АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/796/4281/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Болотова Є.В., Кирилюк Г.М.

при секретарі Іванову В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу судді Солом'янського районного суду міста Києва від 5 грудня 2016 року (суддя Кушнір С.І.) за заявою ОСОБА_3 про забезпечення його позову до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: відділ надання адміністративних послуг Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання права власності в порядку спадкування,

встановила:

у червні 2016р. позивач звернувся до суду з позовом, який уточнив під час судового розгляду, і остаточно просив припинити право власності ОСОБА_5 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, скасувати державну реєстрацію прав на спірну квартиру та визнати за ним право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1.

У грудні 2016р. позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, посилаючись на те, що будь-які дії відповідача ОСОБА_5 щодо відчуження спірної квартири можуть ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 5 грудня 2016 року заяву задоволено, з метою забезпечення позову накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 13 липня 2016р.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Представник відповідача посилається на порушення судом норм процесуального права, оскільки позивачем не надано доказів, що могли б свідчити про ризик відчуження спірного майна, яке могло б ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду

Також представник відповідача вважає ухвалу суду необґрунтованою, оскільки вона містить лише посилання на припущення позивача про можливість відчуження спірної квартири та встановлення факту належності квартири на праві власності відповідачу ОСОБА_5

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи не подано.

Третя особа, будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.67), у судове засідання свого представника не направила, клопотання

- 2 -

про його перенесення не подала, тому відповідно до положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у її відсутність.

Відповідач ОСОБА_4 про день та час розгляду апеляційної скарги повідомлявся за наявною в матеріалах справи адресою, однак судові повістки-повідомлення повернуті до суду без вручення з відміткою листоноші «адресата не знайдено».

Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси, або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Відповідач ОСОБА_4 не повідомив суд про зміну місця свого проживання, представник ОСОБА_4 про день та час розгляду апеляційної скарги був повідомлений телефонним зв'язком, що підтверджується відповідною довідкою (с.с.69), тому вважається, що відповідач ОСОБА_4 належним чином повідомлений про розгляд апеляційної скарги, у судове засідання не з'явився, свого представника не направив, клопотання про перенесення судового розгляду не подав, тому відповідно до ст. 372 ЦПК України колегія суддів розглянула справу у відсутність відповідача ОСОБА_4

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_7, яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення позивача, який просив залишити ухвалу судді без змін, вивчивши надані копії матеріалів цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 210 ЦПК України, у редакції, яка діяла на момент постановлення оскаржуваної ухвали, було передбачено, що у мотивувальній частині ухвали суд повинен зазначити мотиви, з яких дійшов висновків, і закон, яким керувався, постановляючи ухвалу.

Разом з цим, постановляючи ухвалу про задоволення заяви, суд першої інстанції обмежився описовою частиною та зазначенням закону, який регулює вирішення заяви про забезпечення позову. При цьому, не зазначив мотивів, з яких дійшов висновку про необхідність задоволення заяви про забезпечення позову, не оцінив співмірність виду забезпечення заявленим позовним вимогам, тому апеляційна скарга в цій частині є обґрунтованою.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України, редакція якої діяла на момент постановлення оскаржуваної ухвали, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи по забезпеченню позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, у редакції, яка діяла на момент постановлення оскаржуваної ухвали, позов дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб та заборони вчиняти певні дії.

- 3 -

Частиною 3 статті 152 ЦПК України було визначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У п. 4 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З копії позовної заяви від 1 грудня 2016р. вбачається, що позивач оспорює правомірність набуття відповідачем ОСОБА_5 права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 та заявляє вимоги про визнання за ним у порядку спадкування права власності на ? частину вказаної квартири.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке видане 13 липня 2016р.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає доведеним, що між сторонами виник спір стосовно права власності на вищезазначену квартиру.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Отже, відповідач ОСОБА_5, як власник спірної квартири, може розпорядитися своїм майном у будь-який час, що у подальшому може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення даного позову.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про наявність підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно, однак не врахував принцип співмірності заходу забезпечення позову обсягу заявлених позовних вимог.

Оскільки предметом позову є визнання права власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, заява підлягає частковому задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не дослідив наявність доказів, які б свідчили про намір ОСОБА_1 відчужити квартиру, не може бути підставою для відмови у задоволенні забезпечення позову, оскільки право власника розпорядитися своїм майном у будь-який час встановлено законом і може бути обмежено тільки судовим рішенням і у визначеному законом порядку.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір стосовно права власності на квартиру і розпорядження відповідачем ОСОБА_5 спірною квартирою може призвести до неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Твердження у апеляційній скарзі, що ОСОБА_5 протягом двох років не здійснено спроб відчуження квартири, не може бути підставою для відмови у забезпеченні позову, так як власник може розпорядитися своєю власність у будь-який час, якщо його право необмежене.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права не навівши обґрунтування необхідності забезпечення позову та не врахувавши предмет позову, що є підставою для скасування ухвали суду та постановлення

- 4 -

нового судового рішення про часткове задоволення заяви.

Керуючись ст.ст. 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу судді Солом'янського районного суду міста Києва від 5 грудня 2016 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_1.

Стягувач: ОСОБА_3, який проживає у АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Боржник: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка зареєстрована у АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 21 червня 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді