Постанова

Іменем України

18 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 756/12216/14-ц

провадження № 61-27002св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Мартєва С. Ю.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Банк Січ»,

відповідачі: ОСОБА_4, товариство з обмеженою відповідальністю «Сенсор-Україна»,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2017 року у складі судді Крижанівської Г. В.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство «Банк Січ» (далі - ПАТ «Банк Січ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Сенсор - Україна» (далі - ТОВ «Сенсор - Україна») про стягнення боргу.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 19 вересня 2014 року відкрито провадження у даній справі.

У вересні 2014 року ПАТ «Банк Січ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - ТОВ «Сенсор - Україна», про стягнення боргу.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25 вересня 2014 року відкрито провадження у даній справі.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2014 року цивільну справу за позовом ПАТ «Банк Січ» до ОСОБА_4, ТОВ «Сенсор - Україна» про стягнення боргу та цивільну справу за позовом ПАТ «Банк Січ» до ОСОБА_4, третя особа - ТОВ «Сенсор - Україна» про стягнення боргу об'єднано в одне провадження.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 25 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 грудня 2016 року, відмовлено ОСОБА_4 у відкритті апеляційного провадження на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 19 вересня 2014 року на підставі частини третьої статті 297 ЦПК України (у зв'язку з пропуском строку на апеляційне оскарження ухвали без поважних причин).

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 повторно звернувся до суду із апеляційною скаргою на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 19 вересня 2014 року.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 13 січня 2016 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 19 вересня 2014 року на підставі пункту 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України 2004 року, оскільки вказана ухвала вже була предметом апеляційного оскарження за скаргою ОСОБА_4

19 січня 2016 року ОСОБА_4 втретє звернувся до суду із апеляційною скаргою на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 19 вересня 2014 року.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 19 вересня 2014 року на підставі пункту 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України 2004 року, оскільки вказана ухвала вже була предметом апеляційного оскарження за скаргою ОСОБА_4

15 березня 2017 року ОСОБА_4 знову звернувся до суду із апеляційною скаргою на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 19 вересня 2014 року.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 12 квітня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 19 вересня 2014 року на підставі пункту 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України 2004 року, оскільки вказана ухвала вже була предметом апеляційного оскарження за скаргою ОСОБА_4

29 червня 2017 року ОСОБА_4 вп'яте звернувся до суду із апеляційною скаргою на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 19 вересня 2014 року.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 19 вересня 2014 року на підставі пункту 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України 2004 року, оскільки вказана ухвала вже була предметом апеляційного оскарження за скаргою ОСОБА_4

30 червня 2017 року ОСОБА_4 вшосте звернувся до суду із апеляційною скаргою на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 19 вересня 2014 року.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 19 вересня 2014 року на підставі пункту 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України 2004 року, оскільки вказана ухвала вже була предметом апеляційного оскарження за скаргою ОСОБА_4

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що відповідач неодноразово звертався до суду із апеляційними скаргами на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 19 вересня 2014 року, за наслідками розгляду яких було відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2017 року (щодо розгляду апеляційної скарги, поданої 30 червня 2017 року) та передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Підстави касаційного оскарження обґрунтовано тим, що відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, які відповідають вимогам закону, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до статті 64 Конституції України не може бути обмежене. Він не порушував перед судом вирішення одного й того ж питання повторно, оскільки за предметом оскарження апеляційний суд рішення по суті не приймав. Таким чином, суд обмежив його право на судовий захист.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

18 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до положень пункту 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України 2004 року суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі також у випадках, якщо є ухвала про відмову у задоволенні апеляційної скарги цієї особи або про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою.

На підставі вказаної норми апеляційний суд постановив оскаржувану ухвалу від 12 липня 2017 року про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 19 вересня 2014 року.

Враховуючи наявність ухвал апеляційного суду м. Києва від 25 вересня 2015 року, 13 січня 2016 року та 12 квітня 2017 року про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 19 вересня 2014 року, апеляційний суд дійшов правильного висновку щодо наслідків поданої ОСОБА_4 вшосте апеляційної скарги на одне й те саме судове рішення першої інстанції.

Ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою, яка є підставою відмови у відкритті апеляційного провадження відповідно до положень пункту 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України 2004 року, не є судовим рішенням по суті спору, а тому доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про те, що за предметом оскарження апеляційний суд рішення по суті не приймав, у зв'язку з чим безпідставно відмовляє у відкритті провадження, необґрунтовані.

Щодо питання доступу до суду Європейський суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви № 6778/05 «МПП «Голуб» проти України» від 18 жовтня 2005 року зазначив, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов'язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (справа «Ґолдер проти Сполученого Королівства», рішення від 21 лютого 1975 року). Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимної мети та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення від 19 грудня 1997 року у справі «Бруала Гомес де ла Торре проти Іспанії»).

Згідно частини третьої статті 27 ЦПК України 2004 року особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

ОСОБА_4 використав право на оскарження ухвали Оболонського районного суду м. Києва від19 вересня 2014 року, проте звернувся із апеляційною скаргою із пропуском встановленого строку на апеляційне оскарження, поважність причин такого пропуску не обґрунтував, у зв'язку з чим суд 25 вересня 2015 року відмовив ОСОБА_4 у відкритті апеляційного провадження на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 19 вересня 2014 року на підставі частини третьої статті 297 ЦПК України у зв'язку з пропуском строку на апеляційне оскарження ухвали без поважних причин.

Ухвала апеляційного суду м. Києва від 25 вересня 2015 року, залишена без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 грудня 2016 року, є підставою відмови у відкритті апеляційного провадження за поданими після її постановлення апеляційними скаргами ОСОБА_4 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 19 вересня 2014 року відповідно до положень пункту 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України 2004 року.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв