Справа № 360/2748/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі : головуючої - судді Міланіч А.М.

при секретарі - Хоменко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Бородянка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз», про стягнення компенсації, зобов'язання перенести газову трубу, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - КП КОР «Північне БТІ» Київської області про припинення права власності на майно внаслідок його знищення,

в с т а н о в и в :

В грудні 2017 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, обгрунтовуючи його тим, що за рішенням Бородянського районного суду від 11 травня 1998 року їй (позивачці) було виділено 44/100 частин будинку АДРЕСА_1, в тому числі ? частину сараю-кухні «Б» та погребу «В», ? частину колодязя № 1.

18 березня 2009 року позивачкою отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1061 га біля даного будинку.

Протягом 2016-2017 років відповідачкою ОСОБА_2, яка є власником іншої частини будинковолодіння, був порушений сарай-кухня «Б», а погріб «В» та колодязь засипані.

Крім того, газова труба до будинку проходить по земельній ділянці позивачки, хоча її частина будинку не газифікована, що заважає їй (позивачці) здійснити перепланування та реконструкцію своєї частини будинку.

Тому просила стягнути з відповідачки на свою користь компенсацію за ? частину сараю-літньої кухні «Б», ? частину погреба «В», ? частину колодязя №1, що розташовані по АДРЕСА_1, в сумі 64 336 грн., зобов'язати відповідачку перенести газову трубу із земельної ділянки позивачки на земельну ділянку відповідачки для газифікації її частини будинку за вказаною адресою.

22 березня 2018 року відповідачка ОСОБА_2 подала зустрічний позов до ОСОБА_1 та просила припинити її (ОСОБА_2.) право власності на ? частину сараю-кухні «Б», ? частину погребу «В», ? частину колодязя № 1 в зв'язку із їх знищенням.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 свій позов підтримали, викладене в ньому підтвердили, зустрічний позов не визнали.

Відповідачка та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позов ОСОБА_1 не визнали, вважали його безпідставним, оскільки відповідачка не вчиняла жодних дій щодо руйнування спірних надвірних будівель, вони завалились внаслідок їх зношеності та впливу природних факторів, газопостачання ж будинку було здійснено ще попередніми власниками будинку і для внесення змін в систему газопостачання необхідні спеціальні дозволи газової служби та виготовлення нової технічної документації. Свій позов підтримали.

Представник ПАТ «Київоблгаз» Майорова Ю.В. в судовому засіданні поклалась у вирішення спору на розсуд суду, підтвердила, що дійсно договір на газопостачання до будинку сторін було укладено лише з відповідачкою ОСОБА_2 на підставі її заяви.

Вислухавши пояснення позивачки, її представника, відповідачки та її представника, представника третьої особи, покази свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 не підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що на підставі рішення Бородянського районного суду Київської області від 11 травня 1998 року позивачка ОСОБА_1 є власником 44/100 частин жилого будинку АДРЕСА_1, в тому числі ? частини сараю-кухні «Б», ? частини погребу «В», ? частини колодязя № 1, відповідачці ОСОБА_2 належить інша частина цього будинку, що підтверджується матеріалами справи (а.с.9-16) та визнається сторонами.

18 березня 2009 року ОСОБА_1 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1061 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд за тією ж адресою - по АДРЕСА_1 (а.с.17).

На підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 16 грудня 2004 року відповідачка ОСОБА_2 є власником іншої частини земельної ділянки біля вказаного будинку площею 0,169 га (а.с.130).

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.64,72), показів свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, належні сторонам сарай-кухня «Б» та погріб «В» зруйновані, колодязь № 1 засипаний.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В обгрунтування своїх вимог позивачка ОСОБА_1 посилається на те, що спірні надвірні споруди були зруйновані відповідачкою протягом 2016-2017 років.

Однак, дані обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та суперечать зібраним по справі доказам, зокрема, копіям звернень відповідачки до селищної ради, актам обстеження будинковолодіння від 18 березня 2008 року, 27 липня 2010 року та 16 травня 2012 року, складених з участю депутатів Блиставицької сільської ради, копії рішення Блиставицької сільської ради від 22 червня 2012 року (а.с.62-67,72), показам свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, з яких вбачається, що руйнування сараю та погребу відбувались на протязі тривалого часу внаслідок їх зношеності та дії природних факторів, ніхто ці споруди не ремонтував, позивачка з кінця 1990 років ними взагалі не користувалась. Колодязь теж прийшов в непридатний для користування стан та частково зруйнувався з тих же причин, води в ньому не було з середини 90-х років, круги змістились та частково зруйнувались, земля біля нього провалилась, а щоб туди ніхто не впав, відповідачка його засипала.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, оскільки суду не надано жодних належних та допустимих доказів руйнування спірних надвірних споруд з вини відповідачки, то підстав для стягнення з неї компенсації за знищення майна позивачки немає, а тому в позові в цій частині необхідно відмовити.

Що ж стосується газової труби, яка, як визнали сторони, дійсно проходить по земельній ділянці позивачки, але послугами з газопостачання користується лише відповідачка, то в цій частині вимог суд визнає за необхідне також відмовити, зважаючи на наступне.

Як показали в судовому засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_9 та що визнається сторонами, підключення будинку до системи газопостачання було здійснено ще спадкодавцями сторін в 80-х роках, при розподілі спадщини газове обладнання не ділилось.

Таким чином, суд вважає, що інженерні системи з газопостачання є спільним майном сторін, газифіковано весь будинок, а не лише частину відповідачки, до того ж, переобладнання газової системи здійснюється на підставі спеціального дозволу газової служби та відповідно до виготовленого проекту, а тому відсутні підстави для зобов'язання відповідачки одноособово перенести газову трубу.

В зустрічному позові ОСОБА_2 суд визнає за необхідне також відмовити, оскільки суду не надано жодних доказів неможливості вирішення питання припинення її права власності на частину надвірних споруд в позасудовому порядку, що визначено ст.349 ЦК України.

Так як в позові ОСОБА_1 відмовлено, то на підставі ст.141 ЦПК України, з неї необхідно стягнути на користь відповідачки на відшкодування її витрат на правничу допомогу 2 500 грн. (1000 грн. за квитанцією від 20 березня 2018 року, 1500 грн. за квитанцією від 22 березня 2018 року (3000 грн. : 2 позови) (а.с.143,145).

В частині відшкодування відповідачці витрат в розмірі 1000 грн. по квитанції від 22 березня 2018 року та ? частини витрат по квитанції від 22 березня 2018 року на суму 3000 грн. (а.с.144-145) необхідно відмовити, оскільки вони стосуються зустрічного позову, який судом залишено без задоволення.

Керуючись ст.319,321,349,391,1166 ЦК України, ст. 10-13,141,259,263-265,268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз», про стягнення компенсації, зобов'язання перенести газову трубу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування витрат на правничу допомогу 2 500 (дві тисячі п'ятсот) гривень.

В зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - КП КОР «Північне БТІ» Київської області про припинення права власності на майно внаслідок його знищення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Апеляційного суду Київської області через Бородянський районний суд Київської області.

Повне рішення суду складено 24 вересня 2018 року.

Головуючий-суддяА.Міланіч