Справа № 204/1233/18
Провадження № 2/204/796/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2018 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Черкез Д.Л.

за участю секретаря судового засідання Старостенко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування житловими приміщеннями, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування житловими приміщеннями. В обґрунтування позову зазначено, що позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності (по ? частині кожному) належить житловий будинок літ. А-1, житловою площею 43 кв.м, загальною площею 95,5 кв.м, який знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ вул. Богданова 36. Зазначений будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0530 га, та складається з житлової кімнати 1-3 пл.8,8 кв.м, 1-4 пл.10,3 кв.м, 1-5 пл.16,5 кв.м, 1-7 пл.7,4 кв.м, кухні 1-2 пл.10,7 кв.м, коридор 1-1 пл.6,9 кв.м, коридор 1-6 пл.4,5 кв.м, сіни 1 пл.8,5 кв.м, а також, в будинку є підвал площею 15,1 кв.м, та на подвірї розташований гараж пл.21,8 кв.м, та інші господарські споруди 1-5 огорожа, 1- замощення. Вказане домоволодіння позивач отримала у спадщину на підставі свідоцтва про право на спадщину серії ВКС № 020305, виданого нотаріусом третьої Дніпропетровської нотаріальної контори 05.12.2007 року. Але ОСОБА_4 звернувся до суду позовом про визнання недійсним зазначеного свідоцтва про право на спадщину. Рішенням Красногвардійського районного суду від 10.02.2014 року було визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину ВКС № 020305, за ОСОБА_2 було визнано право власності на 1/2 частину домоволодіння літ.А-1, житловою площею 43 кв.м, загальною площею 95,5 кв.м, який знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Богданова 36. Тобто на теперішній час позивач та відповідач являються співвласниками вищевказаного житлового будинку. Але між позивачем та відповідачем склалась ситуація, в якій вони не можуть досягнути згоди щодо порядку користування вказаним будинком, та порядком користування іншими господарчими спорудами. Позивач зверталась до суду с позовом щодо поділу вказаного будинку в натурі та припинення часткової власності, але у звязку з неможливістю такого поділу їй було відмовлено в задоволенні позову. Фактично у вказаному будинку мешкає тільки відповідач, який займає і користуються повністю всім будинком, земельною ділянкою, і господарськими спорудами, в тому числі і тою частиною домоволодіння, що належить позивачу, і не допускає її у вказаний будинок. Зазначила, що позивач неодноразово намагалася домовитися з відповідачем щодо порядку сумісного користування вказаним майном, власником частини якого вона являється, щоб вона могла користуватися ним як повноправний співвласник, але до теперішнього часу домовленості між ними не досягнуто, у звязку з чим позивач була змушена звернутися з відповідною заявою до суду. У звязку з викладеним позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просила: виділити в користування із вказаного домоволодіння ОСОБА_1 наступні приміщення: житлові кімнати пл. 8,8 кв.м, пл. 7,4 кв.м, пл. 8,5 кв.м., загальною площею 24,7 кв.м, підвал площею 15,1 кв.м; виділити в користування із вказаного домоволодіння ОСОБА_2 наступні приміщення: житлові кімнати пл. 10,3 кв.м, пл.16,5 кв.м, загальною площею 26,8 кв.м, гараж пл.21,8 кв.м; коридор 1-1 пл.6,9 кв.м, кухню 1-2 пл.10,7 кв.м, коридор 1-6 пл.4,5 кв.м, інші господарські споруди 1-5 огорожа, 1-замощення - залишити у загальному користуванні сторін; виділити позивачу у користування відповідну частину земельної ділянки, в розмірі 0,0265 га, на якій розташований вказаний будинок, і яка відповідає її частині у даному домоволодінні.

30 серпня 2018 року позивач надала до суду заяву, в якій відмовилась від частини позовних вимог та просила суд не розглядати позовні вимоги щодо виділення позивачу у користування відповідної частини земельної ділянки в розмірі 0,0265 га, розташованої за адресою: м. Дніпро, вул. Богданова, 36.

Позивач в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що 05 грудня 2007 року на імя позивача ОСОБА_1 державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВКС № 020305 після смерті ОСОБА_6, зареєстроване в реєстрі за № 3-3665, на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться в м. Дніпропетровську по вул. Богданова, буд. 36. На земельній ділянці площею 580 кв.м. (зменшення на 67 кв.м.) знаходиться: А-1 - житловий будинок, шл. бетон, житловою площею 43,0 кв.м., загальною площею 95,5 кв.м. та такі господарчі будівлі та споруди: 1-5 огорожа, І замощення (а.с. 4).

Згідно технічного паспорта на домоволодіння, розташоване по вул. Богданова у м. Дніпрі, виготовленого станом на 30 березня 2007 року Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, вищевказане домоволодіння розташоване на земельній ділянці загальною площею 513 кв.м. Домоволодіння складається з: літ.А-1 - житловий будинок загальною площею 95,5 кв.м., літ.Е гараж площею 21,8 кв.м., літ.1-5 огорожі, літ.І замощення. При цьому, житловий будинок літ. А-1 загальною площею 95,5 кв.м., житловою площею 43,0 кв.м., складається з: І - сіни площею 8,5 кв.м., І-1 коридор площею 6,9 кв.м., І-2 кухня площею 10,7 кв.м., І-3 житлова площею 8,8 кв.м., І-4 житлова площею 10,3 кв.м., І-5 житлова площею 16,5 кв.м., І-6 - коридор площею 4,5 кв.м., І-7 житлова площею 7,4 кв.м., ІІ- підвал площею 6,8 кв.м., ІІІ підвал площею 15,1 кв.м. (а.с. 5-10).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2014 року по цивільній справі № 419/4961/2012 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, було, серед іншого, визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6, серія ВКС № 020305 від 05 грудня 2007 року, видане Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою на імя ОСОБА_1 у відношенні 1/2 частини спадкового майна. Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, померлої 09 квітня 2008 року, на 1/2 частину домоволодіння № 36 по вул. Богданова в м. Дніпропетровську, яке складається з житлового будинку літ. А-1, житловою площею 43,0 кв.м., загальною площею 95,5 кв.м., та господарчих будівель і споруд: 1-5 - огорожа, І замощення (а.с. 81-86).

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2014 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2014 року було залишено без змін (а.с. 87-89).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, судом встановлено, що домоволодіння № 36 по вул. Богданова у м. Дніпрі належить на праві спільної часткової власності: позивачу ОСОБА_1 ? частина, відповідачу ОСОБА_3 ? частина.

Також, 19 жовтня 2012 року на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 19.10.2012 року № 150/16 позивачу ОСОБА_1 було видано Державний акт серії ЯМ № 472598 на право власності на земельну ділянку площею 0,0530 га, розташовану на території Красногвардійського району м. Дніпропетровська по вул. Богданова, 36, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 11).

Однак, рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2016 року було визнано нечинним рішення Дніпропетровської міської ради від 19.10.2012 року № 150/16 стосовно передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарський будівель та споруд, площею 0,0530 га по вул. Богданова, 36 в м. Дніпропетровську, а також визнано недійсним Державний акт на право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку серії ЯМ № 472598, кадастровий номер :07:303:0018 по вул. Богданова, 36, в м. Дніпропетровську (а.с. 77-79).

У позовній заяві позивач зазначає, що у звязку із складними відносинами, що склались між позивачем та відповідачем, позивач не має можливості вільно користуватися належною їй ? частиною домоволодіння, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Бонданова, буд. 36, фактично у вказаному будинку мешкає лише відповідач, який займає і користується повністю всім домоволодінням, і не допускає позивача до користування належною їй часткою домоволодіння.

У звязку з цим, у липні 2015 року позивач зверталась до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про розділ в натурі житлового будинку № 36 по вул. Богданова у м. Дніпрі, однак рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2017 року по цивільній справі № 204/4555/15-ц позивачу було відмовлено у задоволенні позову у звязку з відсутністю технічної можливості розділити домоволодіння в натурі, яка була встановлена на підставі висновку експерта № 5216/5217-16 від 23.02.2017 року (а.с. 13).

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно положень ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Виходячи з аналізу ст. 358 ЦК України слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Оскільки досудове врегулювання спору між позивачем та відповідачем щодо встановлення порядку користування житловими приміщеннями, розташованими у домоволодінні № 36 по вул. Богданова у м. Дніпрі, виявилось неможливим, позивач вирішила звернутись до суду з даним позовом.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04.10.1991 року судам розяснено, що якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності.

Суд зазначає, що визначення порядку користування домоволодінням, якщо його неможливо поділити в натурі, є правом співвласника. При цьому не має правового значення те, чи чиняться такому співвласнику перешкоди у користуванні спільним майном.

Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 361 ЦК України визначено, що співвласник має право самостійно розпоряджатись своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Згідно зі ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Сторони по справі є співвласниками домоволодіння № 36 по вул. Богданова у м. Дніпрі у рівних частках, тобто по ? частині спірного домоволодіння, тобто відповідно до розміру ідеальних часток їм належить по 21,5 кв.м. житлової площі будинку (43 кв.м. / 2 = 21,5 кв.м.).

Позивач просить виділити їй у користування у житловому будинку літ. А-1 приміщення: І-3 житлова площею 8,8 кв.м., І-7 житлова площею 7,4 кв.м., І - сіни площею 8,5 кв.м., ІІІ підвал загальною площею 15,1 кв.м., а у користування відповідача літ.Е гараж площею 21,8 кв.м., у житловому будинку літ. А-1 приміщення: І-4 житлова площею 10,3 кв.м., І-5 житлова площею 16,5 кв.м.

З наведеного вбачається, що кімнати у спірному домоволодінні не відповідають ідеальним часткам співвласників у праві спільної часткової власності.

Однак, разом з цим, у даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу домоволодіння, а встановлення порядку спільного користування ним. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов'язковим.

При цьому слід зазначити, що встановлення порядку користування приміщенням будинку між співвласниками відповідно до змісту статей 319, 368 ЦК України є складовою здійснення ними права спільної часткової власності та не змінює розміру часток належних кожному зі співвласників.

Суд вважає, що запропонований позивачем порядок користування домоволодінням № 36 по вул. Богданова у м. Дніпрі враховує баланс інтересів кожного із співвласників, максимально відповідає розміру їхніх часток у праві спільної часткової власності, не буде порушувати права жодного із співвласників у користуванні належним майном, а тому суд приходить до переконливого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та встановлення наступного порядку користування домоволодінням № 36 по вул. Богданова у м. Дніпрі:

-виділити у користування позивача ОСОБА_1 у житловому будинку літ. А-1 приміщення: І-3 житлова площею 8,8 кв.м., І-7 житлова площею 7,4 кв.м., І - сіни площею 8,5 кв.м., ІІІ підвал загальною площею 15,1 кв.м.;

-виділити у користування відповідача ОСОБА_2 у житловому будинку літ. А-1 приміщення: І-4 житлова площею 10,3 кв.м., І-5 житлова площею 16,5 кв.м.; літ.Е гараж площею 21,8 кв.м.;

-в загальному користуванні позивача та відповідача залишити: літ.1-5 огорожі, літ.І замощення; а також у житловому будинку літ. А-1 приміщення: І-1 коридор площею 6,9 кв.м., І-2 кухня площею 10,7 кв.м., І-6 - коридор площею 4,5 кв.м.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 704,80 грн.

На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321, 358, 361 Цивільного кодексу України, ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, та керуючись 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-282 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування житловими приміщеннями задовольнити.

Встановити наступний порядок користування домоволодінням № 36 по вул. Богданова у м. Дніпрі, виділивши в користування:

- ОСОБА_1 - у житловому будинку літ. А-1 приміщення: І-3 житлова площею 8,8 кв.м., І-7 житлова площею 7,4 кв.м., І - сіни площею 8,5 кв.м., ІІІ підвал загальною площею 15,1 кв.м.;

- ОСОБА_2 - у житловому будинку літ. А-1 приміщення: І-4 житлова площею 10,3 кв.м., І-5 житлова площею 16,5 кв.м.; літ.Е гараж площею 21,8 кв.м.;

- літ.1-5 огорожі, літ.І замощення, а також у житловому будинку літ. А-1 приміщення: І-1 коридор площею 6,9 кв.м., І-2 кухня площею 10,7 кв.м., І-6 - коридор площею 4,5 кв.м. - залишити в спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1), на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1), судовий збір у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні, 80 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.Л. Черкез