Справа №336/4216/18
Провадження № 2/336/2372/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2018 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі судді Жупанової І.Б., за участю секретаря судового засідання Падалка А.Р., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №336/4216/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, без проведення судового засідання та повідомлення сторін,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка 30.07.2018 звернулась до суду із зазначеною позовною заявою, просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим АДРЕСА_2

За змістом позову, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 06.03.2012 №749. У вказаному житловому приміщенні зареєстровані позивачка, її брат ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, його дружина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, які не мешкають за вказаною адресою з 2003 року, особистих речей за місцем реєстрації не мають. В позасудовому порядку відповідачі відмовляються знятись з реєстраційного обліку.

З підстав, передбачених ст. ст. 317, 383, 405 ЦК України, позивачка просить задовольнити позов в повному обсязі.

Ухвалою судді від 23 серпня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Інших процесуальних дій у справі судом вчинено не було.

Відповідачі повідомлені про розгляд справи Шевченківським районним судом м.Запоріжжя засобами поштового зв'язку та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України відповідно до вимог ч.10 ст. 187 ЦПК України та на виконання ухвали суду від 23.08.2018.

Відповідачі не скористались своїм правом, передбаченим ч.1 ст. 191 ЦПК України, до матеріалів справи відзиву на позовну заяву не подали.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку із розглядом справи судом за відсутності її учасників, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, дослідивши наявні письмові докази у справі, суд встановив фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, які склалися між сторонами, та дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

Предметом позову є захист права позивачки на користування та розпорядження житловим будинком №32, розташованим по вул. Тесленка в м.Запоріжжі.

Підставою для звернення до суду із зазначеним позовом стала наявність перешкод у користуванні позивачкою вказаним нерухомим майном, які створюються з боку відповідачів, які відмовляються в позасудовому порядку знятись з реєстрації за вказаною адресою.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, на праві приватної власності на підставі договору дарування будинку, укладеного 06.03.2012 між ОСОБА_4, яка діє від імені ОСОБА_2 та позивачкою, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гармашовим Г.М., за р.№749 від 06.03.2012, належить житловий будинок №32, загальною площею 68,0 кв.м., з усіма надвірними будівлями та спорудами, що розташований по вул. Тесленка у м.Запоріжжі, який знаходиться на земельній ділянці площею 405 кв.м., кадастровий номер НОМЕР_3.

Згідно з витягом про державну реєстрацію прав №33588284 від 23.03.2012, право приватної власності на зазначений житловий будинок, реєстраційний номер НОМЕР_4 зареєстровано ОП «ЗМБТІ» за ОСОБА_1.

У житловому будинку зареєстровані позивачка, її брат ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, його дружина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджено довідками №000975 та №000974 про реєстрацію місця проживання/перебування особи, виданими 06.08.2013 адресно-довідковим підрозділом УДМС України в Запорізькій області.

Задовольняючи позов в повному обсязі, суд виходить з таких норм чинного законодавства.

Так, ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України врегульовано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно обмежений у здійсненні цього права.

Крім того, чинним законодавством встановлено загальні засади захисту права власності, а саме за змістом ст. ст. 13, 41 Конституції України, ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Нормою ч.1 ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що відповідачі не мешкають за вказаною адресою з 2002 року. На підтвердження в матеріалах справи міститься копія акту підтвердження фактичного проживання №19 від 20.07.2018, виданого головою квартального комітету №117 Шевченківського району м.Запоріжжя. З цього часу відповідачі мешкають за іншою адресою, особистих речей та майна у житловому будинку не мають. З реєстраційного обліку за місцем проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в позасудовому порядку не зняті, житлово-комунальні послуги нараховуються із врахуванням їх реєстрації за вказаною адресою, що порушує права позивачки, яка змушена здійснювати сплату за них самостійно.

Оскільки відсутня правова підстава для збереження подальшої реєстрації відповідачів, що є членами сім'ї власниці вказаного житлового приміщення, вони створюють перешкоди у користуванні та розпорядженні позивачкою її майном, судом встановлено підстави для задоволення позову.

При обранні способу захисту у здійсненні права власності позивачкою суд виходить зі змісту ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» N1382-IV від 11.12.2003 року, у відповідності до якої зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Тому визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком, є достатньою підставою для зняття їх з реєстрації.

За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України на користь позивачки, як сторони по справі, чиї позовні вимоги задовольняються в повному обсязі, із відповідачів слід стягнути порівну судовий збір, сплачений ОСОБА_1, у сумі 704,80 гривень.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 10, 12-13, 76-82, 89, 133, 141, 187, 229, 245, 247, 258-259, 263-266, 268, 272-273, 275, 279 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, адреса реєстрації: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2), ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, адреса: АДРЕСА_2) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим АДРЕСА_2.

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 352,40 гривні (триста п'ятдесят дві гривні 40 копійок).

Стягнути ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 352,40 гривні (триста п'ятдесят дві гривні 40 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Суддя: І.Б. Жупанова