Номер справи 220/1987/17
Номер провадження № 2/220/53/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2018 року Великоновосілківський районний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Якішиної О.М.

за участю секретаря Чернякової В.С.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт Велика Новосілка Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4, орган опіки та піклування Великоновосілківської РДА Великоновосілківського району Донецької області, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та прийняття участі у її вихованні, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, відшкодування моральних збитків,

ВСТАНОВИВ:

23.11.2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить суд встановити їй час спілкування з онуком за місцем її фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 кожної середи та суботи. В середу з 16-00 до 20-00 години та в суботу з 10-00 до 20-00 години, зобов'язавши ОСОБА_2 не чинити їй перешкод у спілкуванні з онуком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та стягнути з ОСОБА_2 на її користь моральні збитки у розмірі 20 000 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 06.01.1996 р. між її сином - ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2 укладений шлюб. У шлюбі народилися діти - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 27.07.2016 року шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу її малолітній онук ОСОБА_6 проживає разом з матір'ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2.

Після розлучення її сина з колишньою невісткою, остання деякий час дозволяла їй бачити онука, але тільки за її безпосередньої присутності та на вулиці, що дуже негативно відобразилось на стані її здоров'я, оскільки вона перенесла декілька операцій і їй приходилось для побачення з онуком долати відстань з м. Мелітополь до смт. Велика Новосілка на громадському транспорті та змінювати режим, встановлений лікарями.

Однак, з січня 2017 року відповідач стала чинити перешкоди у спілкування з онуком, не відповідає на телефонні дзвінки, а коли вона приходить для зустрічі з онуком за місцем його проживання, їй не відчиняють двері.

В березні 2017 року вона звернулась до органу опіки і піклування Великоновосілківської селищної ради для того, щоб визначити час та місце спілкування з онуком, однак відповідальна особа відмовилася приймати її заяву. Відповідач відмовляється виконувати рішення органу опіки та піклування Великоновосілківської селищної ради від 26.04.2017 р., яким визначено час спілкування онука з його батьком ОСОБА_4 у присутності родичів, у тому числі з нею. Вона знов звернулась до органу опіки та піклування з офіційною заявою від 17.05.2017 р., на що їй було повідомлено, що це питання вирішує суд. Вона з сином неодноразово приходила до місця проживання онука, також неодноразово викликали поліцію, щоб потрапити до помешкання, де знаходиться онук, але ніхто до них не вийшов. Влітку 2017 року вона направила лист відповідачу з приводу побачень з дитиною, однак лист повернувся на її адресу. Вважає, що відповідач чинить їй перепони у спілкуванні з онуком та унеможливлює участь у його вихованні, у зв'язку з цим з початку 2017 року й по сьогоднішній день вона жодного разу не бачила онука.

Дії відповідача спричиняють їй моральні страждання, які полягають в тому, що вона не може спілкуватися із онуком, приймати участь у його вихованні як бабуся, годувати його домашніми стравами, як це роблять інші бабусі. Кожне нагадування про малечу їй доставляє душевного болю, адже вона відчуває порожнечу, яку не взмозі нічим заповнити. Вважає, що відповідачка повинна відшкодувати їй моральні страждання, які вона оцінює в розмірі 20 000 гривень, оскільки відповідачка має декілька магазинів та торгових павільйонів які здає в оренду, має доволі достатній прибуток для відшкодування.

Ухвалою суду від 08.12.2017 року провадження по справі відкрито. Справа призначена до розгляду на 20.12.2017р.

Ухвалою суду від 20.12.2017 р. розгляд справи відкладено на 25.01.2018 р. через відсутність відомостей про вручення судової повістки учасникам справи.

Ухвалою суду від 25.01.2018 р. по справі призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження на 22.02.2018 р.

Ухвалою суду від 22.02.2018 р. продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів. Підготовче судове засідання відкладено за клопотанням представника відповідача на 14.03.2018 р.

05.03.2018 р. надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якій відповідач пояснила, що перебувала у шлюбі з сином позивача, який погрожував їй тим, що відбере у неї сина. Враховуючи те, що її колишній чоловік має міцну статуру та перебуває на обліку у Великоновосілківській ЦРЛ з приводу психіатричного захворювання, вона звернулася до Великоновосілківського районного суду із позовом про визначення місця проживання дитини. 28.07.2017 року рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з матір'ю за адресою її теперішнього проживання: АДРЕСА_2. Вона жодним чином не перешкоджала ОСОБА_4 спілкуванню з сином. Проте, побоючись раптових приступів агресії колишнього чоловіка, всі зустрічі з дитиною відбувалися на дитячій площадці за її присутності. Що стосується позивача, то за вказаний період вона жодного разу не зверталася до неї з проханням побачитися з онуком. Тільки 31.12.2017 року ОСОБА_1 подзвонила та повідомила, що хоче побачитися з ОСОБА_6 та подарувати йому новорічний подарунок. Вони домовилися зустрітися на площі біля КСК «Колос». На зустріч прийшли позивач та її син ОСОБА_4, який подарував ОСОБА_6 дитячу іграшку. Відповідач навіть не підійшла до ОСОБА_6, а весь час намагалася завести з нею бесіду про те, як надалі будуть відбуватися зустрічі з онуком. Приблизно через пів-години ОСОБА_6 сказав, що хоче додому, і вони поїхали. Більше з того часу ОСОБА_8 жодного разу не дзвонила і не приходила. Крім того, рішення на яке посилалася позивач, від 26.04.2017 року «Про визначення графіку та міста зустрічі батька з його малолітнім сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2» було ухвалене за зверненням ОСОБА_4, і воно було скасовано рішенням Великоновосілківської селищної ради від 31.01.2018 року. Рішень стосовно визначення графіку зустрічей ОСОБА_1 з онуком ОСОБА_6 не ухвалювалося. Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди зазначила, що позовна заява в цій частині не містить доказів ані протиправності її дій по відношенню до позивача, ані самої шкоди, що була спричинена позивачці. Вона не заперечує проти спілкування сина з бабусею і жодним чином не перешкоджала такому спілкуванню, проте запропонований позивачкою графік, на її думку, не відповідає інтересам самої дитини. Позивач не навела жодного обгрунтування обраного часу та днів тижня. До того ж, вона проти перебування дитини за її відсутності в помешканні, де проживає ОСОБА_4 саме через його непередбачувану поведінку. Вважає, що графік спілкування позивачки з онуком слід визначити наступним чином - кожну суботу тижня з 10-00 год. до 12-00 год. в її присутності у громадських місцях, призначених для дитячого дозвілля, тим більше, що відповідно до розпорядження голови Великоновосілківської районної державної адміністрації від 27.12.2017 року № 329 «Про участь у вихованні дитини батька, що проживає окремо» позивачка має можливість проводити з дитиною час кожного вівторка з 16-00 до 18-00 години та кожної неділі з 12-00 год. до 14-00 год. у громадських місцях, призначених для дитячого дозвілля.

13.03.2018 р. надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначила, що вона має самостійне право на виховання онука і її позовні вимоги жодним чином не пов'язані з побаченнями її сина. Крім того, на неодноразові телефонні дзвінки відповідач відмовляла їй у такому клопотанні. Після розлучення її сина з відповідачкою вона спеціально переїхала до смт. Велика Новосілка. Стан її здоров'я не дозволяє тривалий час перебувати на вулиці, тож вона не може приділяти достатньої уваги онуку в місцях, призначених для дозвілля, а також в присутності відповідачки, оскільки між ними склалися неприязні відносини, через які відповідач і не дає їй брати участь у вихованні онука, що може негативно відобразитись на його емоційному стані. Крім того, вважає, що відповідач не надала жодних належних доказів стосовно того, що її спілкування з онуком без її участі буде негативно впливати на онука та перешкоджати його нормальному розвитку.

Ухвалою суду від 14.03.2018 р. закрито підготовче провадження, справа призначена до розгляду по суті на 29.03.2018 р. Залучено в якості третьої особи орган опіки та піклування в особі Великоновосілківської районної державної адміністрації Донецької області. Витребувано у органу опіки та піклування висновок щодо участі позивача ОСОБА_1 у вихованні, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Задоволено клопотання сторін про допит в якості свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 Відмовлено в допиті в якості свідка третьої особи ОСОБА_4, у витребуванні інформації з ПрАТ «Київстар» та Великоновосілківської ЦРЛ.

В процесі розгляду справи позивач відмовилась від допиту свідків ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_11

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснила, що відповідач не відповідає на її дзвінки, а коли вона зустрічала її у селищі і просила про зустріч з онуком, ОСОБА_2 відмовлялась розмовляти. Протягом квітня - червня 2017 року вона з сином приходили за місцем мешкання відповідачки та онука, однак двері їм ніхто не відчиняв, в зв'язку з чим вони декілька разів викликали поліцію, сподіваючись що ті вплинуть на відповідачку. Бажає спілкуватись з онуком без присутності його матері через неприязні відносини, що між ними склалися. Додала, що її син в будинку вже тривалий час не проживає.

Відповідач, її представник позовні вимоги не визнали, надали пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов. Відповідач додала, що вона ніколи не перешкоджала спілкуванню свого сина з позивачкою, але тільки не в будинку, де він виріс, оскільки дитина емоційно прив'язана до цього будинку. Зазначила, що у її чоловіка виникали афективні розлади, з 2016 року він став зловживати спиртними напоями, дзвонив по телефону, погрожував. Підтвердила, що одного разу, коли позивач приходила за місцем її мешкання, не попередивши про це завчасно, двері відкрила її мати, син в цей час спав, а вона приймала душ. Після того, як вона прийняла душ та висушила волосся, вийшла на вулицю, однак позивачки там вже не було, однак була поліція. Іншого разу, коли позивачка захотіла побачити онука, це було 27.12.2017 р, вона попросила її прийти в інший день, оскільки у них були гості, і вони домовились на 31.12.2017 р. В цей день вона з сином зустрілись з позивачкою ОСОБА_1 та її колишнім чоловіком ОСОБА_4 на площі. Під час зустрічі позивачка спілкувалась не з онуком, а з нею. Після цього позивач їй не дзвонила. Додала, що першого вересня син піде до школи, на обліку у лікарів він не перебуває, секції не відвідує. Не заперечувала проти спілкування ОСОБА_1 у будинку її батьків, де вона зараз мешкає з сином.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування Великоновосілківської РДА позовні вимоги підтримала та пояснила, що комісією були оглянуті житлово-побутові умови проживання ОСОБА_1, в результаті чого було встановлено, що будинок має велику площу, в будинку облаштована кімната для дитини. Позивач має досвід спілкування з дітьми. Вважає, що графік, запропонований позивачем, відповідає інтересам дитини і не порушує прав сторін.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, будучи повідомленим про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомив. Враховуючи викладене, суд вважає можливим розглянути справу за його відсутності.

Суд, вислухавши сторони, представників відповідача та третьої особи, допитавши свідків ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_13, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що позивач у справі являється бабою малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується копіями свідоцтв про народження ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (а.с. 8, 9).

Як вбачається із копії свідоцтва про народження ОСОБА_6 серії НОМЕР_2, ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року, його батьками є відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_4 (а.с. 9).

Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 27.07.2016 р. шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було розірвано (а.с. 78).

Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 28.07.2017 р. визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_6 з матір'ю ОСОБА_2 за адресою її проживання: АДРЕСА_2 (а.с. 82-83, 84).

Розпорядженням голови Великоновосілківської районної державної адміністрації від 27.12.2017 р. № 329 визначено участь ОСОБА_4 у вихованні сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, а саме: побачення з малолітньою дитиною по вівторках з 16-00 до 18-00 год., по неділях з 12-00 по 14-00 год. за попередньою домовленістю між батьками в присутності матері ОСОБА_2 та родичів зі сторони батька у громадських місцях, призначених для дитячого дозвілля (а.с. 85, 86).

Суд не приймає до уваги рішення Великоновосілківської селищної ради від 26.04.2017 р. № 81, оскільки воно скасовано рішенням Великоновосілківської селищної ради від 31.01.2018 р. № 7/-57-685 (а.с. 17-18, 80, 81).

Як пояснила позивач, та вбачається з наданої суду заяви позивача ОСОБА_1 від 17.05.2017 р. на адресу Великоновосілківської селищної ради про встановлення часу спілкування з онуком, відповідач ОСОБА_2 з січня 2017 року чинить їй перешкоди у спілкуванні з онуком, на її дзвінки не відповідає і коли вона проходить за місцем проживання онука, двері їй не відчиняють.

Натомість, відповідач у своїх поясненнях стверджувала, що жодних перешкод у спілкуванні із дитиною не створює та створювати не має наміру. Проте, не бажає, щоб спілкування позивача із сином відбувалось у її відсутності.

Згідно наданих суду актів обстеження місця проживання позивача ОСОБА_1 від 26.09.2017 р. та 29.03.2018 р. вбачається, що позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, але з березня 2017 року мешкає у сина за адресою: АДРЕСА_1. Умови проживання позивача є задовільними, є окрема обладнана кімната для внука (а.с. 7, 104).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що проживає поруч з батьками відповідача ОСОБА_2, де зараз проживає і вона з сином. Приблизно рік тому вона бачила навпроти їх будинку позивача ОСОБА_1, яка попросила подзвонити матері ОСОБА_2 Вона подзвонила, однак та не відповіла.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка співмешканець відповідачки ОСОБА_12 пояснив, що ОСОБА_2 не перешкоджає колишній свекрові у спілкуванні з онуком. Додав, що перед Новим роком подзвонила позивач, бажаючи побачити онука, і вони домовились зустрітись 31.12.2017 р., оскільки в той день у них були гості. В день зустрічі він повіз ОСОБА_2 і ОСОБА_6 в центр, де вони зустрілись з позивачем ОСОБА_1 та її сином ОСОБА_4 Батько ОСОБА_14 купив йому машину на пульті керування та розповідав, як нею користуватись. Позивач же до дитини навіть не підходила. Приблизно через 30 хвилин дитина захотіла додому. Підтвердив, що якось вони також зустрілись з позивачкою в аптеці і вона просила про зустріч з онуком.

Допитана в якості свідка мати відповідачки ОСОБА_13 пояснила, що її донька не перешкоджає позивачу у спілкуванні з онуком, вони разом гуляли. Проте дитині буде важко знаходитись в будинку, де проживає позивач, оскільки і він, і старша донька люблять цей будинок і ОСОБА_6 буде важко покидати його. Зазначила, що не заперечує проти спілкування позивачки з онуком у її домі, де зараз проживають її донька та онук.

Думка неповнолітнього ОСОБА_6 щодо його спілкування із позивачем в судовому засіданні не з'ясовувалась, питання з даного приводу сторонами не ставилось.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 8, 9, 10 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Згідно вимог ст. 257 СК України, баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Відповідно до ст. 263 СК України, спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

За змістом ст. 159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення.

Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Це право дитини включає, крім виховання батьками, право на спілкування з іншими членами сім'ї: дідом, бабою, іншими родичами.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

У статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Раду Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ст. ст. 6, 27 названої Конвенції держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини; визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Таким чином, чинним законодавством України, з однієї сторони, закріплено право позивача ОСОБА_1, як баби, на спілкування зі своїм онуком та право брати участь у його вихованні, а з другої сторони передбачено обов'язок батьків або інших осіб, з якими проживає дитина, не чинити перешкоди у здійсненні бабою чи дідом прав щодо виховання внуків та правовий механізм захисту цього права у випадку його порушення у судовому порядку.

Судом визнаються безпідставними заперечення відповідача та її представника про те, що позивачу не чиняться перешкоди у реалізації права на виховання та спілкування з онуком, враховуючи те, що відповідачем ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнаються, проти задоволення позову відповідач заперечує, домовленості між сторонами з питання участі баби у вихованні онука не досягнуто.

На підтвердження позиції позивача щодо небажання відповідачки ОСОБА_2 спілкуватись з позивачкою ОСОБА_1 та ухилення від надання останній зустрічей з онуком також свідчить направлений позивачем на адресу відповідача листа від 07.06.2018 р. щодо надання можливості спілкування з онуком. Конверт з зазначеним листом (вміст конверту судом було перевірено в судовому засіданні) був повернутий позивачу з відміткою Укрпошти «за відмовою адресата від одержання» (а.с. 15, 16).

Доводи відповідача про те, що вона не заперечує проти спілкування позивачки за місцем мешкання дитини, де також проживає вона, її чоловік та матір, спростовуються показанням самої відповідачки під час судового розгляду, які свідчать про те, що позивача навіть не пустили до будинку, коли вона приходила побачити онука, а залишили чекати на вулиці протягом тривалого часу. Враховуючи зазначене, суд ставить під сумнів можливість безперешкодного спілкування позивача з онуком за місцем його мешкання.

З урахуванням викладеного, суд критично оцінює показання допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 в тій частині, що відповідач ОСОБА_2 не перешкоджає позивачу у спілкуванні з онуком. Щодо показань свідка ОСОБА_9, то вони свідчать лише про те, що матір відповідачки - ОСОБА_13 не відповіла на її дзвінок, а тому не можуть бути доказом підтвердження або спростування позицій сторін.

Суд не приймає до уваги листи Великоновосілківського ВП Волноваського ВП ГУНП в Донецькій області від 14.02.2017 р., 05.05.2017 р., 13.06.2017 р., оскільки з відповідними зверненнями до поліції звертався син позивачки ОСОБА_4 з приводу порушення його прав на спілкування з сином, що не входить у межі доказування в даному провадженні (а.с. 19, 20, 21).

Суд вважає, що позбавлення позивача права щодо її участі у спілкуванні та вихованні онука може позбавити дитину родинних зв'язків з бабою, любові та турботи з її боку.

Право позивача на участь у вихованні та спілкуванні з онуком гарантується законодавством, а тому вона не повинна доводити його виникнення чи наявність будь-якими іншими засобами доказування.

Доказів неможливості реалізації позивачем її права, передбаченого ст. 257 СК України, відповідачем не надано, як і доказів того, що позивач, спілкуючись з онуком, діє всупереч його інтересам, або їх спілкування буде перешкоджати нормальному розвитку дитини.

Згідно з ч.ч.5, 6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з'ясуванні.

Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування.

Згідно висновку органу опіки та піклування Великоновосілківської РДА, останній вважає за доцільне визначити участь ОСОБА_1 у вихованні дитини відповідно до графіку, запропонованого позивачем та зазначеного у позовній заяві (а.с. 103).

Суд вважає зазначений висновок недостатньо обґрунтованим, з висновку не вбачається, на підставі яких фактичних обставин орган опіки та піклування прийшов до висновку про доцільність встановлення участі позивача у вихованні онука відповідно до запропонованого нею графіку, а тому суд не погоджується з ним.

Визначаючи спосіб участі позивача у вихованні онука, суд враховує, що неповнолітній ОСОБА_6 досяг шестирічного віку, жодними розладами чи вадами розвитку не страждає, особливого догляду зі сторони матері чи інших осіб не потребує, а тому перешкод у спілкуванні позивача з ним окремо від матері, шляхом систематичних побачень не вбачається.

Доказів неможливості спілкування позивача з онуком протягом вихідного дня суботи, зокрема, що таке спілкування може мати вплив на навчальний процесс, оскільки з 01.09.2018 року ОСОБА_6 піде до школи, та/або участь дитини в інших виховних, розвиваючих та позашкільних заходах відповідачем не представлено, в матеріалах справи такі відсутні.

Разом з тим, враховуючи графік участі у вихованні його батька ОСОБА_4 (по вівторках з 16-00 до 18-00 год., по неділях з 12-00 по 14-00 год.), а також право матері ОСОБА_6 - відповідача ОСОБА_2 на спілкування з сином протягом вихідних днів, суд вважає необхідним і достатнім визначити позивачу спосіб участі у вихованні онука кожної першої та третьої суботи календарного місяця в період з 10 години 00 хвилин до 17 години 00 хвилин, без присутності матері чи будь-якої іншої особи поза межами місця постійного проживання неповнолітнього ОСОБА_6.

При цьому суд враховує, що між сторонами мають місце неприязні відносини, які можуть негативно вплинути на дитячу психіку в разі виникнення суперечок між сторонами у присутності дитини, оскільки відповідачка не хоче посприяти більш тісному контакту дитини з позивачем та всіляко цьому перешкоджає. Суд також враховує похилий вік позивачки, її стан здоров'я, який підтверджується медичною довідкою, а також неможливість повноцінного спілкування з онуком лише в місцях дитячого дозвілля, оскільки при таких зустрічах не відбуватиметься безпосередній контакт між бабою та онуком. Суд вважає необхідним звернути увагу на те, що виховання дитини полягає не тільки у її супроводі на дитячі майданчики та секції, як пропонує представник відповідача, але і у переданні певних знань, соціального досвіду, накопиченого людством, від старших поколінь молодшим, прищеплення навичок і вмінь гідної поведінки, формування наукових переконань, суспільних цінностей, моральних та політичних орієнтирів, життєвих настанов і перспектив з метою формування його особистості. Крім того, дитина може бути не налаштована на прогулянки у встановлений судом час, або таким прогулянкам можуть перешкоджати погодні умови, що позбавить як дитину, так і позивачку права на спілкування. Тому суд вважає можливим спілкування позивача з онуком поза межами місця постійного проживання неповнолітнього, яке не обмежується місцями дитячого дозвілля та місцем мешкання самої позивачки, але і не виключає їх.

Водночас, суд враховує, що раніше дитина з позивачем тривалого періоду часу не проводила, а тому суд вважає, що перші три місяці після набрання рішенням законної сили кожної першої та третьої суботи календарного місяця в період часу з 14.00 год. по 17.00 год. спілкування позивача з онуком повинно проходити в присутності матері.

Висновки суду щодо тимчасового спілкування дитини з бабусею у присутності матері ґрунтуються на нормах ст.159 СК України, яка визначає, що в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи, в даному випадку, матері.

Суд вважає надуманими аргументи відповідачки щодо її побоювання з приводу факторів ризику для дитини при відвідуванні місця проживання позивача через те, що це може вплинути на емоційний стан дитини, а також через те, що там проживає її колишній чоловік, який страждає розладами психіки, оскільки зазначені обставини не підтверджені належними та допустимими доказами, а судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, батьки і дід з бабою зобов'язані дбати про здоров'я дитини та вживати всіх заходів для того, щоб вона не захворіла, а внаслідок хвороби сприяти її одужанню. При цьому відповідачка не надала доказів того, що позивач не зможе бути такою ж відповідальною за здоров'я та безпеку дитини, як і вона.

Доводи представника відповідача з приводу того, що рішенням Великоновосілківської РДА встановлений спосіб участі у вихованні ОСОБА_6 його батьком в присутності його родичів, в тому числі позивачки, а тому останній буде достатньо часу спілкування з онуком з 10-00 до 12-00 год., не заслуговують на увагу, оскільки у кожного із учасників процесу свої права та обов'язки щодо виховання дитини. Зазначений графік встановлений саме батькові, і лише при його спілкуванні з сином позивач має бути присутня, не маючи самостійного права на спілкування. Одночасно, суд при ухваленні рішення по справі враховує визначений даним графіком час спілкування неповнолітнього з батьком при встановленні побачень для позивачки, з тим, щоб і батьки дитини, і баба мали достатній для кожного з них час для спілкування з дитиною.

На погляд суду, при данному, визначеному судом, способі участі позивача у вихованні онука, який в першу чергу відповідає інтересам самої дитини, буде дотриманий розумний баланс на участь у його вихованні між позивачем та іншими членами сім'ї, яким таке право теж надано.

При цьому, суд звертає увагу сторін, що встановлення вищевказаного способу участі позивача у вихованні та спілкуванні з онуком не перешкоджає їм у подальшому ставити питання про збільшення чи відповідно зменшення часу спілкування.

Суд наголошує сторонам, що не зважаючи на встановлений спосіб участі позивача у вихованні та спілкуванні з онуком, вони не позбавлені можливості самостійно, за взаємною згодою та у позасудовому порядку, визначати додаткові способи участі позивача у вихованні та спілкуванні з онуком.

Приймаючи до уваги стосунки позивача з відповідачем, суд вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що при зустрічах з дитиною не потрібно травмувати дитячу психіку, з'ясовувати стосунки в її присутності, налаштовувати її один проти одного, оскільки дитина повинна розвиватися фізично, морально та духовно, а не перетворюватися на предмет маніпуляції між батьками та їх родичами.

З приводу позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.

У відповідності з вимогами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її заподіяла, при наявності її вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Відповідно до п.5 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п.9 постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає, виходячи з характеру та об'єму заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань.

Суд вважає, що позивачем не доведений факт заподіяння їй моральних страждань з боку відповідачки внаслідок перешкоджання їй в участі у вихованні та спілкуванні з онуком, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 640 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,13, 81,141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2,не чинити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_10, ІПН НОМЕР_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1,перешкоди у спілкуванні та вихованні онука ОСОБА_6.

Визначити ОСОБА_1 спосіб участі у вихованні онука ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, шляхом надання їй можливості безперешкодно бачитись, спілкуватись та спільно проводити час з онуком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, наступним чином:

-перші три місяці після набрання рішенням законної сили кожної першої та третьої суботи календарного місяця в період часу з 14.00 год. по 17.00 год. в присутності матері ОСОБА_2 поза межами місця постійного проживання неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 р.н;

-вподальшому - кожної першої та третьої суботи календарного місяця в період з 10 години 00 хвилин до 17 години 00 хвилин, без присутності матері ОСОБА_2 чи будь-якої іншої особи поза межами місця постійного проживання неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в розмірі 640 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 20.06.2018 р.

Суддя О.М. Якішина