Справа № 444/2831/17
Провадження № 2/444/271/2018

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

11 червня 2018 року Жовківський районний суд Львівської області у складі :

головуючого судді Мікула В. Є.,

секретар судового засідання Реміцька І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про дострокове стягнення коштів за договором позики з урахуванням індексу інфляції, трьох процентів річних та пені за порушення грошового зобов»язання,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про дострокове стягнення коштів за договором позики з урахуванням індексу інфляції, трьох процентів річних та пені за порушення грошового зобов»язання. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 09.02.2013 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого Позивач надав Відповідачу у позику грошові кошти на строк до 09.02.2023 року включно в сумі 28000 (двадцять вісім тисяч) доларів США на наступні цілі : розвиток бізнесу. Згідно умов договору від 09.02.2013 р. повернення суми позики Відповідачем повинно було здійснюватися Позивачу поетапно - щорічно по 2800 доларів США до її повного погашення, тобто до 09.02.2023 року.

Зазначає, що на підтвердження укладення договору позики Відповідачем, як вказувалося вище, 09.02.2013 року власноруч була написана розписка.Однак, Відповідач взяті на себе зобов'язання систематично не виконує, графіку погашення не дотримується, відтак сума боргу у повному обсязі на час звернення до суду із позовною заявою не повернута.

Вказує, що неодноразово звертався до Відповідача з вимогами про виконання умов договору позики та повернення коштів. Спочатку останній зобовязувався виконувати умови договору від 09.02.2013р., а пізніше (в період 2015-2017р.р.) взагалі відмовляється виходити на контакт з позивачем та виявляє абсолютну байдужість щодо повернення суми позики.

Крім цього вказує, що 01.11.2017 року Позивач звернувся до Відповідача із письмовою вимогою про дострокове повернення суми позики до 20.11.2017 року у добровільному порядку, яка останнім залишена без реагування та відповіді. Наголошує, що, суму боргу ОСОБА_2 не повернув.

У зв»язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить такий задоволити.

Позивач у судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву в якій просить розглядати справу у відсутності сторони позивача. Додатково вказав, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять такі задоволити.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином за адресою місця реєстрації його проживання.

На підставі ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не зявилися в судове засідання без поважних причин.

Так як відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не зявився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи суд приходить до висновку про ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України.

Оскільки сторони по справі в судове засідання не зявилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч. 2 ст. 81 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Судом встановлено, що 09.02.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого Позивач надав Відповідачу у позику грошові кошти на строк до 09.02.2023 року включно в сумі 28000 (двадцять вісім тисяч) доларів США на наступні цілі : розвиток бізнесу.

Згідно умов договору від 09.02.2013 р. повернення суми позики Відповідачем повинно було здійснюватися Позивачу поетапно - щорічно по 2800 доларів США до її повного погашення, тобто до 09.02.2023 року.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження укладення договору позики Відповідачем, 09.02.2013 року була написана розписка.Однак, Відповідач взяті на себе зобов'язання систематично не виконує, графіку погашення не дотримується, відтак сума боргу у повному обсязі на час звернення позивача до суду із позовною заявою не повернута.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином судом встановлено, що грошові кошти у сумі 28000 доларів США Позивачем були передані Відповідачу у момент підписання розписки 09 лютого 2013 р.

Статтею 1047 ЦК України визначені вимоги до форми договору позики, а саме договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У відповідності до вимог ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором. При цьому позика вважається повернутою в момент передавання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Таким чином судом встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що станом на 21.11.2017 року сума боргу Відповідача за договором позики складає 28000 доларів США, авідтак приходить до переконання, що з Відповідача відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України підлягає стягненню заборгованість за договором позики 28000 доларів США, що еквівалентно сумі 741160,00 грн. відповідно до офіційного курсу гривні до долара США, встановленого НБУ на 21.11.2017 р.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення коштів з урахуванням індексу інфляції, трьох процентів річних та пені за порушення грошового зобов»язання, то суд приходить до наступних висновків.

Згідно вимог ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Зокрема, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та сплата неустойки (пені).

Враховуючи дані норми закону суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню : три проценти річних за останній рік, що становить 7411 грн. 59 коп., а також пеня за несвоєчасне виконання грошових зобовязань за період з 20.11.2016 р. до 19.05.2017 р., що складає 101447,55 грн.

Щодо стягнення коштів за договором позики з урахуванням індексу інфляції, то суд враховує позицію Верховного суду України у справі № 6-771цс15 від 27 січня 2016 року, відповідно до якої заборгованість в іноземній валюті не індексується на підставі ст. 625 ЦК України.

Так слід зазначити, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

А відтак враховуючи вище наведене суд приходить до переконання, що у вимозі позивача про стягнення коштів за договором позики з урахуванням індексу інфляції слід відмовити, оскільки норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях.

За таких обставин, загальна сума позову становитиме : 741160,00грн. + 7411,59 грн.+ 101447,55грн. = 850 019,14 коп.

Окрім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що з відповідача в користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 8 810.00 грн.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Керуючись ст. 12, 13, 23, 76, 268, 258, 259, 264, 265, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 /ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_1, ІПН / в користь ОСОБА_1, /ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований і проживає за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_4, НОМЕР_2, ІПН /, заборгованість в розмірі : 850 019,14 коп., з яких 741 160.00 грн. заборгованість за договором позики, - 7411,59 грн. - 3 % річних, - 101 447 грн. 55 коп. - пеня за порушення грошового зобов»язання.

Стягнути з ОСОБА_2 /ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_1, ІПН / в користь ОСОБА_1, /ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований і проживає за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_4, НОМЕР_2, ІПН /, - 8 810.00 грн. судового збору.

Розяснити відповідачу, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд- якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто до Апеляційного суду Львівської області, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України.

Суддя Мікула В. Є.