Постанова

Іменем України

13 червня 2018 року

м. Київ

справа № 757/4607/15-ц

провадження № 61-15466св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В.І., Крата В. І,. Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ПеревертунОлександр Юрійович, ОСОБА_9, ОСОБА_10, Реєстраційна служба Головного територіального управління юстиції м. Києва, Служба у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, Печерський районний відділ державної міграційної служби у м. Києві, Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Салют»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_11 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 23 січня 2018 року в складі судді Музичко С. Г.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Перевертун О. Ю., ОСОБА_9, ОСОБА_10, Реєстраційна служба Головного територіального управління юстиції м. Києва, Служба у справах дітей Печерської районної в м. києві державної адміністрації, Печерський районний відділ державної міграційної служби у м. Києві, Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Салют», про визнання довіреності та договору купівлі-продажу квартири недійсним, витребування майна, зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року в складі судді Цокол Л. І. провадження у справі закрито на підставі пункту 3 статті 205 ЦПК України у зв'язку з відмовою позивача від позову. Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01 червня 2016 року у вигляді арешту на квартиру АДРЕСА_1, скасовано.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 23 січня 2018 року у відкриті провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 ОСОБА_11 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року відмовлено. Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що наведені представником позивача причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали Печерського районного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року не є поважними.

У березні 2018 року представник ОСОБА_4 ОСОБА_11 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 23 січня 2018 року та направити справу на новий апеляційний розгляд. Касаційна скарга мотивована тим, що відмовляючи у поновленні строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд порушив права позивача на доступ до правосуддя та на захист його власності на квартиру, яка незаконно вибула з його володіння.

Ухвалою Верховного Суду від 22 травня 2018 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

04 червня 2018 року від представника відповідача ОСОБА_7 ОСОБА_12 надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_4, мотивований тим, що оскаржувана ухвала апеляційного суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, тому касаційна скарга підлягає відхиленню.

10 травня 2018 року справа надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Частинами 3, 4 статті 406 ЦПК Українивизначено, що касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Частиною 2 статті 294 ЦПК України(чинної на час розгляду справи судом першої інстанції) передбачено, що апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Встановлено, що 29 листопада 2016 року Печерський районний суд м. Києва постановив ухвалу про закриття провадження у справі на підставі пункту 3 статті 205 ЦПК України.

Підставою закриття провадження у справі стала заява представника ОСОБА_4 за довіреністю ОСОБА_13 про відмову від позову.

Під час проголошення зазначеної ухвали у судовому засіданні був присутній представник ОСОБА_4 ОСОБА_14, який отримав копію цієї ухвали.

10 листопада 2017 року представник ОСОБА_4 ОСОБА_11 звернулась до апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу Печерського районного суду м. Києва.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 01 грудня 2017 року апеляційну скаргу залишено без руху для усунення виявлених в ній недоліків, а саме: особу, яка подала скаргу, зобов'язано надати до Апеляційного суду міста Києва виправлену апеляційну скаргу із зазначенням представників, їх місця проживання або місцезнаходження, з копіями для направлення усім особам, що беруть участь у справі, клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, вказавши інші причини пропуску даного строку, з наданням доказів, які підтверджують поважність причин пропуску даного строку протягом тридцяти днів з моменту отримання даної ухвали.

На виконання вимог зазначеної ухвали представник позивача подала до суду апеляційну скаргу, яка відповідає вимогам статті 295 ЦПК Українив редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали, та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що позивач був необізнаний про хід розгляду даної справи, оскільки тривалий час перебуває за кордоном, а тому 30 травня 2017 року надав ОСОБА_11 повноваження для представництва його інтересів у судах. Довіреність не передбачала повноважень стосовно зібрання доказів по даній справі, що унеможливило звернення до суду з апеляційною скаргою представника. Вказувала, що недотримання строків на апеляційне оскарження зумовлено бездіяльністю суду першої інстанції, який не направив позивачу копію рішення, та поведінкою його попередніх представників.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд виходив із того, що присутність представника позивача під час проголошення вступної та резолютивної частини ухвали Печерського районного суду м. Києва та отримання представником її копії вважається отриманням цієї копії позивачем, а обставини, на які посилається представник позивача, не є поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції.

З висновком апеляційного суду не можна погодитись з таких підстав.

Відповідно до статті 55 Конституції Україникожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Основним Законом Українипередбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частини 1, 2 статті 55 Конституції України). Відмова суду в прийнятті позовних заяв, скарг, оформлених відповідно до процесуального закону, є порушенням права на судовий захист, яке за статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Отже, право на апеляційне оскарження судових рішень в контексті положень частин 1, та 2 статті 55, пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду.

Відмовляючи представнику ОСОБА_4 ОСОБА_11 у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд не врахував, що причиною невчасного подання апеляційної скарги на ухвалу Печерського районного суду м. Києва є необізнаність позивача про зазначену ухвалу та дії його представників у суді першої інстанції.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини гарантії регламентовані статтею 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

З огляду на викладене оскаржувана ухвала апеляційного суду відповідно до вимог частини четвертої статті 406 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника.

Керуючись статтями 400, 406, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_11 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 23 січня 2018 року скасувати, передати справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат

В.П. Курило