Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/3078/18

Провадження №: 2/755/2508/18

"07" червня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

судді Шевченко В.М.,

за участю секретаря судового засідання Мізерної К.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва у порядку загального позовного провадження

цивільну справу № 755/3078/18

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2,

третя особа - Служба у справах дітей Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації,

про позбавлення батьківських прав,

учасники справи:

представник позивача - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_2,

УСТАНОВИВ:

позивач, звертаючись з позовом до суду, просить позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_4, посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виховання дитини, не спілкується із сином, у зв'язку з чим між ними відсутній емоційний зв'язок, не турбується про стан його здоров'я, перешкоджає у здійсненні можливості відвідування дитиною інших країн для її духовного розвитку та розширення світогляду.

16.03.2018 ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено про розгляд справи у порядку загального позовного провадження та встановлено сторонам строк на реалізацію процесуального права подачі заяв по суті позовних вимог /а.с. 17-19/.

Крім цього, вказаною ухвалою постановлено витребувати у Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина ОСОБА_4

Відповідачем 15.05.2018 до суду подано відзив на позовну заяву /а.с. 51, 54/, в якому просить відмовити у задоволенні позову. Визнає, що останні два роки дійсно мало зусиль докладав для спілкування із сином та його виховання. Багато разів просив позивача надати можливість побачитись із сином, однак отримував відмову. Зазначає, що під час сумісного проживання виховував дитину соціально припустимими методами впливу. Періодично сплачує аліменти. Позивач не сприяла спілкуванню відповідача із дитиною, приховувала місце його навчання. При зустрічі 02.05.2018 син ОСОБА_4 виявив бажання до спілкування із відповідачем. Відповідач зазначає, що на даний час робить все можливе для налагодження контакту із дитиною.

24.05.2018 позивачем подано заперечення на відзив, що відповідно до норм ЦПК України є відповіддю на відзив /а.с. 70, 71/, в якому зазначає, що відповідач міг відвідувати сина у старій школі № 81, однак не робив цього; 25.11.2015 на вимогу позивача письмово зафіксувати, що відповідач має намір робити для дитини, останній надав розписку, в якій зобов'язався сплачувати 1 000 грн. Після переїзду, відповідач не заявляв, що особисто хоче бачити дитину, життям дитини не цікавився, на відміну від його тітки. Щодо адреси проживання позивача із дитиною, то відповідач її знав, оскільки позивач зазначила саме цю адресу при зверненні до суду із позовом про стягнення із відповідача аліментів. При особистих зустрічах із позивачем для передачі аліментів відповідач не виявляв бажання спілкуватись із сином. Перебуваючи у шлюбі, з моменту народження сина відповідач матеріально його не забезпечував. Перешкоджав сину у можливості поїхати до його рідної сестри у Чехію, де остання навчається, шантажуючи позивача, щоб вона надала розписку про отримання аліментів у розмірі 1 000,00 грн. З вересня 2010 року сторони переїхали жити до квартири АДРЕСА_1, яку придбали родичі відповідача. Благоустрій та ремонт квартири за власні кошти зробила позивач, яка також у подальшому п'ять років сплачувала комунальні послуги. Відповідач не займався вихованням сина, лише грав із ним у комп'ютерні ігри, які негативно впливали на психіку сина. За час сумісного проживання вкрай рідко забирав дитину із садочка або гуртка, свята, що проходили у садочку за участю дитини, не відвідував, не приділяв дитині увагу, коли вона хворіла. У 2015 році позивач переїхала від відповідача, оскільки моральний і психологічний тиск на неї та дитину перейшов усі межі. Після переїзду, через два тижні, позивач перевела сина у гімназію по місцю нового проживання, за період навчання у якій відповідач не цікавився його навчанням та досягненнями. Після переїзду успіхами та життям дитини періодично цікавилась його тітка - ОСОБА_5, яка періодично знаходить час для спілкування із ОСОБА_4 .

При здійсненні підготовчих дій відповідачем було надано суду клопотання про приєднання до матеріалів справи письмових доказів, а саме: засвідчену копію розгляду його звернення за № 423 від 10.05.2018 до начальника Управління освіти Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації; засвідчену копію розгляду його звернення за № 100/09-1707 від 15.05.2018 до начальника Служби у справах дітей Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації /а.с.72-74/.

Стороною позивача - адвокатом ОСОБА_3, також після позову подання під час підготовчого провадження надано додаткові докази, зокрема: довідку-розрахунок заборгованості по аліментам станом на 02.05.2018, виписку із історії хвороби ОСОБА_4; характеристику на ОСОБА_1 з місця роботи; довідку про проведення психологічного дослідження ОСОБА_4 /а.с. 75-82/.

Крім цього, представником позивача було заявлено клопотання про виклик свідків: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 /а.с. 84/.

Ухвалою від 24.05.2018 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті та викликано свідків /а.с.87, 88/.

30.05.2018 на виконання ухвали про витребування доказів представником третьої особи - Служби у справах дітей Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації І. Антошко подано клопотання про розгляд справи без представника та залучення висновку від 18.05.2018 № 100-7873 про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав на дитину /а.с. 93-94а/.

04.06.2018 відповідачем подано відповідь на заяву у порядку досудового врегулювання спору, тобто заперечення /а.с. 97/, в якій пропонує протягом 10 днів: надати йому медичну карту дитини з можливістю провести консультацію у сімейного лікарю для з'ясування обставин його лікування та придбання ліків; надати йому можливість відвідати із сином музичний заклад з метою зустрічі з його викладачами, показати йому придбаний музичний інструмент. У випадку ненаданні позивачем таких можливостей, вважатиме це перешкоджанням йому у здійсненні батьківських обов'язків відносно сина та неправомірним вимаганням грошових коштів.

Інших заяв по суті позовних вимог від учасників справи не надійшло.

07.06.2018 у судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити з підстав, викладених у відповідних заявах по суті.

Крім цього, у судовому засіданні адвокатом ОСОБА_3 подано клопотання про приєднання документів до матеріалів справи, а саме: висновок за результатами психологічного обстеження від 05.06.5018; копія свідоцтва про укладення шлюбу від 06.02.1988; копія свідоцтва про розірвання шлюбу від 23.07.1991; копія свідоцтва про укладення шлюбу від 24.06.1994; копія диплома ОСОБА_10 /а.с. 99-117/.

Відповідач ОСОБА_2 заперечував проти позову, надав пояснення аналогічні викладеному у заявах по суті, заперечував проти подання стороною позивача відповідних доказів.

Крім цього ОСОБА_2 надав суду квитанції про перерахунок ним коштів по аліментам /а.с.96-96б/.

Суд, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин цієї справи, на які представник позивача послався як на підставу своїх вимог, що заперечувалось відповідачем, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.12.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві /а.с. 7/.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.12.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві /а.с. 7/.

Під час перебування сторін у шлюбі, у них народився сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що зроблено відповідний актовий запис № 834, свідоцтво про народження видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві /а.с. 8/.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.12.2015 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача на утримання сина ОСОБА_4 аліменти у розмірі 1 000,00 грн щомісячно, починаючи з 24.11.2015 до досягнення дитиною повноліття /а.с.9, 10/. З метою примусового виконання рішення суду 12.02.2016 видано виконавчий лист № 755/21190/15-ц /а.с.11/.

Починаючи з 14.11.2015 позивач разом із сином проживає в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_2.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21.07.2017 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено /а.с.12/.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 визнав, що після того, як сторони стали проживати окремо, він прикладав мало зусиль для того, щоб бачитись із сином, виховувати та забезпечувати його, не приділяв йому достатньо уваги, не цікавився його життям та здоров'ям. В той же час вважає, що під час сумісного проживання постійно спілкувався із сином, проводив час разом із ним, утримання сину здійснювалось за рахунок спільних доходів. Психологічного тиску на сина не чинив та морально не пригнічував. Нерегулярно сплачував аліменти на утримання сина, оскільки мав нестабільний дохід, а також загострення хронічної хвороби. На даний час відповідач виконує вимоги Служби у справах дітей: бачився із сином наодинці, відвідував його школу, був у поліклініці.

Із листа директора гімназії № 59 імені ОСОБА_11 м. Києва від 27.02.2018 № 74 убачається, що ОСОБА_4 є учнем 3-Б класу, був зарахований до 1-го класу гімназії (наказ № 60 від 04.12.2015). Зі слів класного керівника, ОСОБА_12, батько - ОСОБА_2 за весь період навчання ОСОБА_4 не телефонував, не відвідував навчали заклад, не цікавився дитиною, не приймав участі у батьківських зборах. Адміністрації гімназії не відомі факти стосовно того, що мати ОСОБА_1 перешкоджала батькові ОСОБА_2 бачитись із сином /а.с.30/.

ОСОБА_4 спостерігається в амбулаторії №2 КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Голосіївського району м. Києва за адресою: м. Київ, вул. Голосіївська, 53, з 11.01.2016. У випадках захворювання за медичною допомогою до КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Голосіївського району м. Києва звертається мама дитини. За станом здоров'я дитини мама піклується, призначення лікаря виконує в повному обсязі. Батько дитини до КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Голосіївського району м. Києва ніколи не з'являвся, здоров'ям дитини не цікавився, вказана інформація убачається із листа КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Голосіївського району м. Києва від 03.03.2018 №633 /а.с. 32/.

Із листа Служби у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 28.02.2018 № 100/09-743 убачається, що ОСОБА_2 до Служби з питань усунення перешкод та визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, не звертався /а.с. 34/.

Загальна заборгованість ОСОБА_2 згідно із виконавчим листом № 755/21190/15-ц від 12.02.2016 виданим Дніпровським районним судом м. Києва станом на 02.05.2018 становить 4 400,00 грн, що підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості по аліментам, починаючи з 24.11.2015 по 02.0.2015, що видана Дніпровським РВ ДВС міста Київ ГУЮ у м. Києві /а.с.77-79/.

14.12.2017 відповідач звернувся до Дніпровського УП ГУ Національної поліції у м. Києві щодо втрати зв'язків зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_1 Проведеними заходами місцезнаходження ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, встановлене за адресою: м. Київ, Стратегічне шосе, 17, кв 101, що убачається із висновку по матеріалам перевірки ЖЄО № 96312 від 27.11.2017 /а.с. 59/.

Із висновку органу опіки та піклування Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації від 18.05.2018 № 100-7873 убачається, що за результатами проведеної роботи психолога з малолітньою дитиною визначено, що ОСОБА_4 має позитивне ставлення до обох батьків. Дитина сприймає батьків як подружжя і цілу родину. Не розуміє причину окремого проживання батька та сумує за ним. Для тини важливе його оточення, в якому він буде почувати себе щасливо. Психолог рекомендує проводити спілкування ОСОБА_4 з батьком - ОСОБА_2 за бажанням дитини. Розглянувши питання позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_2 на засідання Комісії з питань захисту прав дитини (протокол від 16.05.2018 № 7), зважаючи на всі обставини справи, зібрані документи та враховуючи інтереси дитини, Комісія з питань захисту прав дитини (протокол від 16.05.2018 № 7) прийняла рішення щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_4, 2008 р.н. Враховуючи рішення Комісії з питань захисту прав дитини від 16.05.2018 (протокол № 7), Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація (орган опіки та піклування) вважає недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_4, 2008 р.н /а.с.64-66/.

За даними характеристики від 18.04.2018 № 26-04/1, що надана ТОВ «Український освітянський видавничий центр «ОРІОН», ОСОБА_1 працює на посаді головного художника з липня 2015 року, характеризується позитивно /а.с. 81/.

Предметом судового розгляду у цій справі є вимога про позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості.

Згідно зі ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявив щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.п.15,16,18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Згідно зі ст.ст. 11,12 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її для самостійного життя та праці.

За ст. 15 цього Закону дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Судом встановлено, що відповідач є батьком малолітнього ОСОБА_4, із листопада 2015 року позивачка із сином проживають окремо від відповідача.

У судовому засіданні ОСОБА_2 визнав, що приділяв недостатньо уваги сину та докладав недостатньо зусиль для налагодження контакту з дитиною.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідач у судовому засіданні пояснив, що не має змоги у повному обсязі виконувати свої батьківські обов'язки через те, що дитина не проживає разом з ним. Він бажає спілкуватися з сином, займатися його вихованням, після подачі позову навідався до школи, де навчається його малолітній син, пішов до поліклініки, щоб дізнатися дані стосовно здоров'я дитини, мав побачення близько 40 хв із сином, сплатив 4 000 грн заборгованості по аліментам та 2 000 грн щомісячних платежів. Вказане свідчить про те, що батько не втратив інтересу до дитини, бажає здійснювати свої батьківські обов'язки.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

За приписами ст. 94 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Суд критично оцінює наданий стороною позивача висновок від 05.06.2018 за результатами психологічного обстеження ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2, який проведений на звернення ОСОБА_1, оскільки його здійснено за результатами психологічного обстеження дитини за період з 10.05.2018 по 04.06.2018, дані щодо відповідача та взаємовідносин його з сином викладені зі слів матері, тобто позивачки, психолог ОСОБА_14, що складала цей висновок, не є лікарем ь/а.с. 100-112/.

У висновку міститься твердження, що відповідач не може виконувати батьківських функцій щодо дитини, оскільки син зазнає психологічного стресу від ситуацій взаємодії із батьком.

Як встановлено судом ОСОБА_2 після листопада 2015 року декілька разів лише бачився з сином, тривалість зустрічей була по 10 хв в присутності матері, а востаннє їх спілкування відбулось наодинці 02.05.2018 та жодних доказів щодо негативних наслідків, спричинених таким спілкуванням, суду не надано.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Суд визнає неналежним доказом висновок за результатами психологічного обстеження, оскільки в ньому відсутня інформація щодо предмета судового розгляду у цій справі, зокрема щодо факту відсутності прояву по відношенню до дитини батьківського піклування протягом шести місяців та факт відсутності в подібній бездіяльності батька поважної причини, ухилення від виконання батьком обов'язків по вихованню дитини, жорстоке поводження батька з дитиною тощо.

Показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини (ч. 1 ст. 90 ЦПК України)

За клопотанням представника позивача на підтвердження даних, що є предметом судового розгляду, в судовому засіданні були допитані свідки: ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Будучи допитаною у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила суду, що познайомилася із ОСОБА_1 в садочку, куди водили дітей. Часто зустрічалася з позивачкою, потоваришувала з нею, а діти їх між собою. Відповідача бачила декілька разів, вихованням сина займалася лише мати. Вважає, що після того, як позивачка з сином стали жити окремо, дитини емоційний стан значно покращився, він став більше проявляти інтерес до дітей, не так осторонь тримається в колективі, як раніше, став проявляти сам бажання у спілкуванні із дітьми.

Будучи допитаною у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 надала аналогічні пояснення та додатково вказала, що була головою батьківського комітету, постійно спілкувалася з батьками дітей, проте із ОСОБА_2 питання щодо дитини не вирішувала, він дитиною не цікавився, а одного разу ОСОБА_13 сказав, що він грав із татом у дуже жорстоку комп'ютерну гру, на свята батько участі не приймав, а коли був вдома і всі святкували День народження, відповідач сидів в окремій кімнаті та грав на комп'ютері.

Будучи допитаним у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив суду, він є власником двох видавництв, майже 20 років знає ОСОБА_1, яка працює в нього. Надаючи характеристику позивачці, вказав, що вона є добропорядною, старанно зарекомендувала себе як працівник, а як мати, гідно виховала сама двох доньок від попереднього шлюбу, син зростає в її постійній турботі та любові, намагається забезпечити дитину всім необхідним, багато працює для цього, виїжджає з дитиною за кордон навідати одну із доньок, син відвідує секції та гуртки, під час спільного проживання з відповідачем останній не брав на себе відповідальність за дитину, не допомагав матері своєю участю у вихованні, не намагався забезпечити сина матеріально, а тому позивачка змушена була через два тижні після народження дитини брати роботу, щоб мати кошти на життя, в подальшому, коли син зростав, зовсім малим брала його з собою на роботу, а відповідач свідомо нехтував та проявляв свою байдужість при цьому.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд, надаючи оцінку показанням свідків та зазначеним письмовим доказам, приходить висновку, що надані сторонами докази є належними і допустимими, окрім висновку психолога від 05.06.2018, про що зазначено вище, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов'язані з обставинами справи.

Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження належного виконання ним батьківських обов'язків.

Водночас суд вважає, що позивачем не було надано беззаперечних доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, винної поведінки відповідача у свідомому нехтуванні своїми обов'язками, які б безумовно свідчили про злісне ухилення відповідача ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов'язків, що у відповідності до вимог ст.164 СК України було б підставою для позбавлення її батьківських прав.

Ненадання батьком вчасно згоди на виїзд дитини за межі України також не може бути підставою для позбавлення його батьківських прав на дитину.

Суд також приймає до уваги прецедентну практику Європейського суду з прав людини. Так, у справі Хант проти України (рішення від 7 грудня 2006 року) суд зауважив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90)0, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78)". У цьому рішенні також зазначено, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

При оцінці аргументів та доводів сторін суд керується рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010, no. 4241/03, в якому вказується, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи фактичні обставини справи, приймаючи до уваги право дитини мати обох батьків і підтримувати з ними постійний зв'язок, враховуючи висновок служби у справах дітей, суд вважає, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 не буде сприяти позитивному результату у долі дитини, який мав би настати після цього, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ст.ст. 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 164 СК України, ст.ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 354,пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України,

УХВАЛИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Копію рішення видати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд м. Києва у строки, встановлені статтею 354 ЦПК України.

Інформацію стосовно справи, що розглядається, можна отримати за адресою: м. Київ, вул. І. Сергієнка, 3, та на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/fair/sud2604.

Повний текст рішення складено 18.06.2018.

Суддя В. Шевченко