АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 640/13300/17

Провадження № 22-ц/790/4628/18

18 вересня 2018 року

м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Бойко А. О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Комунальне підприємство «Харківводоканал»,

третя особа - Генеральний директор Комунального підприємства «Харківводоканал» Панов Віталій Володимирович,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду міста Харкова від 05 червня 2018 року (суддя Губська Я.В.)

у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Харківводоканал», третя особа - Генеральний директор Комунального підприємства «Харківводоканал» Панов Віталій Володимирович про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

встановив:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просив поновити його на роботі, зобов'язавши відповідача скасувати наказ про його звільнення від 02.08.2017 року № 580-К, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказував, що наказом від 03.04.1995 року його було прийнято на роботу на посаду головного механіка до Державного каналізаційного господарства «Харківкомуночиствод». 27.01.2012 року КП каналізаційного господарства «Харківкомуночиствод» було перейменоване у КП «Харківводоканал» згідно рішення Харківської міської ради від 23.12.2011 року №577/1 та реєстрації нової редакції Статуту підприємства. 01.02.2016 року його було переведено на посаду провідного інженера відділу головного механіка служби головних спеціалістів КП «Харківводоканал» згідно наказу 46/к від 27.01.2016 року. 02.08.2017 року наказом по підприємству КП «Харківводоканал» №580-к його було звільнено з роботи з посади провідного інженера відділу головного механіка служби головних спеціалістів у зв'язку із скороченням штату та чисельності працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Позовна заява мотивована тим, що відповідач при проведенні скорочення штату не застосував вимоги ст. 42 КЗпП України про переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації і праці.

В судовому засіданні позивач та його представники позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог ОСОБА_1 заперечували в повному обсязі з підстав, вказаних в запереченнях.

Третя особа - генеральний директор КП «Харківводоканал» Панов В.В. в судове засідання не з'явився.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 05.06.2018 року в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким задовольнити його позов в повному обсязі. При цьому посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при звільненні за ч.1 ст.40 КЗпП України роботодавцем було порушено вимоги ст.42 КЗпП України, а саме переважне право ОСОБА_1 на залишення на роботі, як особи з більшою кваліфікацією та продуктивністю праці при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці. Окім цього вказує, що він також має переважне право на залишення на роботі при скороченні відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», як учасник бойових дій. Вказані вимоги закону були проігноровані роботодавцем та судом.

КП «Харківводоканал» було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначається, що посада головного інженера, яку обіймав позивач, була єдиною у відділі, де працював останній, тотожні посади ліквідувались по всьому підприємству, а відтак застосування переважного права на залишення на роботі не вбачалось можливим. Крім того, в період 2016-2017 років ОСОБА_1 систематично був відсутній на роботі в силу тимчасової непрацездатності, у цей час його обов'язки покладались на інженерів відділу, що ставить під сумнів доводи позивача про виключність кваліфікації та продуктивність праці.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що останнім не доведено порушення відповідачем трудового законодавства під час його звільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Зважаючи на те, що у КП «Харківводоканал» мало місце скорочення чисельності та штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, позивача було належним чином попереджено про наступне звільнення, отримано згоду профспілкового комітету на звільнення, було запропоновано позивачу всі вакантні посади на момент звільнення, від яких він відмовився, наказ про звільнення виданий повноважною особою, в межах своєї компетенції, відповідач мав всі підстави для розірвання із позивачем трудового договору на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 наказом генерального директора КП «Харківводоканал» № 580 -К від 02.08.2017 року був звільнений з посади провідного інженера відділу головного механіка Служби головних спеціалістів з 02.08.2017 року у зв'язку зі скороченням штату та чисельності працівників, згідно п.1 ст. 40 КЗпП України. (а.с. 15 т.1)

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації (банкрутства) або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно роз'яснень, які містяться у п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

В ході судового розгляду було встановлено, що з 01 серпня 2017 року проводилось скорочення штату та чисельності працівників комплексів та апарату управління підприємства згідно з додатками 1,2,3,4,5,6 до наказу генерального директора КП «Харківводоканал» № 520 від 25.05.2017 року у зв'язку зі змінами в організації виробничого процесу та перерозподілом обсягів робіт, з метою оптимізації штату і чисельності працівників підприємства відповідно до наказу «Про зміни організаційної структури і штатного розкладу» від 06.01.2016 року № 2, п.7.3.5 Статуту, п.1,ч.1,ст. 40, ст. 42, ст. 49-2 КЗпП України, за погодженням з первинною профспілковою організацією (а.с. 38 т.1).

Із додатку № 6 до наказу № 520 від 25.05.2017 року вбачається, що в Службі головних спеціалістів у відділі головного механіка скорочується посада провідного інженера (1 од.), зазначено ПІБ - ОСОБА_1 (а.с. 101 т.1).

30.05.2017 року ОСОБА_1 було надано для ознайомлення попередження про вивільнення від 30.05.2017 року та пропозиції щодо наявних вакансій, однак ОСОБА_1 від підпису про ознайомлення відмовився, про що було складено відповідний акт.

14.06.2017 року до первинної профспілкової організації КП «Харківводоканал» було направлено подання щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_1

02.08.2017 року на засіданні профспілки, членом якої був позивач, було розглянуто питання щодо надання дозволу на звільнення ОСОБА_1 та згідно витягу з протоколу № 87 засідання первинної профспілкової організації КП «Харківводоканал» від 02.08.2017 року було надано дозвіл на звільнення ОСОБА_1 (а.с. 58-60 т.1).

Позивачу було виплачено при звільненні остаточний розрахунок відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України, видано трудову книжку.

Вказані факти сторонами не заперечуються.

Встановивши, що звільнення ОСОБА_1 відбулось у відповідності до вимог чинного законодавства, скорочення проводилось у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, зокрема скорочення чисельності та штату працівників у відповідача - КП «Харківводоканал», за згодою первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, який був попереджений про звільнення за 2 місяці та якому було надано списки вакантних посад, від яких він відмовився, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що роботодавцем не було враховано переважне право ОСОБА_1 на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації праці, судовою колегією не приймається.

Відповідно до ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема, учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Згідно п.13 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» Учасникам бойових дій (статті 5, 6) надається переважне право на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці та на працевлаштування у разі ліквідації підприємства, установи, організації;підприємств, установ, організацій.

Згідно довідки відділу кадрів КК «Харківводоканал», яка міститься в матеріалах справи, посада провідного інженера, яку обіймав ОСОБА_1, була єдиною у відділі, де працював останній, а тотожні посади ліквідовувались по всьому підприємству.

Із аналізу вищевказаних норм випливає, що переважне право на залишення працівника на роботі не тотожне переважному праву його працевлаштування на нову посаду. Перше право за більш кваліфікованими працівниками визначається ст. 42 КЗпП України, а друге ні.

Переважне право залишення працівника на роботі враховується лише у разі скорочення однорідних професій та посад, у даному випадку мало місце скорочення посади позивача, яка була єдиною у відділі, а тотожні посади ліквідовувались на всьому підприємстві.

Таким чином положення ст.42 КЗпП України до даних правовідносин не застосовуються.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а лише зводяться до переоцінки доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції.

Підстав для скасування чи зміни рішення судова колегія не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 05 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 вересня 2018 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко