АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа №640/5553/18

Провадження № 22-ц/790/4910/18

24 вересня 2018 року

м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство «Мегабанк»

відповідач ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного провадження у місті Харкові апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Мегабанк»

на рішення Київського районного суду міста Харкова від 30 липня 2018 року ( суддя - Чередник В.Є.)

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

У квітні 2018 року ПАТ «Мегабанк» звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за кредитним договором № 9-128-821-2-16-Г від 17.02.2016 року в розмірі 26063, 70 гривень.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що 17.02.2016 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Мегабанк» було укладено кредитний договір № 9-128-821 -2-16-Г (з ануїтетними платежами). Відповідно до умов вказаного договору банк надав відповідачу грошові кошти в розмірі 16 000,00 гривень на строк з 17.02. 2016 року до 15.02.2019 року зі сплатою 15,00% річних. Починаючи з 01.04.2016 року ОСОБА_2 порушує строки сплати ануїтетних платежів за кредитом, у звязку з чим, станом на 01.03.2018 року загальна сума заборгованості за кредитом складає 15 648,82 гривень. В порушення п. З.2.З., 4.2. Кредитного договору відповідачем не сплачені в повному обсязі проценти за користування кредитом за період з 01.04.2016 р. по 01.03.2018 р. в розмірі 814,88 грн. В порушення п. 1.1., 3.2.3., 4.4. Договору відповідачем не сплачена комісійна винагорода за період з 01.04.2016 р. по 01.03.2018 р. в розмірі 2 400,00 грн. Штраф у розмірі 45% від суми кредиту, відповідно до п. 6.3. розділу 6 Кредитного договору становить 7 200,00 грн.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту, залишку нарахованих і не сплачених відсотків та суми судового збору визнав, проти стягнення нарахованої і не сплаченої комісійної винагороди та суми штрафу заперечував.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 30.07.2018 року позовні вимоги ПАТ «Мегабанк»» - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованість у розмірі 16463, 70 гривень та суму залишку нарахованих та несплачених відсотків за період з 01.04.2016 року по 01.03.2018 року в розмірі 814, 88 гривень. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «Мегабанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що сплата суми комісійної винагороди передбачена п.4.5 Кредитного договору, дійсність якого не заперечується відповідачем. Крім того, штраф у розмірі 7200 гривень за порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди було нараховано в період, який передував зверненню до суду, не лише у 2016 році, а щорічно після кожного порушення умов кредитного договору, в межах строку позовної давності за основною вимогою.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що судом вірно відмовлено банку у стягненні 7200 гривень штрафу, у звязку з пропуском строку позовної давності. Крім того, суд правильно дійшов висновку, що комісійна винагорода у сумі 2400 гривень, є супутньою послугою за обслуговування кредиту.

Вислухавши доповідь судді, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Згідно зі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було допущено невиконання умов кредитного договору, а тому вимоги банку є обгрунтованими. Проте здійснення платежів за управління кредитом не є послугою в розумінні положень Закону України «Про захист прав споживачів», тому вимоги банку про стягнення комісійної винагороди є необгрунтованими. Також не було підтверджено належними доказами штраф за порушення строків сплати ануїтетних платежів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Встановлено, що 17.02.2016 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Мегабанк» було укладено кредитний договір № 9-128-821 -2-16-Г (з ануїтетними платежами) (а.с.8).

Згідно з п. 1.1., 1.2. та 1.3. Кредитного договору позивач надав відповідачу грошові кошти шляхом видачі з каси банку готівкою в розмірі 16000 гривень на строк з 17.02.2016 року до 15.02.2019 року зі сплатою 15,00% річних, а відповідач зобов'язався на умовах, передбачених договором, повернути кредит, сплатити проценти, комісійні винагороди та виконати всі інші зобов'язання згідно з Договором.

Відповідно до п. 1.4. Кредитного договору повернення кредиту та сплата процентів за користування ним здійснюється щомісячними ануїтетними платежами передбаченими Договором.

17.02.2016 року грошові кошти в розмірі 16000 гривень, передбачені кредитним договором, були видані позивачем відповідачу, що підтверджується випискою з рахунку № за період з 17.02.2016 року по 01.03.2018 року та заявою про видачу готівки № ТК.1386869.176.2222 від 17.02.2016 року (а.с.11, 13).

Згідно з п. 3.2.3. Кредитного договору відповідач зобов'язаний своєчасно та в повній сумі сплачувати щомісячні платежі (ануїтетні платежі та відповідні комісійні винагороди) за договором на передбачених договором умовах.

Відповідно п.4.4. Кредитного договору, розмір щомісячного платежу який включає суму ануїтетного платежу (крім першого та останнього) та суму щомісячної комісійної винагороди складає 1 037,85 гривень. (а.с.8).

Починаючи з 01.04.2016 року відповідач порушував строки сплати ануїтетних платежів за кредитом.

Станом на 01.03.2018 року загальна заборгованість за кредитом складає 15 648,82 гривень, що підтверджується випискою з рахунку №9 за період з 17.02.2016 року по 01.03.2018 року, а також розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 01.03.2018 року (а.с.12, 14).

Також відповідачем не сплачені в повному обсязі проценти за користування кредитом за період з 01.04.2016 року по 01.03.2018 року в розмірі 814,88 гривень, що підтверджується випискою з рахунку №3 за період з 17.02.2016 року по 01.03.2018 року та розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 01.03.2018 року (а.с.12, 15).

У зв'язку з порушенням ОСОБА_2 умов Договору ПАТ «Мегабанк» було направлено вимогу (вих. №107-5358 від 30.06.2016 р.) щодо погашення заборгованості за кредитним договором (а.с.20). Однак, відповідач до цього часу заборгованість за Договором не сплатив.

Згідно ст.ст.626,629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується факт наявності заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «Мегабанк», а тому суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ПАТ «Мегабанк» до ОСОБА_2 про стягнення суми залишку заборгованості за кредитом в розмірі 15 648,82 гривень та суми залишку нарахованих та несплачених відсотків за період з 01.04.2016 року по 01.03.2018 року в розмірі 814,88 гривень за кредитним договором № 9-128-821 -2-16-Г від 17.02.2016 року.

Що стосується відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення комісійної винагороди за період з 01.04.2016 року по 01.03.2018 року в розмірі 2400 гривень, визначених у п. 4.4 Кредитного договору, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступних підстав.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 визначено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року.

За положеннями абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цьогоЗакону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зокрема, перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо.

Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку(прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо) (пункти 3.1., 3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (в редакції чинній на момент укладення договору).

Доводи апеляційної скарги щодо визначення плати (комісії) у п.п.4.3. кредитного договору за обслуговування кредитної заборгованості узгоджується з приписами п.п.3.1 та не суперечить вимогам п.3.6 Постанови №167, Цивільного кодексу України та іншим актам цивільного законодавства, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки обслуговування кредиту не є послугою зі споживчого кредитування у розумінні Закону України "Про захист прав споживачів".

Що стосується позовних вимог щодо стягнення суми штрафу у розмірі 45% від суми кредиту, яка становить 7200 гривень, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Спеціальна позовна давність строком в один рік, відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно п.6.3 Кредитного договору у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 календарних днів. Позичальник сплачує Кредитодавцеві штраф у розмірі 45 % від суми Кредиту.

Згідно з Випискою по рахунку № від 08.05.2018 року ОСОБА_2 здійснював останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором 04.05.2016 року.

На підставі п. 6.3. Кредитного договору ОСОБА_2 02.08.2016 року було нараховано штраф у сумі 7200 гривень у зв'язку з порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 (дев'яносто) календарних днів.

Проте відповідно до положень ч. 2 ст. 258 ЦК України позивач мав право пред'явити позов про стягнення штрафу у сумі 7200 гривень протягом 1 року з дня його нарахування тобто до 02.08.2017 року.

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення штрафу у сумі 7200 гривень тільки 05.04.2018 року, з пропущенням строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги, що штраф у розмірі 45% від суми кредиту в розмірі 7200 гривень нараховувався не лише тільки у 2016 році, а щорічно, після кожного порушення умов кредитного договору в межах строку позовної давності за основною вимогою, є безпідставними, оскільки спростовуються зазначеним п.6.3 Кредитного договору.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до вимог 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановив:

Апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства «Мегабанк» залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 30 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко