У Х В А Л А

"25" травня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Сіренко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 про скасування рішення третейського суду, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник, ОСОБА_1, звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою, в якій просить суд: поновити строк на подання заяви про скасування рішення третейського суду; рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у складі третейського судді Мороз О.А. від 30 серпня 2011 року у справі № 776/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасувати повністю.

Свої заявлені вимоги обґрунтовує тим, що Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків у складі третейського судді Мороз О.А. 30 серпня 2011 року у справі № 776/11 було прийнято рішення, згідно якого позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково, вирішено: стягнути як із солідарних боржників з: ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - 402 784,28 гривень заборгованості. Стягнути к із солідарних боржників з: ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - 4 427,84 гривень витрат, пов'язаних з вирішенням спору Третейським судом. Вказане рішення було прийняте за відсутністю відповідачів на підставі письмових матеріалів. Копія рішення на її адресу не надходила. Переданий на вирішення третейського суду спір між позивачем і відповідачами у справі випливає з норм Закону України «Про захист прав споживачів» і повинен бути вирішений з його застосуванням, оскільки кредитний договір - це договір про надання споживчого кредиту. Змістом договору, кредитні кошти видані їй на споживчі цілі. Таким чином, вона - це споживач послуги банку в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», тому що відповідно до договору, кредит виданий їй як фізичній особі, а не суб'єктові підприємництва або у зв'язку з виконанням обов'язків найманого робітника. Вона є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду, в силу положень п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», така справа не підвідомча.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 листопада 2017 року заява ОСОБА_1 про скасування рішення третейського суду, визнана такою, що не подана та повернута заявнику.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 19 березня 2018 року, ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 29 листопада 2017 року скасована, справа передана для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 квітня 2018 року відкрито провадження у справі за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 про скасування рішення третейського суду, та справа призначена до судового розгляду.

Сторони в судове засідання не з'явилися.

Заявник ОСОБА_1 направила до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій просила судове засідання провести за її відсутності у зв'язку з віддаленістю місця проживання, вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні.

Заінтересовані особи, будучи належним чином повідомлені про день та час розгляду заяви, суд про причини не явки не повідомили, заперечення (пояснення) з приводу поданої заяви до суду не подали.

Відповідно ч. 2 ст. 457 ЦПК України, неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, матеріали третейської справи № 776/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту, приходить до наступного.

30 серпня 2011 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків у справі № 776/11 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту було ухвалено рішення, яким було стягнуто як із солідарних боржників з: ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - 402 784, 28 гривень заборгованості; стягнуто як із солідарних боржників з: ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - 4 427,84 гривень витрат, пов'язаних з вирішенням спору Третейським судом.

За вимог ч.ч. 1, 3, 5 ст. 454 ЦПК України, в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 року, сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов'язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду. Заява про скасування рішення третейського суду подається до апеляційного суду за місцем розгляду справи третейським судом. Заява про скасування рішення третейського суду подається протягом дев'яноста днів: 1) стороною, третьою особою в справі, розглянутій третейським судом, - з дня прийняття рішення третейським судом; 2) особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов'язки, - з дня, коли вони дізналися або могли дізнатися про прийняття рішення третейським судом. Заява, подана після закінчення строку, встановленого частинами п'ятою або шостою цієї статті, повертається.

За вимог ст. 389-1 ЦПК України, в редакції чинній на час подання заяви до суду, сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

Заява про скасування рішення третейського суду подається до суду за місцем розгляду справи третейським судом сторонами, третіми особами протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, - протягом трьох місяців з дня, коли вони дізналися або повинні були дізнатися про прийняття рішення третейським судом.

Заява, подана після закінчення строку, встановленого частиною другою цієї статті, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Відповідно до положень частини першої статті 73 ЦПК України, в редакції чинній на час подання заяви до суду, суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Як вбачається з матеріалів третейської справи №776/11, 08 серпня 2011 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту та ухвалою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 11 серпня 2011 року порушено провадження у даній справі. В подальшому рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30 серпня 2011 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту, задоволено частково. При цьому, з матеріалів третейської справи №776/11 вбачається, що відповідачі, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ні ухвалу третейського суду про порушення провадження, ні рішення третейського суду, не отримували. А останні повернулися до третейського суду з відмітками поштового відділення «За закінченням встановленого строку».

З викладеного вбачається, що ні про розгляд справи в третейському суду, ні про ухвалене рішення, заявнику відомо не було.

У заяві про скасування рішення третейського суду заявник посилається на те, що про існування рішення третейського суду їй стало відомо 22 вересня 2017 року, після ознайомлення з матеріалами справи №2604/3124/2012 про видачу виконавчого листа на виконання ос пореного рішення. Дані твердження заінтересованими особами, в тому числі і ПАТ «Укрсоцбанк», на користь якого третейським судом ухвалено рішення, не спростовано.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе поновити заявнику строк на подання заяви про скасування рішення третейського суду.

Судом встановлено, що рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків ухвалено на підставі укладеного 03 квітня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 договору кредиту № 07.1./92-8, договору поруки № 1 від 03 квітня 2008 року.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про третейські суди», юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Спір може бути переданий на розгляд Третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам Закону України «Про третейські суди».

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про третейські суди», третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Законом України «Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам, частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» було доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Вказаний Закон набрав законної чинності 12 березня 2011 року.

Статтею 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 травня 2015 року у справі № 6-64цс15 від 20 травня 2015 року визначено, що «Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року. На час укладання кредитного договору (15 листопада 2011 року) Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). З огляду на наведене суди дійшли правильного висновку про те, що третейське застереження в кредитному договорі від 15 листопада 2011 року між фізичною особою (споживачем) і банком було укладено в порушення вимог пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», і в цій частині кредитний договір слід визнати недійсним».

Крім того, у правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 02 вересня 2015 року у справі № 6-856цс15, визначено, що відповідно до статті 3895 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону. Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Рішення третейського суду, про скасування якого просив заявник, ухвалено після внесення зазначених змін до Закону. Суди, розглядаючи заяву про скасування рішення третейського суду на вказану обставину не звернули уваги та відмовили у її задоволенні, помилково пославшись на те, що спір, який виник між сторонами, не є спором щодо захисту прав споживачів. Оскільки заявник є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча.

Щодо скасування зазначеного рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків в частині стягнення заборгованості із поручителя ОСОБА_2, то суд зазначає наступне.

У пункті 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» міститься визначення терміну «споживач» як фізичної особи, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Таким чином, вищевказаний закон визначає споживачем виключно фізичну особу.

Відповідно до рішення Конституційного Суд України від 10.11.2011 року у справі № 1-26/11 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень пункту 23 статті 1, абзацу другого частини четвертої, пункту 2 частини сьомої статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року N 1023-XII (1023-12) у взаємозв'язку з положеннями ч.4 ст.42 Конституції України дія цього Закону поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту),що виникають як під час укладення,так і виконання такого договору.

ОСОБА_2, є поручителем за договором поруки, укладеним на забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту ОСОБА_1, а тому на нього не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки він не є споживачем послуг з отримання кредиту.

За змістом правової позиції, яка міститься в Постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-580цс17 порука є способом забезпечення зобов'язань боржника перед кредитором і має похідну правову природу від правовідносин, що виникають з кредитного договору.

Поручитель за змістом договору поруки не є споживачем послуг банку з кредитування, а, навпаки, є особою, яка своєю відповідальністю забезпечує відповідальність боржника у договорі споживчого кредиту, тобто споживача.

Договір поруки не є договором на придбання, замовлення, використання продукції для особистих потреб, не пов'язаних з підприємницькою діяльністю, виконанням обов'язку найманого працівника, або договором про намір здійснити такі дії.

Отже, поручитель не може розглядатись у договорі поруки як споживач послуг банку, а тому у цих правовідносинах на нього не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, оскільки договір поруки містить третейське застереження, то спір між банком і поручителем про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту, за виконання зобов'язань за яким останній поручився, підвідомчий третейському суду.

В той же час, як роз'яснено в п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Неможливість окремого розгляду цих договорів може бути пов'язана, зокрема, із визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов'язання та іншими умовами договорів.

З огляду на вищевикладене, обов'язок поручителя нести солідарну відповідальність за виконання позичальником умов договору та відповідно їх солідарна відповідальність нерозривно пов'язані між собою. За наявності у спорі суб'єктного складу сторін, якими є кредитор та поручитель, джерело виникнення вимог кредитора залишається незмінним, оскільки спір виник щодо заборгованості за кредитом наданим на задоволення споживчих потреб, тобто правовідносини виникли із споживчого кредиту, у зв'язку з чим такий спір не підлягає розгляду третейським судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 458 Цивільного процесуального кодексу України, рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо: справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; третейську угоду визнано судом недійсною; склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; третейський суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

З огляду на викладене, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 про скасування рішення третейського суду підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 5, 6, 12 Закону України «Про третейські суди», ст. 1 Закону країни «Про захист прав споживачів», ст.ст. 454-458, 460 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 про скасування рішення третейського суду - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 30 серпня 2011 року у справі № 776/11.

Скасувати рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у складі третейського судді Мороз О.А. від 30 серпня 2011 року у справі № 776/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: