АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

19 червня 2018 року

м. Харків

Справа № 643/105/16-ц

Провадження № 22-ц/790/2600/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів:

Головуючого Сащенко І.С.,

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.

за участю секретаря - Бойко А. О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2

на ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 15 лютого 2018 року (суддя Горбунова Я.М.)

по цивільній справі №643/105/16-ц за поданням заступника начальника Московського відділу Державної виконавчої служби міста Харкова від Головного територіального управління юстиції в Харківській області ОСОБА_3 про тимчасову заборону у виїзді за кордон боржника,-

встановив:

У січні 2018 року заступник начальника Московського відділу Державної виконавчої служби м. Харків ГТУЮ у Харківській області Трофімова Т.М. звернулася до суду з поданням про тимчасову заборону у виїзді за кордон боржника ОСОБА_1 до виконання ним зобов'язань, покладених на нього рішенням суду.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 15.02.2018 року подання державного виконавця задоволено. Постановлено тимчасово обмежити громадянина України ОСОБА_4 в праві виїзду за межі України без вилучення закордонного паспорту до виконання зобов'язань покладених на нього рішенням суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, яким відмовити в задоволені клопотання державного виконавця в повному обсязі. При цьому посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що він ухилявся від виконання зобов'язання.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи заявлене подання, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність боржника на території України до виконання ним зобов'язань може унеможливлювати виконання рішення суду, а тому подання державного виконавця є обґрунтованим та доведеним.

З таким висновком погоджується і колегія суддів, оскільки він відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Пунктом 2 ст. 6 цього Закону визначено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або забезпечення заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Згідно п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Отже, Законом встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за сам факт наявності невиконання зобов'язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Під ухиленням боржника від виконання зобов'язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 5 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника; своєчасна явка за викликом державного виконавця; надання пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України питання про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що на виконанні у Московського ВДВС перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №643/105/16-ц виданого 01.09.2016 року Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_5 на користь ПрАТ «УКпостач» суми позики у розмірі 480600 гривень, 8312,86 гривень пені, 462,16 гривень три відсотки річних.

27.09.2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем для встановлення джерел доходів та майна боржника направлялися запити до правовстановлюючих організацій.

Згідно отриманої інформації встановлено, що за боржником автотранспортні засоби не зареєстровані, відкритих рахунків у банках не має, інформація про джерела доходів відсутня, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 згідно відповіді ПФУ боржник отримує дохід у спільному українсько-польському підприємстві в формі ТОВ «Модерн-Експо».

Постановою державного виконавця від 15.11.2016 року накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_1, а саме квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.11)

Державним виконавцем на адресу боржника направлялись виклики з вимогою з'явитись на прийом, проте були останнім проігноровані.

13.03.2018 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою проживання ОСОБА_6: АДРЕСА_1, проте увійти до помешкання та перевірити майновий стан боржника виявилося неможливими, так як двері не було відчинено (а.с.31).

За весь період примусового виконання боржник на прийом до державного виконавця не з'явився.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що матеріали справи містять достатньо доказів того, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання рішення суду, тому тимчасове обмеження його виїзду за межі України до виконання ним рішення суду є засобом впливу на боржника.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та скасуванню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, а тому підстави для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 15 лютого 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 червня 2018 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко