Посилання в апеляційній скарзі про те, що адміністрацією театру не виконана вимога ч.3 ст.32 КЗпП України, позивач не був попереджений за 2 місяці про наступне припинення з ним трудових відносин на підставі п.9 ст.36 КЗпП України, не заслуговують на увагу і не можуть бути підставою для скасування рішення і задоволення позовних вимог, оскільки адміністрація театру за два місяці попередила своїх працівників про зміну з 16 лютого 2017 року істотних умов праці, а саме: зміну безстрокового трудового договору на контракт, що передбачено законом, через два місяці позивач відмовився від укладання контракту, що і стало підставою для припинення з ним трудових відносин. Зазначення в попередженні про майбутнє припинення трудових відносин на підставі п.6 ст.36 КЗпП України (відмова працівника від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці), а в наказі про припинення трудових відносин з ОСОБА_2 згідно з п.9 ст.36 КЗпП України ( підстави, передбачені законом) не може вважатися порушенням вимог ч.3 ст.32 КЗпП України.

При вирішенні даної справи судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене на повно з'ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 23 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 23 червня 2018 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус