Провадження№2/235/91/18
Справа №235/5425/17
Р І Ш Е Н Н Я
22 червня 2018 року Красно армійський міськрайонний суд Донецької області у складі
головуючої - судді Величко О.В.,
при секретарі Лебеденко В.В.
за участю представника позивача ОСОБА_1
за участю представника відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Покровськ цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та збитків за кредитним договором,-
Згідно з п. 1.6 Умов кредитування, виконання зобовязання відповідача за цим Договором забезпечується заставою майна, відповідно до укладеного сторонами Договору застави транспортного засобу № 50008801 від 01.06.2013 року, за яким з метою забезпечення виконання зобовязань за Договором відповідачем було передано у заставу автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель Golf, номер шасі WVWZZZAUZDP085079, рік виробництва 2013, реєстраційний номер АН1293, заставною вартістю 267901,96 грн.
З травня 2014 року відповідач порушував умови Договору щодо строків оплати щомісячних платежів, встановлених в Графіку погашення кредиту, а з червня 2014 року взагалі перестав виконувати взяті на себе зобовязання щодо сплати щомісячних платежів, у звязку з чим утворилась заборгованість перед позивачем на загальну суму 101181,72 грн.
Позивачем було направлено відповідачу вимогу щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором вих. № 50008801 від 04.03.2015 року.
Відповідач отримав дану вимогу 01.04.2015 року, про що свідчить особистий підпис відповідача.
Враховуючи, що відповідач отримав вимогу 01.04.2015 року, останнім днем повернення кредиту та заборгованості відповідно було 01.05.2015 р. Однак у встановлені строки відповідач не повернув кредит та не сплатив заборгованість.
Розмір відсотків за користування кредитними коштами за період з 10.06.2017 р. по 07.09.2017 р. становить 6379,03 грн.
Загальна сума основного боргу зі сплати кредиту за договором становить 371750,42 грн.
Окрім того, позивач поніс втрати у звязку зі зверненням до ТОВ «Юридична компанія «ТріплСі» для проводження процесу стягнення заборгованості відповідно до Договору про надання юридично-консультаційних послуг у розмірі 108881,85 грн. , які визначені в кредитному договорі як збитки.
Окрім того, позивач вважає, що з відповідача на його користь необхідно стягнути понесені судові витрати, а саме витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн, та судового збору у розмірі 7707,64 грн.
Представником відповідача подано зустрічну позовну заяву, в якій зазначено, що при укладенні договору позивачу не було надано повної та достовірної інформації про кредит, детально не проінформовано про умови договору, зокрема про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, у договорі кредиту неналежним чином визначено реальну ціну договору, при встановленні у графіку погашення еквівалент суми в доларах США кожного разу платіж в гривневому еквіваленті буде зменшуватись, що безпосередньо порушує принцип добросовісності при укладенні договору, оскільки сума, яка встановлена в графіку погашення є незмінною, але курс гривні до доару США є змінний, що призводить до того, що кожного разу сума погашення по кредитному договору збільшується, що є несправедливим відносно до законних прав споживача по кредитному договору і позивача по справі.
Стосовно доводів представника відповідача щодо ліцензії про надання фінансових послуг зазначили, що позивач, набувши статус фінансової компанії відповідно до Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 02.07.2009 року за реєстраційним номером 16102366, має право провадити діяльність з надання фінансових кредитів відповідно до Статуту юридичної особи, Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 02.07.2009 року , а також чинного законодавства України. Нацкомфінпослуг було проведено планову виїзну комплексну перевірку діяльності ТОВ «Порше Мобіліті» за період діяльності з 30.09.2010 року по 30.09.2013 року. За результатами даної перевірки Нацкомфінпослуг не було виявлено жодних порушень в діяльності позивача з питань надання фінансових послуг, що підтверджується актом № 220/15-4 ФП від 06.12.2013 року.
В судовому засіданні представник позивача ТОВ «Перше Мобіліті» ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні, в задоволенні зустрічних позовних вимогах просив відмовити.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, просив справу слухати без його участі ( а. с. 143).
Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що нарахування штрафних санкцій, збитків, витрат за надання юридичних послуг є незаконним, вважає, що кредитний договір в частині встановлення у графіку погашення еквівалент суми в іноземній валюті ( доларах США) суперечить законним правам споживача. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог, зустрічні позовні вимоги просила задовольнити.
В подальшому, в процесі розгляду справи покинула зал судового засідання, посилаючись на зайнятість в іншому процесі, проте завчасно суд не попередила, незважаючи на зауваження суду про неодноразові клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про відкладення справи слуханням без жодного на це підтвердження, що підтверджено технічним записом судового засідання ( а.с. 116,194).
Судом ухвалено продовжити справу слуханням у відсутності представника відповідача у звязку з не підтвердженням поважність причини неможливості приймати участь у судовому засіданні, що відповідає вимогам ст. 223 ЦПК України.
Зустрічну позовну заяву ухвалою в судовому засіданні від 12.12.2017 року долучено до матеріалів справи, проте не було вирішено питання про обєднання позовних вимог .
Ухвалою суду від 22 .06.2018 року зустрічну позовну заяву повернуто представнику відповідача.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.
Згідно з п. 1.6 Умов кредитування, виконання зобовязання відповідача за цим Договором забезпечується заставою майна, відповідно до укладеного сторонами Договору застави транспортного засобу № 50008801 від 01.06.2013 року, за яким з метою забезпечення виконання зобовязань за Договором відповідачем було передано у заставу автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель Golf, номер шасі WVWZZZAUZDP085079, рік виробництва 2013, реєстраційний номер АН1293, заставною вартістю 267901,96 грн. ( а. с. 15).
Між ТОВ "Порше Мобіліті" та ОСОБА_3В погоджено графік погашення заборгованості за кредитом, процентами за користування кредитом. ( а. с. 22-24).
Відповідно до виконавчого напису нотаріуса № 813 від 17.06.2015 року було звернено стягнення на автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель Golf, номер шасі WVWZZZAUZDP085079, рік виробництва 2013, реєстраційний номер АН1293, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором на загальну суму 513971,55 грн.,
Відповідно до п. 8.1 у разі порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту або Додаткового кредиту відповідно до Графіка погашення кредита позичальник сплачує компанії пеню у розмірі 10% річних від суми заборгованості за кожен день прострочення до моменту повного погашення заборгованості включно. Сплата пені не звільняє позивальника від сплати процентів за фактичний строк користування кредитом та або Додатковим кредитом.
Відповідно до п. 8.2 Загальних умов кредитування у разі порушення позивальником терміну повернення кредиту та Додаткового кредиту, визначеного у ст. 3.3 за винятком умови порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту та/або Додаткового кредиту відповідно до Графіка погашення кредиту, передбаченої в ст. 3.2.1 позичальник сплачує компанії штраф у розмірі 20% від суми кредиту.
Відповідно до п. 8.3 Загальних умов кредитування за кожен випадок порушення позичальником умов статей 5.1,5.2,5.3,5.4,8.2 позичальник сплачує компанії штраф в гривнях у розмірі еквівалентну 15 евро чи 20 доларів США відповідно до еквіваленту суми кредиту та/або додаткового кредиту у кредитному договорі за обмінним курсом банку ( а. с. 18-19).
Відповідно до п. 1. Загальних умов кредитування повернення заборгованості здійснюється за домовленістю сторін в такому порядку: у першу чергу - пеня, штрафні санкції відповідно до ст. 8 Загальних умов кредитування; у другу чергу - прострочені проценти за користування сумою Додаткового кредиту;; у третю чергу-прострочена сума додаткового кредиту; у четверту чергу - строкові комісії; у пяту чергу - чергові проценти за користування сумою додаткового кредиту; у шосту чергу - строкова сума додаткового кредиту; у сьому-пеня та штрафні санкції; у восьму-прострочені комісії; у дев»яту- страхові платежі; у десяту - прострочені проценти;; у одинадцяту-строкові комісії; у дванадцяту - строкові проценти; у тринадцяту прострочена сума основного боргу ;у чотирнадцяту - строкова сума основного боргу ( а. с. 15).
Відповідно до ст. 525,526,530 ЦК України зобов»язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від зобов»язання не допускається.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1-2, 6 ст. 9 Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинними документами за кредитним договором є: оригінали кредитних договорів; оригінали додаткових договорів до кредитних договорів за умови, що такі укладалися між банком та боржником; оригінали договорів забезпечення або їх дублікати; копії або оригінали кореспонденції, що велась з боржниками з доказами її направлення (надіслання); копії паспортів та ідентифікаційних номерів боржників; оригінали довідок з місця роботи; оригінали анкет-заяв боржників; оригінали або засвідчені банком копії меморіальних ордерів/оригінали або засвідчені банком копії заяв на видачу готівки; виписка про рух коштів по позичковому рахунку, а також рахунку для зарахування відсотків
Доводи представника відповідача про незаконність нарахування штрафних санкцій суд не приймає до уваги за наступними підставами.
Відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заході на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.
Таким чином для застосування пільг щодо штрафних санкцій, передбачених вищезазначеним законом, особи мають бути зареєстровані та постійно проживати або переселилися із території проведення антитерористичної операції.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач був зареєстрований та постійно проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1, на момент укладення кредитного договору ( а. с. 13), договору застави від 01.06.2013 року ( а. с. 25), на момент отримання вимоги щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості 01.04.2015 року ( а. с. 35). Проте, на момент відкриття виконавчого провадження 02.07.2015 року, звернення стягнення на предмет застави та перерахування коштів позивачу боржник ОСОБА_4 проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. ( а. с. 37), тобто не в зоні проведення антитерористичної операції.
Враховуючи вищезазначені розбіжності щодо місця проживання відповідача, останньому для застосування пільг передбачених законом необхідно було надати, що підтверджують місце постійного проживання в зоні проведення антитерористичної операції, однак зазначені документи не було надано ані банку, ані суду.
За таких підстав, суд приходить до висновку про те, що покриття заборгованості в рахунок зазначених позивачем складових сум, внаслідок звернення стягнення на предмет застави є правомірним.
Доводи представника відповідача щодо неправомірності нарахування заборгованості у звязку з тим, що у договорі кредиту неналежним чином визначено реальну ціну договору по причині встановленні у графіку погашення еквіваленту суми в доларах США, суд не примає до уваги за наступними підставами.
Згідно зі ст.99 Конституції грошовою одиницею України є гривня.
У ст. 192 ЦК закріплено, що гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно із ч.1 ст.524 та ч.1 ст.533 ЦК зобовязання має бути виражене та виконане у грошовій одиниці України гривні.
Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом з тим, ч.2 ст.524 та ч.2 ст.533 ЦК допускає, що сторони можуть визначити в зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
У такому разі сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Відповідно до ч.1 та 3 ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
При цьому споживачем, права якого захищаються на підставі закону «Про захист прав споживачів», є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника (п.22 ч.1 ст.1 цього закону). Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Відповідно до рішення Конституційного Суду від 10.11.2011 №15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6 9 щодо офіційного тлумачення положень пп.22, 23 ст.1, ст.11, ч.8 ст.18, ч.3 ст.22 закону «Про захист прав споживачів» у взаємозвязку з положеннями ч.4 ст.42 Конституції (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.
Відповідно до ч.1 ст.11 закону «Про захист прав споживачів» (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції в розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками.
Надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що під час укладення оспорюваного правочину діяла заборона на надання та отримання споживчих кредитів саме в іноземній валюті, але банки не було позбавлено права надати, а позичальників отримати споживчий кредит у гривнях із визначенням сум платежів за кредитом в еквіваленті іноземної валюти.
Доводи представника відповідача про неправомірність нарахування заборгованості за кредитним договором у зв»язку з наявністю виконавчого напису нотаріуса, суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВСУ « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов»язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов»язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту.
Отже, враховуючи вищезазначене, надані позивачем докази, зокрема зведену облікову виписку з рахунку ОСОБА_3, розрахунок, визначений в позовній заяві, підтверджують наявність у відповідача заборгованості перед позивачем ТОВ «Порше Мобіліті» у розмірі 371750,42 грн., що складається із неповернутої суми кредиту у розмірі 260634,45 грн. та відсотків( плати за користування кредитом) в розмірі 111115,97 грн.
Інших доводів щодо спростування вказаної суми заборгованості відповідачем не заявлено.
З приводу вирішення питання про відшкодування збитків, суд виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи , зокрема п. 3.5.2 договору про надання юридично-консультаційних послуг від 21.06.2012 року, укладений між ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі» та ТОВ «Порше Мобіліті» ( а. с. 43-53) ,у випадку неповернення боржником , в даному випадку, позивачем по справі, заборгованості у добровільному порядку відповідно до п. 3.5.1 Договору Агентство, після письмового погодження із замовником, організує оформлення нотаріусом виконавчого напису на Договорі застави ( за необхідності) та/або судовий процес та представляє інтереси замовника з метою стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором, в тому числі за рахунок заставленого майна, іншого майна боржника.
Відповідно до п. 3.5.6 Договору ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі» виконує інші юридичні-консультаційні послуги за заявкою замовника.
Відповідно до п. 1.10 Договору юридично-консультаційні послуги послуги, що надаються агентством замовнику відповідно до умов цього Договору, а саме повернення боржнику сум поточної заборгованості, заборгованості за кредитним договорами на користь замовника; забезпечення звернення стягнення на предмет застави, інше майно боржників відповідно до вимог чинного законодавства України позасудовими способами або на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса на Договорі застави та ініціювання відповідного судового процесу та представництво інтересів замовника, відкриття виконавчого провадження, проведення опису, вилучення та передача на відповідальне зберігання замовнику предмету застави в процесі здійснення виконавчого провадження, вжиття заходів, спрямованих на представництво інтересів замовника у виконавчому та судовому провадженні з метою вилучення майна та стягнення з боржника грошових коштів, зокрема, заборгованості зі сплати платежів, реалізація предмета застави, інші послуги відповідно до Договору.
Оскільки доказів, спростовуючих факт надання ТОВ «Тріпл Сі» юридично консультативних послуг позивачу «ТОВ «Порше мобіліті» по клієнту , відповідачу по справі не надано, а навпаки, додані рахунки-фактури та акти наданих послуг ; суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення збитків у розмірі 102368,80 грн.
Що стосується вирішення питання про стягнення інфляційних втрат, то суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Отже, інфляційні нарахування на суму боргу, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). На суму інфляційних нарахувань не нараховуються проценти.
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.
Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях.
Вказані положення викладені у правових позиціях Постанови ВСУ від 18.05.2016 року № 474цс16.
Як вбачається зі змісту кредитного договору і додатків до нього сторони при укладенні договору встановили умову - надання кредиту, повернення кредиту частинами здійснюється у гривні, але кожний черговий платіж визначається як еквівалент у доларах США , вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного у кредитному договорі.
Згідно графіку погашення кредиту платежі повинні бути сплачені на підставі рахунку ТОВ «Порше Мобіліті» в гривнях( за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалентів в іноземній валюті, визначених вище, відповідно до п. 1.3 Загальних умов кредитування) банківським переказом на банківський рахунок ТОВ «Порше Мобіліті» ( а. с. 13).
Згідно п. 1.3 Договору сторони погодились, що кошти у повернення кредиту позичальником відображають справедливу вартість кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання компанією очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти ( а. с. 13).
Позитивне або відємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунку та обмінного курсу, який діяв на день укладення кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов договору. Позичальник також зобовязується компенсувати компанії витрати, що повязані зі сплатою податку з доходів фізичних осіб у звязку з виникненням у позичальника доходу, повязаного зі змінами курсу іноземної валюти, прийнятою сторонами у кредитному договорі по відношенню до гривні.
Таким чином кредитор забезпечив повернення виданого кредиту від інфляції національної валюти - гривні шляхом прив'язки її до долара США.
У випадку порушення грошового зобов»язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.
Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01.03.2017 року № 6-284цс17.
Оскільки кредитор внаслідок повернення кредиту в еквіваленті до долара США не несе збитків викликаних знеціненням гривні, забезпечив повернення виданого кредиту від інфляції національної валюти - гривні шляхом прив'язки її до долара США,нарахування на залишок кредиту інфляційних втрат є подвійним стягненням, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Що стосується позовних вимог в частині стягнення понесений судових витрат, то суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу - п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи."
Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
До матеріалів справи були надані договір про надання юридичних послуг № 24/2010 від 15.10.2010 року, укладений між ТОВ «Юридична фірма Вепнер і Партнери» та ТОВ «Порше Мобіліті» ( а.с. 86); додаткова угода № 9 про надання юридичних послуг № 24/2010 від 15.10.2010 року ( а.с. 92) ; додаткова угода № 224/2010 від 15.10.2010 року ( а.с. 96); рахунок-фактура № 540 ( а.с. 102).
Оскільки в матеріалах справи відсутні дані про обсяг робіт- кількість годин, які затратив для надання правової допомоги, позивачем не надано документів, які б підтверджували факт сплати витрат, повязаних з наданням правової допомоги, акт виконаних робіт ,суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення витрат, повязаних з наданням правової допомоги.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати у розмірі 7106,44 грн. ( 7707,64 * 92,2% ( задоволених позовних вимог) : 100% = 7106,44).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, ч.1 ст. 530, 536, 553,554, 1049 ЦК України, Постановою Пленуму ВСУ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» , ст.ст. 3,5,12,13,18, 258,260,265,268, 273 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та збитків за кредитним договором задовольнити частково.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення,якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги,відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: