РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2018 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області

у складі: головуючого судді Носика М.А.

секретар судового засідання Кудінова В.І.

за участю: позивачки ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Орган опіки та піклування Василівської районної державної адміністрації Запорізької області в особі Сліжби у справах дітей, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька та дозволу на оформлення документів для тимчасового виїзду за кордон, суд,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року до Василівського районного суду Запорізької області звернулася ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька. У позовній заяві зазначено, що між сторонами був укладений шлюб, від шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_2 року народився син - ОСОБА_4. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 з відповідачем проживають окремо один від одного, дитина проживає з матір'ю. Відповідно до судового наказу Василівського районного суду Запорізької області 2-н/311/188/2017 від 19 жовтня 2017 року з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітнього сина за кордон для відпочинку та оздоровлення. Водночас, дитина часто хворіє застудними захворюваннями, для лікування та профілактики яких, за рекомендаціями лікарів, необхідне періодичне перебування дитини на морі. Крім того, виїзд дитини за кордон вочевидь сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Але не зважаючи на це, відповідач не надає згоди на виїзд дитини за межі України. В липні 2018 року (на літні канікули в період відпустки), а також в грудні 2018 року (в період зимових канікул сина) позивачка має можливість вивезти дитину на відпочинок за кордон, а саме до Республіки Туреччина та Арабської Республіки Єгипет. Позивачка неодноразово зверталась в усній формі з проханням надати дозвіл на виїзд сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, однак, відповідач відмовляється надавати такий дозвіл. Саме така ситуація і стала підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Тому, позивачка просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України з ОСОБА_1, малолітнього сина ОСОБА_4, без згоди та супроводу батька дитини ОСОБА_2 на період з 20 липня 2018 року по 31 липня 2018 року та до Арабської Республіки Єгипет на період з 20 грудня 2018 року по 05 січня 2019 року; судові витрати просить покласти на відповідача.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить задовольнити з підстав, що викладені в письмовій формі, судові витрати з відповідача просить не стягувати.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечує проти задоволення позову.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Орган опіки та піклування Василівської районної державної адміністрації Запорізької області в особі Служби у справах дітей у судове засідання не з'явився.

Вивчивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідач ОСОБА_2 визнав позов.

Між сторонами був укладений шлюб, від шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_2 року народився син - ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Василівського районного управління юстиції у Запорізькій області (а.с.10).

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 з відповідачем проживають окремо один від одного, дитина проживає з матір'ю, що підтверджується довідкою про склад сім'ї №1459 від 02 травня 2018 року (а.с.9).

Відповідно до судового наказу Василівського районного суду Запорізької області 2-н/311/188/2017 від 19 жовтня 2017 року з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, оригінал якого знаходиться на виконанні.

Відповідач відмовлявся надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітнього сина за кордон для відпочинку та оздоровлення.

В липні 2018 року (на літні канікули в період відпустки), а також в грудні 2018 року (в період зимових канікул сина) позивачка має можливість вивезти дитину на відпочинок за кордон, а саме до Республіки Туреччина та Арабської Республіки Єгипет.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Судом також встановлено, що позивач, турбуючись про всебічний розвиток дитини, має бажання та можливість виїзду за кордон, де може забезпечити відпочинок і оздоровлення дитини. Однак, відповідач згоди на тимчасовий виїзд дитини не надавав.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно із статтею 12 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» свобода пересування може бути обмежена і в інших випадках, передбачених законом.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України встановлено, зокрема, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-XII, «Правилами перетинання державного кордону громадянами України», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (далі - Правила) та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» .

Відповідно до п. 3 вказаних Правил…, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів, піклувальників) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених батьками.

Відповідно до п. 22 цих Правил…, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.

Дане положення направлене на реалізацію права другого з батьків знати про місце перебування дитини за кордоном та час такого перебування.

За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку.

Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку і закінчення.

Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» із змінами і доповненнями, яка передбачає, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: - рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Необхідно зазначити, що у відповідності до Конвенції про права дитини (ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

У відповідності до вимог ст.ст.7,155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та надання дозволу на виїзд неповнолітнього сина за кордон без згоди батька, оскільки тимчасове перебування дитини позивачки за кордоном буде виключно в інтересах самої дитини.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 263-265, 280- 282 ЦПК України (в редакції 2017 року), суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити:

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України з ОСОБА_1 (громадянкою України, ІНФОРМАЦІЯ_3; ПІН НОМЕР_1) малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: 71600, АДРЕСА_1, без згоди та супроводу батька дитини ОСОБА_2 (громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_4), до Республіки Туреччина на період з 20 липня 2018 року по 31 липня 2018 року та до Арабської Республіки Єгипет на період з 20 грудня 2018 року по 05 січня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Суддя М.А. Носик