ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року м. Суми

Справа №585/1614/17

Номер провадження 22-ц/788/831/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

у присутності:

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 01 березня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Шульги В.О. у приміщенні Роменського міськрайонного суду Сумської області

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області, Роменська міська рада, Комунальне підприємство «Роменське міськрайонне бюро технічної інвентаризації», про зобов'язання усунути перешкоди у користуванні власністю, -

в с т а н о в и в :

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2, який уточнила в ході судового розгляду справи, і свої вимоги мотивувала тим, що житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 належить їй та відповідачу на праві спільної часткової власності. Будинок поділений на дві квартири, над якими знаходиться горищне приміщення, що перебуває у спільному користуванні сторін. Відповідач самовільно встановив перегородку у цьому приміщенні та загородив доступ до нього, а вхід зробив лише з належної йому квартири до тієї частини приміщення, яке знаходиться над його квартирою. Внаслідок здійснення ОСОБА_2 цих робіт позивачка позбавлена можливості користуватися горищним приміщенням, чим порушені її права. Висновком експерта № 1012, проведеним в ході розгляду цієї справи, запропоновано 3 варіанти облаштування входу до нежитлового приміщення (горища).

Посилаючись на викладене, позивачка просила зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні горищем будинку АДРЕСА_1. згідно з варіантом № 3 висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1012 від 15 вересня 2017 року шляхом влаштування входу на горище над квартирою АДРЕСА_1 (власник ОСОБА_1.) в шиферному покритті та влаштування приставних сходів для підйому на горище, через покрівлю прибудови літ. «а», та змонтувати каркас із покриттям, а також демонтувати перегородку, яка розділяє горище на дві частини.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 01 березня 2018 року позов було задоволено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову з підстав поверхового з'ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що позивачем був пропущений строк позовної давності. Крім того вважає, що ОСОБА_1 не вправі була ставити питання про покладення на відповідача обов'язків щодо облаштування окремого входу на горище, оскільки вона не надала доказів того, що попередній вхід зроблений нею за її особисті кошти.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, думку відповідача та його представника, яка підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги позивача та її представника, заслухавши пояснення експерта ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав:

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як установлено судом і убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 13 травня 1976 року належить 29/50 частин житлового будинку розташованого за адресою АДРЕСА_1 (т.1, а.с.39-41). Інша 21/50 частина цього будинку належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 20 травня 1988 року. Дана обставина встановлена рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 30 січня 2017 року, а тому відповідно до вимог передбачених ч.4 ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягає (т.1, а.с.26-29).

Належний на праві спільної часткової власності житловий будинок був облаштований одним входом на горище і співвласники мали можливість ним користуватись.

В подальшому, на підставі рішення виконкому Роменської міської ради від 30 липня 2001 року № 308 відповідачу було надано дозвіл на будівництво літньої кухні 5,50х7,20 кв. м, та коридору 2,50х6,00 кв. м. і ним виготовлено будівельний паспорт з проектами будівництва побудов. В той же час, в порушення отриманого дозволу на виконання будівельних робіт, відповідачем самочинно побудована прибудова літ. «А1», прибудова літ. «а3», сарай літ. «З». Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 30 січня 2017 року у справі № 585/5038/16-ц за позовом ОСОБА_2 до Роменської міської ради Сумської області, Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області, третя особа: ОСОБА_1 було задоволено його позов і визнано за ним право власності на вищезазначені прибудови (т.1, а.с.26-29). Цим же рішенням встановлено, що ОСОБА_1 позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що побудувавши прибудову ОСОБА_2 загородив їй доступ до її горища, оскільки заклав лаз (а.с. 26-29).

Внаслідок здійснення відповідачем прибудови до житлового будинку ним було зруйновано вхід на горище, яким спільно користувались співвласники будинку і облаштовано вхід на горище лише із середини будинку з тієї частини, що перебуває у користуванні відповідача у справі.

З листа УДАБІ у Сумській області від 09 грудня 2015 року вбачається, що прибудова до житлового будинку ОСОБА_2 на земельній ділянці за вказаною адресою розміщена таким чином, що влаштування входу на горище можливе тільки шляхом розширення віконного отвору в фронтоні прибудови до житлового будинку ОСОБА_2 з боку гаража ОСОБА_1 Зі слів ОСОБА_2 виконання будівельних робіт він брав на себе. На цю пропозицію позивачка відмовилися. З архітектурної точки зору іншого місця для розроблення входу зовні на горище немає (т.1, а.с. 13).

Висновком № 1012 судової будівельно-технічної експертизи, складеним судовим експертом ОСОБА_5 15 вересня 2017 року, встановлено, що у горищне приміщення, розташоване над квартирою № 1, власник ОСОБА_1 доступу немає. Визначити технічний стан конструктивних елементів (чи потребує приміщення поточного ремонту) не представляється можливим. Разом із цим висновком запропоновано, три технічно можливі варіанти облаштування входу до нежитлового приміщення (горища) розташованого над квартирою № 1 (т.1, а.с.132-137). Також, експертом встановлено, що перегородка, влаштована на границі розділу квартир не порушує пожежні норми.

Допитаний в судовому засіданні апеляційного суду експерт ОСОБА_5 пояснив, що ним лише орієнтовно визначалось, що перегородка, влаштована відповідачем на горищі будинку, розташована саме на межі розподілу двох квартир, оскільки таке питання судом експерту не ставилось і перевірити це можливо лише при вирішенні питання щодо поділу домоволодіння між співвласниками.

З викладеного слідує, що горище у житловому будинку, який належить сторонам на праві спільної часткової власності, перебуває у спільному користуванні сторін. До будівництва відповідачем прибудови, воно мало один загальний вхід, який забезпечував можливість користування ним як позивачкою так і відповідачем.

На даний час, внаслідок будівництва відповідачем прибудови, в ході якого був зруйнований єдиний вхід до горища та встановлення перегородки у ньому, позивачка позбавлена реальної можливості користуватися цим приміщення.

Відповідно до ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. ч. 1, 7 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частинами 1 та 2 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 391 ЦК України унормовано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п. 33. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р №5 «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав», застосовуючи положення ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Звідси, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що діями відповідача було порушено право власності позивачки щодо користування горищем, тому воно підлягає захисту.

При цьому, з огляду на викладене та виходячи із закріплених у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України засад розумності й справедливості, суд вірно обрав запропонований експертом у вищевказаному висновку судової будівельно-технічної експертизи третій варіант влаштування входу на горище будівлі, який забезпечить доступ до нього обом сторонам, потребує мінімального обсягу робіт незначної складності та може бути проведений без проекту.

Крім того, як вбачається, з пояснень учасників справи, даних ними у суді апеляційної інстанції, вони погодились на те, що облаштування доступу позивачці до горища можливо лише за третім варіантом запропонованим експертом і відповідач погоджувався виконати ці роботи, але за спільні кошти співвласників. В той же час, позивачка категорично заперечила проти фінансування цих робіт, оскільки вважала, що саме відповідач створив їй перешкоди у користуванні горищем і саме ним повинні бути усунені ці перешкоди.

Погоджується колегія суддів і з висновком місцевого суду щодо задоволення позовних вимог про зобов'язання відповідача демонтувати перегородку, яка розділяє горище на дві частини будинку АДРЕСА_1, оскільки сторони є співвласниками даного будинку, їх частки у власності не виділені, а тому усі переобладнання горища повинні здійснюватися лише за їх спільною згодою. Доказів на підтвердження того, що облаштування даної перегородки не порушує права позивачки і не виходить за межі належної відповідачу частки у даному нерухомому майні останнім надано не було.

Колегія суддів вважає, що сторони не позбавлені можливості під час виконання рішення суду досягти мирової угоди і не демонтовувати встановлену перегородку.

Щодо пропуску строків позовної давності, на що посилається заявник в апеляційній скарзі, то ці твердження є безпідставними, оскільки у даному випадку дії відповідача, якими порушені права позивачки, є триваючим правопорушенням.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, справа розглянута в межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 01 березня 2018 року у даній справі залишити без змін.

Постанова набрала законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 21 червня 2018 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Т. А. Левченко

С. С. Ткачук