Справа № 754/6110/18
У Х В А Л А

Іменем України

18 червня 2018 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Таран Н.Г. розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, шляхом заборони виїзду за кордон до набрання чинності рішенням суду у справі та погашення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року до Деснянського районного суду м. Києва надійшла заява представника позивача - ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони виїзду за кордон ОСОБА_2 до набрання чинності рішенням суду у справі та погашення заборгованості.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, додані до неї матеріали, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв'язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Заява про забезпечення позову не відповідає змісту та формі заяви про забезпечення позову, а саме заявником не вказано пропозиції щодо зустрічного забезпечення.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

ТОВ «ТРЦ ЛАВИНА» звернулось до суду через свого представника з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди в сумі 1116197,73 грн..

Одночасно із поданням позову представником позивача подано заяву про забезпечення позову, шляхом обмеження відповідача у праві виїзду за кордон.

Представник позивача зазначив, що підставами звернення до суду з цією заявою є його побоювання, що відповідач має можливість погасити заборгованість за договором оренди, але й надалі буде ухилятись від виконання своїх зобов'язань за договором.

Така аргументація заяви є безпідставною, оскільки доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 та ч.2 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року, громадянинові, який має паспорт для виїзду за кордон, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Отже, підставою для постановлення ухвали про обмеження громадянина у праві виїзду закордон можливе лише за наявності судового рішення про стягнення заборгованості та ухилення виконання цього рішення суду боржником.

З огляду на вищевикладене, приходжу до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

На підставі наведеного та керуючись стст. 149, 151, 152, 153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, шляхом заборони виїзду за кордон до набрання чинності рішенням суду у справі та погашення заборгованості - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом п'ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Суддя Н.Г.Таран