Ухвала

Іменем України

20 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 755/18296/17

провадження № 61-44393ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 04 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 13 серпня 2018 року за заявою ОСОБА_5 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа ? приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Худова Юлія Олександрівна, про визнання договору довічного утримання недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернулася до суду з позовними вимогами про визнання недійсним договору довічного утримання, укладеного 03 лютого 2017 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Худова Ю. О. та зареєстрованого у реєстрі за № 82.

Одночасно ОСОБА_5 подано заяву про забезпечення її позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі договору довічного утримання від 03 лютого 2017 року та зареєстрованого в реєстрі за № 82.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 04 грудня 2017 року задоволено заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі договору довічного утримання від 03 лютого 2017 року та зареєстрованого в реєстрі за № 82.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_8 оскаржив її в апеляційному порядку.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 13 серпня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 04 грудня 2017 року залишено без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 04 грудня 2017 року залишено без змін.

14 вересня 2018 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 04 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 13 серпня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_5 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

У касаційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, посилаючись на те, що копію постанови Апеляційного суду міста Києва від 13 серпня 2018 року отримано представником ОСОБА_4 - ОСОБА_8 лише 05 вересня 2018 року. На підтвердження вказаного заявником надано копію конверта та супровідного листа, направлених судом апеляційної інстанції.

Клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 04 грудня 2017 року та постанови Апеляційного суду міста Києва від 13 серпня 2018 року підлягає задоволенню, оскільки причини пропуску строку на касаційне оскарження є поважними.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно частин першої та третьої статті 151 ЦПК України (в редакції, чинній на час постановлення ухвали судом першої інстанції) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Задовольняючи заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що між сторонами наявний спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Негативним наслідком неналежного забезпечення позову про визнання договору довічного утримання недійсним,

є можливість відчуження житла під час вирішення спору.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 лютого

2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

У випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (пункт 2 частина четверта статті 394 ЦПК України).

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Саме з цього і виходив суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, задовольняючи заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру. При цьому, судами враховано розумність, співмірність, обґрунтованість і обсяг вимог позивача, тому з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін обґрунтовано виходили із того, що доцільним буде забезпечення заявленого позову шляхом накладення арешту на квартиру.

Із оскаржуваних судових рішень, доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись статтею 390 ЦПК, пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 04 грудня 2017 року та постанови Апеляційного суду міста Києва від

13 серпня 2018 року задовольнити.

Поновити ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 04 грудня 2017 року та постанови Апеляційного суду міста Києва від 13 серпня 2018 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 04 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від

13 серпня 2018 року за заявою ОСОБА_5 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа ? приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Худова Юлія Олександрівна, про визнання договору довічного утримання недійсним відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М. Коротун

М. Є. Червинська