РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/16874/17

пр. № 2/759/2764/18

17 вересня 2018 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Шум Л.М. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат, 3 % річних та пені (неустойки),

В С Т А Н О В И В:

Позивач у листопаді 2017 р. звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19.09.2014 р. поділено майно сторін, набуте у шлюбі, стягнуто з відповідача компенсацію вартості ? частини автомобіля та судовий збір в розмірі 44 192,86 грн. В добровільному порядку відповідач рішення суду не виконує, коштів не сплачує. Позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 18.07.2018 р., просить стягнути з відповідача пеню за період з 15.11.2016 р. по 17.07.2018 р. в сумі 21 187,95 грн., 3 % річних -4867,17 грн., інфляційні втрати за період з 15.11.2014 р. по 17.07.2018 р. - 44 240,61 грн. та судовий збір.

Ухвалою суду від 14.12.2017 р. відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 18.07.2018 р. розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву.

В установлений строк відповідач заперечення та відзиву на позовну заяу не подав.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19.09.2014 р. визнано за ОСОБА_1, ОСОБА_2 право власності по 1/3 частині кожному квартири АДРЕСА_1, виділено у власність ОСОБА_2 автомобіль НОМЕР_1, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості ? частини автомобіля та судовий збір в розмірі 44 192,86 грн. (а.с.12).

05.11.2014 р. державним виконацем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с. 13).

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно зі ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій. Посадових чи службових осіб та громадян в підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За правилом ч.2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз норм статей 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, передбаченої статтею 625 цього Кодексу.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного суду України від 01.10.2014 р. у справі №6-113цс14, від 30.03.2016 у справі №6-2168цс15.

Згідно правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 у справі N6-59цс13, інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, і трьох процентів річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. В силу ст. 417 ЦПК України, зазначене рішення є обов'язковим для всіх судів України, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням ВС України.

Зобов'язання, що виникли у відповідача на підставі судового рішення є грошовими та виражені в національній валюті. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконує зазначені зобов'язання належним чином, внаслідок чого заборгованість істотно не зменшується, а грошові кошти знецінюються внаслідок інфляційних процесів.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

На підставі наведеного, відповідно до ст. 625 ЦК України та правових позицій Верховного Суду України по справах N6-59цс13, N3-65гс11, позивач обґрунтовано вимагає стягнення інфляційного нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, трьох процентів річних та пені, оскільки це є відшкодуванням матеріальних витрат позивача від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та компенсація (плата) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами.

Згідно із наданого позивачем розрахунку, правильність якого перевірена судом, сума 3% річних за період розрахунку15.11.2014 р. по 17.07.2018 р.складає 4867,17 грн., інфляційні нарахування за період з 15.11.2014 р. по 17.07.2018 р. складають 44 2040,61 грн., пеня за період 15.11.2016 р. по 17.07.2018 р. - 21 187,95 грн.

Оскільки ОСОБА_2 порушив зобов'язання, доказів виплати коштів за рішенням суду в матеріалах справи відсутні, а тому суд приходить до висновку, що позивачем, на виконання вимог ст. 81 ЦПК України, доведені позовні вимоги, які знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, у зв'язку з чим підлягають повному задоволенню.

Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 509, 525, 526, 549, 611, 625 ЦК України, 10 ст. ст. 13, 81, 258, 258, 265, 268, ст. ст. 22, 993, 999, 1166, 1187, 1191 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат, 3 % річних та пені (неустойки),- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер:НОМЕР_3) 71 000,53 грн. та судовий збір в розмірі 704,80 грн., а всього стягнути - 71 705 (сімдесят одна тисяча сімсот пять) грн. 33 коп.

За письмовою заявою відповідача, поданою до суду протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення, заочне рішення може бути переглянуто.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Суддя: