Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/3113/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.09.2018 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого - судді Трагнюк В.Р., секретар судового засідання Лихтей В.В., за участю представника позивача ОСОБА_1, представників відповідача ФГ "Колос": Терек Я.Т., ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Фермерського господарства «Колос», Виноградівської районної державної адміністрації, третя особа на стороні позивача ОСОБА_4, про визнання актів прийому-передачі залишкових матеріальних цінностей недійсними та такими, що не підтверджують відображених в них фактів, визнання недійсним державного акту на право колективної власності на землю серії НОМЕР_3 від 29.11.1996 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до фермерського господарства "Колос", третіх осіб без самостійних вимог: ОСОБА_4, Виноградівська районна державна адміністрація про визнання Акту прийому-передачі залишкових матеріальних цінностей (земельних ресурсів), що складений між КСГП «8 Березня» та ФГ «Колос» від 26.06.2000 року та Акту прийому-передачі залишкових матеріальних цінностей (будівель та комунікацій), що складений між КСГП «8 Березня» та ФГ «Колос» від 26.06.2000 року недійсними та такими, що не підтверджують відображених в них фактів визнання недійсним та скасування Державного акту на право колективної власності на землю КСГП «8-го Березня», серії НОМЕР_3 від 29.11.1996 року (а.с.4-7, 21-23, 102-111 т.1).

На обґрунтування позовних (змінених) вимог зазначає, що в провадженні Виноградівського районного суду Закарпатської області знаходиться цивільна справа № 299/1382/16-ц за позовом ФГ «Колос» до Управління Держгеокадастру у Виноградівському районі Закарпатської області, Виноградівської РДА, ОСОБА_5. ФГ «Колос» просить суд визнати недійсним та скасувати Розпорядження Виноградівської районної державної адміністрації №704 від 21.12.1999 року в частині видачі акта про право приватної власності на землю згідно земельних часток /паїв/ громадянину ОСОБА_5 із земель КСГП «8 Березня». Визнати недійсним та скасувати розпорядження Виноградівської районної державної адміністрації №493 від 13.09.2000 року в частині видачі акта про право приватної власності на землю згідно земельних часток /паїв/ громадянину ОСОБА_5 із земель КСГП «8 Березня». Визнати недійсним та скасувати Державний акт про право приватної власності на землю серії НОМЕР_4 від 29.12.1999 року виданий Виноградівською районною державною адміністрацією громадянину ОСОБА_5. Визнати недійсним та скасувати Державний акт про право приватної власності на землю серії НОМЕР_5 від 27.09.2000 року виданий Виноградівською районною державною адміністрацією ОСОБА_5.

Вказаний позов ФГ "Колос" мотивує тим, що йому, як правонаступнику КСГП "8 Березня" на підставі рішення загальних зборів КСГП "8 Березня" від 30.12.1998 року та згідно Акта прийому-передачі залишкових матеріальних цінностей (земельних ресурсів) КСГП "8 Березня", фермерському господарству "Колос" від 26.06.2000 року, було передано земельні ділянки, які належали на праві колективної власності на землю КСГП "8 Березня", та не підлягали розпаюванню. Прийняті розпорядження та видані на їх основі державні акти на право приватної власності на землю гр.ОСОБА_5 порушують права ФГ "Колос" щодо володіння, користування та розпорядження даними земельними ділянками, які ФГ «Колос» вважає своєю власністю. На підтвердження своїх позовних вимог та наявності права, за захистом якого звернувся до суду ФГ «Колос» посилається також на Державний акту на право колективної власності на землю КСГП «8-го Березня», серії НОМЕР_3, виданого Виноградівською районною радою народних депутатів від 29.11.1996 року.

У вказаному провадженні, з метою захисту свого права, 12.10.2016 року ОСОБА_5 звернувся із зустрічним позовом до ФГ «Колос».

Ухвалою Виноградівського районного суду від 11.11.2016 року по справі за №299/1382/16 у задоволенні клопотання представника ОСОБА_5 про прийняття зустрічної позовної заяви до спільного розгляду з первісним позовом відмовлено, справу передано на повторний автоматизований розподіл судових справ. 21.11.2016 року провадження по даній справі відкрито (справа №299/3113/16).

ОСОБА_5 зазначає, що відповідно до змісту оспорюваного Акта прийому-передачі (земельних ресурсів), такий було проведено на основі рішення загальних зборів КСГП «8 Березня» протокол № 7 від 30.12.1998 року про прийом-передачу залишкових матеріальних цінностей (земельних ресурсів) з балансу КСГП «8-го березня» фермерському господарству «Колос». Зі змісту вказаного Акта також вбачається, що його передалала комісія зі сторони КСГП «8 березня» у складі: ОСОБА_4, ОСОБА_7, а прийняв керівник фермерського господарства «Колос» ОСОБА_3

Відповідно до змісту вказаного Акта прийому-передачі (будівель та комунікацій) такий було проведено на основі рішення загальних зборів КСГП «8 березня» протокол № 7 від 30.12.1998 року про прийом-передачу залишкових матеріальних цінностей (будівель та комунікацій) з балансу КСГП «8-го Березня» фермерському господарству «Колос». Зі змісту вказаного акта також вбачається, що його передалала комісія зі сторони КСГП «8 березня» у складі: ОСОБА_4, ОСОБА_7, а прийняв керівник фермерського господарства «Колос» ОСОБА_3

Так, ОСОБА_4 станом на час проведення зборів уповноважених КСГП «8-го Березня» від 30.12.1998 року виконував обов'язки голови правління КСГП «8-го березня». Вказаними зборами уповноважених КСГП «8-го березня», оформлених протоколом № 7 від 30.12.1998 року не було прийнято жодного рішення щодо передачі керівнику фермерського господарства «Колос» ОСОБА_3 будь-яких земельних ресурсів. Крім того, ОСОБА_4 не підписував вказаних Актів прийому-передачі залишкових матеріальних цінностей (земельних ресурсів), про що ним подано нотаріально посвідчену заяву гр. ОСОБА_4

Голова ФГ «Колос» ОСОБА_3 не міг отримати жодної земельної ділянки у власність із земель КСГП «8-го Березня», поскільки, як зазначено в підпункті 7.6 Статуту КСГП «8-го Березня», зареєстрованого 12.11.1996 року - ...«Підприємство (КСГП «8-го Березня») має право: - передавати або додатково отримувати земельні ділянки у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди….».

Таким чином, передавати землю, що належала КСГП «8-го Березня», у власність іншим суб'єктам підприємницької діяльності, в тому числі ФГ «Колос» ОСОБА_4 не міг, покільки він, як в.о. голови КСГП «8-го Березня», взагалі не був уповноважений на укладення будь-яких документів на розпорядження землями КСГП «8-го Березня», тим більше на передачу безкоштовно у власність землі керівнику ФГ «Колос» ОСОБА_3

Про існування спірних актів від 26.06.2000 року позивач дізнався в січні 2016 року в суді. У провадженні Господарського суду Закарпатської області перебувала справа за №907/1284/15 (суддя Пригара Л.І.), за позовом ФГ «Колос» (м. Виноградів, вул. Тюльпанів 48/1, керівник ОСОБА_3) до Виноградівської міської ради, третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_5 про визнання права власності на об"єкти нерухомого майна, а саме: будівлю сторожа, яка розташована в АДРЕСА_2., будівлю електротрансформаторної підстанції, яка розташована в АДРЕСА_2., будівлю погребу, яка розташована в АДРЕСА_3. В якості додатку до позовної заяви, керівник ФГ «Колос» подав до суду виписку з протоколу № 7 зборів уповноважених КСГП «8 Березня» від 30 грудня 1998 року, зі змісту якого вбачається, що по пункту №5 було вирішено «Зняти з реєстрації КСГП «8 Березня» з усіх реєструючи органах і з метою ліквідації заборгованості КСГП «8 Березня» передати правонаступнику ФГ «Колос» залишки майна погреб дворовий, будівля електротрансфрматорної підстанції ЗТП, будинок сторожа». Також до позову ФГ «Колос» було приєднано два оскаржувані нами акти від 26.06.2000 року.

До моменту залучення ОСОБА_5 до участі в даній господарській справі в якості третьої особи, такий не знав та не міг знати про існування оскаржуваних нами актів, а тому перебіг строку позовної давності щодо визнання недійсними оскаржуваних актів розпочинається саме з січня 2016 року.

Що стосується оскаржуваного позивачем Державного акту на право колективної власності на землю КСГП «8-го Березня», серії НОМЕР_3 від 29.11.1996 року, позивач ОСОБА_5 зазначає, що вказаний Державний акт на право колективної власності охоплював земельну ділянку, загальною площею 1338,2 га, з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», було видано КСГП «8-го Березня».

В подальшому, в процесі розпаювання земель КСГП «8-го Березня» колишніми членами КСГП «8-го Березня», були виділені земельні частки (пай), в результаті чого, неодноразово змінювались межі вказаної земельної ділянки, посвідченої вищезазначеним Державним актом на право колективної власності.

Земельним кодексом України не передбачено умови зміни (переходу) колективної форми власності на землю в інші форми власності.

Землі відображені в Державному акту на право колективної власності на землю від 29.11.1996 року, серії НОМЕР_3, в подальшому почали надавалися у приватну власність, у процесі розпаювання колишніми членами КСГП "8-го Березня", як власникам земельних паїв (часток), в тому числі і позивачу ОСОБА_5, розпаювання було завершено у 2000 році, в наслідок чого, мали бути внесенні зміни у Державний акт на право колективної власності на землю, поскільки сільськогосподарські угіддя загальною площею 1128,4 га, при розпаюванні між колишніми працівникам «8 Березня», вибули із колективної власності КСГП «8-го Березня», посвідченого Державним актом на право колективної власності на землю від 29.11.1996 року, серії НОМЕР_3, однак станом на 2000 рік та в подальшому, ні представниками КСГП «8-го Березня» ні ФГ «Колос, з незрозумілих причин змін до даного державного акту на землю внесено не було.

Пункт 3.9 «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею", затвердженої наказом Держкомзему України від 04.05.1999 року за N43, передбачав, що у разі будь-яких змін в розташуванні меж земельної ділянки або умов її передачі чи надання, які відбулися після видачі державного акта, ці зміни вносяться одночасно до обох примірників державного акта. Нові межі відображаються на плані земельної ділянки суцільною лінією чорною тушшю, а старі межі перекреслюються червоною тушшю. Кожен запис про зміни посвідчується підписом начальника районного відділу, міського управління (відділу) земельних ресурсів Держкомзему України.

Як вбачається із копії оскаржуваного Акту на прав колективної власності на землю, починаючи із моменту видачі такого- 29.11.1996 року та на час розгляду справи в суді, в такому не відображені зміни площі та меж земельної ділянки колективної власності, після виділення часток (земельних паїв) колишнім працівникам КСГП «8-го Березня», які можна було вносити по 02.07.2003 року, тобто до внесення змін до «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею", затвердженої наказом Держкомзему України від 04.05.1999 року за № 43.

Таким чином, у зв'язку з тим, що вказані зміни по площі та межах земельної ділянки колективної власності не були внесені, вказаний Акт на право колективної власності у зв'язку із зміною меж та площі земельної ділянки, після 02.07.2003 року не може вважатися дійсним, поскільки згідно з Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 02.07.2003 року № 174 "Про затвердження Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель» були внесені зміни до «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею", затвердженої наказом Держкомзему України від 04.05.1999 року за № 43, згідно до якої у разі внесення у державний акт площі земельної ділянки, яка не відповідає її фактичному розміру, внесення змін у державний акт на право власності на земельну ділянку чи його скасування, не передбачено.

Тобто до 02.07.2003 року пунктом 3.9 «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею", затвердженої наказом Держкомзему України від 04.05.1999 року за N 43, було передбачено, що у разі будь-яких змін в розташуванні меж земельної ділянки або умов її передачі чи надання, які відбулися після видачі державного акта, ці зміни вносяться одночасно до обох примірників державного акта. Нові межі відображаються на плані земельної ділянки суцільною лінією чорною тушшю, а старі межі перекреслюються червоною тушшю. Кожен запис про зміни посвідчується підписом начальника районного відділу, міського управління (відділу) земельних ресурсів Держкомзему України.

Після виділення позивачу ОСОБА_5 в натурі 29.12.1999 року земельної ділянки площею 1.39 га та 27.09.2000 року земельної ділянки площею 2.01 га. посвідчених Державними актами на право приватної власності на землю позивача ОСОБА_5 із земель КСГП «8-го Березня», у зв'язку із змінами в розташуванні меж та площі земельної ділянки КСГП «8-го Березня», необхідним було внести відповідні зміни до Державного Акту на право колективної власності на землю КГСП «8-го Березня» від 29.11.1996 року, серії НОМЕР_3, що представниками КСГП «8-го Березня», а в подальшому ФГ Колос до 02.07.2003 року зроблено не було.

Таким чином, починаючи з 02.07.2003 року, після виділення земельних ділянок колишнім членами КСГП "8-го Березня", із земель посвідчених Державним Актом на право колективної власності на землю КГСП «8-го Березня» від 29.11.1996 року, серії НОМЕР_3, внесення змін до вищезазначеного Державного акту на право колективної власності законодавством не було передбачено, а тому ФГ Колос, після 02.07.2003 року необхідно було виготовити нові правовстановлюючі документи на землю колишнього КСГП «8-го Березня», однак згідно змін внесених наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 02.07.2003 № 174 "Про затвердження Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель», зробити цього після 02.07.2003 року, стало неможливо, поскільки форми бланків, а саме: - на "державний акт на право приватної власності на землю", -на "державний акт на право колективної власності на землю", - "договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди)" було-вилучено.

Посилання відповідача ФГ Колос на ту обставину, що він є власником земельних ділянок позивача ОСОБА_5, згідно до Державного акту на право колективної власності на землю КСГП «8-го Березня» від 29.11.1996 року, серії НОМЕР_3, про передачу у колективну власність 1338,2 гектарів земель, у зв'язку із зміною меж та плоті земельної ділянки в даному Акті, є недійсним.

Відповідач ФГ Колос не може конкретно зазначити межі земельних ділянок, які належать позивачу ОСОБА_5 в Державному Акті на право колективної власності на землю КГСП «8-го Березня» від 29.11.1996 року, серії НОМЕР_3, що також додатково підтверджує ту обставину, що відбулися зміни у межах та площі земельних ділянок, посвідчених Державним Актом на право колективної власності на землю КГСП «8-го Березня» від 29.11.1996 року, серії НОМЕР_3.

Разом з тим, слід зазначити, що право, посвідчене державними актами, є похідним від відповідного рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи в користування, а тому з огляду на приписи частини першої статті 16 ЦК України та ст. 152 ЗК України захист прав осіб на земельні ділянки не може здійснюватися лише шляхом визнання відповідного державного акту недійсним, якщо рішення, на підставі якого видано цей державний акт, не визнано недійсним у встановленому порядку.

Підставами для визнання акту недійсним, за загальними правилами, є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

При огляді Розпорядження голови Виноградівської РДА за №703 від 27.11.1996 року, на підставі якого КСГП «8-го Березня» було видано Державний акт на право колективної власності на землю від 29.11.1996 року, серії НОМЕР_3, встановлено, що вказане Розпорядження голови Виноградівської РДА, на час його винесення не відповідало вимогам чинного на той час законодавства та компетенції голови Виноградівської районної державної адміністрації, який фактично одноособово, без рішення Виноградівської районної ради передав у колективну власність КСГП «8-го Березня 1338,2 гектарів землі тому, наявні підстави для визнання недійсним також цього Розпорядження голови Виноградівської РДА. Так, Виноградівською районною радою 29 листопада 1996 року на підставі розпорядження голови Виноградівської районної державної адміністрації від 27 листопада 1996 року №703, видано Державний акт на право колективної власності на землю колективному сільськогосподарському підприємству «8-ме Березня» м. Виноградів Виноградівського району Закарпатської області на землі загальною площею 1338,2 га.

Порядок роздержавлення і приватизація земель сільськогосподарських підприємств регламентувався Земельним кодексом України, Постановою Верховної Ради Української РСР від 13 березня 1992 року «Про прискорення земельної реформи та приватизацію», «Рекомендаціями по складанню проектів роздержавлення і приватизації земель сільськогосподарських підприємств і організацій», затвердженими Державним комітетом України по земельних ресурсах, Міністерством сільського господарства і продовольства України, Міністерством у справах роздержавлення власності і демонополізації виробництва України15 травня 1992.

Статтею 5 Земельного кодексу в редакції 1992 року: «Право колективної власності на землю» передбачено, що: «Земля може належати громадянам на праві колективної власності.

Суб'єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Розпорядження земельними ділянками, що перебувають у колективній власності громадян, здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників.

У колективну власність можуть бути передані землі колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, в тому числі, створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, землі садівничих товариств - за рішенням загальних зборів цих підприємств, кооперативів, товариств.

До прийняття такого рішення провадиться передача земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, до відання сільської, селищної, міської Ради народних депутатів.

Виходячи із вищенаведеного, Державний акт на право колективної власності на землю колективному сільськогосподарському підприємству «8-ме Березня» м.Виноградів Виноградівського району Закарпатської області на землі загальною площею 1338,2 га виданий з наступним порушенням: І.Державний акт виданий на підставі розпорядження голови Виноградівської РДА, а законодавство передбачало на підставі рішення районної Ради народних депутатів; видача державних актів на право приватної власності на землю взамін сертифікатів на земельну частку (пай) колишнім працівникам «8 Березня» завершена в 2000 році. Сільськогосподарські угіддя площею 1128,4 га, які перебували в колективній власності КСГП «8 Березня» розпайовано.

За таких обставин, обраний позивачем ОСОБА_5 спосіб захисту порушеного права та охоронюваного законом інтересу (саме скасування акту та запису про його реєстрацію), не суперечить способу захисту прав на земельну ділянку (ст. 152 ЗК України).

Скасування Державного акту на право колективної власності на землю КСГП «8-го Березня» серії НОМЕР_3 від 29.11.1996 року, Розпорядження голови Виноградівської РДА за №703 від 27.11.1996 року та запису про реєстрацію вказаного акту є способом захисту порушеного права позивача ОСОБА_5 у володінні, користуванні та розпорядженні своїм земельними ділянками, та захистом від протиправних порушень з боку ФГ Колос на земельні ділянки позивача ОСОБА_5, на яких також розташовані належні йому на праві приватної власності нежитлові будівлі: будівля АВМ, яка розташована в АДРЕСА_4, будівля лазні з кімнатами відпочинку, розташованої в АДРЕСА_5 та будівля склад комбікормів, розташованої в АДРЕСА_6.

На підставі викладеного позивач просить суд заявлений ним уточненений позов задоволити.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1, вимоги заявленого позову підтримав повністю та просив суд такі задоволити.

Представник ФГ «Колос» Терек Я.Т. та ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги заявленого позову не визнали та проти позову заперечували.

Заперечення обґрунтовується тим, що підставою прийняття розпоряджень РДА №704 від 21.12.1999року та №493 від 13.09.2000року були сертифікати на право на земельну частку на пай серії НОМЕР_6 та відповідно НОМЕР_7 та НОМЕР_8.

Відповідно до відповіді управління держгеокадастру у Виноградівському районі №29-703-99,5-432/2-16 від 17.02.2016 року сертифікат серії НОМЕР_6 виданий 07.03.1997 року громадянину ОСОБА_10, а сертифікати серії НОМЕР_7 та НОМЕР_8, не видавалися.

Управління держгеокадастру у Виноградівському районі листом від 19.01.2017 року повідомило, що відомості та документи /чи засвідчені у встановленому порядку копії документів/ щодо видачі державних актів на право приватної власності на землю серії НОМЕР_4 від 29.12.1999року та серії НОМЕР_5 від 27.09.2000 року виданих ОСОБА_5 Виноградівською районною радою, в тому числі документи, на підставі яких видано державні акти, даних та документів щодо їх реєстрації, в Управлінні відсутні.

З даних відповідей видно, що твердження ОСОБА_5 стосовно того, що він є власником земельних ділянок на підставі державних актів на право приватної власності на землю серії НОМЕР_4 від 29.12.1999 року та серії НОМЕР_5 від 27.09.2000 року, не відповідає дійсності, оскільки у компетентних органах відсутні відомості та документів на підставі яких видані, як і відсутні відомості про реєстрацію даних актів, і сертифікати на право на земельну частку пай, які використані для оформлення розпоряджень РДА, що є підставою видачі актів на право приватної власності на землю серії НОМЕР_4 від 29.12.1999року та серії НОМЕР_5 від 27.09.2000року, які також не видавалися.

З наведеного вбачається, що державні акти на право приватної власності на землю серії НОМЕР_4 від 29.12.1999року та серії НОМЕР_5 від 27.09.2000року оформлені на прізвище ОСОБА_5 є недійсними /нікчемними/.

Приймаючи до уваги викладене ФГ «Колос» вважає, що державний акт на право колективної власності на землю серії НОМЕР_3 виданий Виноградівською районною радою 29.11.1996року, КСГП «8 Березня», акт прийому передачі залишкових матеріальних цінностей /будівель та комунікацій/ КСГП «8 Березня» фермерському господарству «Колос» від 26.06.2000року та акт прийому передачі залишкових матеріальних цінностей /земельних ресурсів/ КСГП «8 Березня» фермерському господарству «Колос» від 26.06.2000року, жодним чином не порушують права ОСОБА_5, оскільки він не є законним власником земельних ділянок вказаних в даних документах та немає ніякого відношення до будівель та комунікацій вказаних в актах.

ОСОБА_5 оскаржуються акти прийому передачі залишкових матеріальних цінностей /земельних ресурсів та будівель і комунікацій/ з КСГП «8 Березня» до ФГ «Колос» від 26.06.2000 року, з посиланням на те, що ОСОБА_4 який є третьою особою, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, нібито в період грудня 1998 року виконував обов»язки голови правління КСГП «8 Березня». Що рішенням загальних зборів КСГП «8 Березня» протокол №7 від 30.12.1998року не було прийнято жодного рішення щодо передачі керівнику фермерського господарства «Колос» ОСОБА_3 будь-яких земельних ресурсів чи будівель та комунікацій з балансу КСГП «8 Березня». Крім того, ОСОБА_4 не підписував вказаних Актів прийому передачі залишкових матеріальних цінностей /земельних ресурсів та будівель і комунікацій/ від 26.06.2000 року і як доказ подано суду копію нотаріально засвідченої заяви ОСОБА_4 в якій він стверджує, що підпис на акті прийому передачі залишкових матеріальних цінностей /земельних ресурсів/ від КСГП «8 Березня» - фермерському господарству «Колос» від 26.06.2000року є не його по скільки такий ним особисто ніколи не підписувався.

Згідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не надано доказів та не доведено обставину, що саме цей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, який залучений в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору при розгляді даної справи, від імені якого подано нотаріально засвідчену заяву про недійсність підпису на акті прийому передачі залишкових матеріальних цінностей /земельних ресурсів/ від КСГП «8 Березня» - фермерському господарству «Колос» від 26.06.2000 року, в період грудня 1998 року по 26.06.2000 року виконував обов'язки голови КСГП «8 Березня».

Окрім того, при реформуванні КСГП «8 Березня» в ФГ «Колос» та передачі майна КСГП /будівель та комунікацій, земельних ресурсів/ окрім оскаржуваних двох актів прийому передачі залишкових матеріальних цінностей /земельних ресурсів та будівель і комунікацій/ від 26.06.2000 року, було складено ще один акт прийому передачі залишкових матеріальних цінностей /будівель/ від 26.06.2000 року, який поряд з підписанням комісії в складі головного бухгалтера управління сільського господарства і продовольства Любка С.І., в.о. голови правління КСГП «8 Березня» ОСОБА_4 та голови розподільчої комісії КСГП «8 Березня» Сабадош Л.Ю. затверджено начальником управління сільського господарства і продовольства Пилипчинець М.І. Відповідно до даного акту засвідчено, що передаються будівлі та в п. 14 інші матеріальні цінності та земельні ресурси, що не ввійшли в інші акти передач. Даний документ також підтверджує факт передачі будівель та земельних ресурсів в процесі реформування КСГП «8 Березня» в ФГ «Колос».

Таким чином, всі твердження вказаі в позовній заяві та у заяві про зміну предмету та підстав позову поданих в інтересах ОСОБА_5, а так само у заявах поданих ОСОБА_4 є неправдивими і такими, що не відповідають дійсності.

Позовні вимоги подані в інтересах ОСОБА_5 щодо визнання недійсним державного акту на право колективної власності на землю серії НОМЕР_3 від 29.11.1996року, виданого колективному сільськогосподарському підприємству «8 Березня» та припинення права колективної власності на земельні ділянки, зазначені у цьому державному акті площею 1338,2 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані в межах згідно з планом на території м. Виноградів Закарпатської області, переданих у колективну власність відповідно до Розпорядження голови Виноградівської за №703 від 27.11.1996 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №1, та скасувати відповідну державну реєстрацію, ФГ «Колос» вважає безпідставними. На думку ФГ «Колос» у ОСОБА_5 і по даній позовній вимозі відсутнє право на звернення до суду за захистом своїх прав.

Державним актом на право колективної власності на землю серії НОМЕР_3 від 29.11.1996 року, виданого колективному сільськогосподарському підприємству «8 Березня» встановлено право колективної власності на земельні ділянки, зазначені у цьому державному акті площею 1338,2 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані в межах Виноградівського району /Виноградівська міська рада, Буківська сільська рада та Дротинська сільська рада/. ОСОБА_5 не надав суду жодного документа, який би підтвердив його право власності на земельні ділянки площею 1338,2 га розташовані на території Виноградівського району /Виноградівська міська рада, Буківська сільська рада та Дротинська сільська рада/, які були передані 29.11.1996 року у колективну власність членам КСГП «8 Березня».

В заяві про зміну предмету та підстав позову позивач стверджує, що ФГ «Колос» вважає себе власником земельних ділянок в тому числі згідно до Державним актом на право колективної власності на землю серії НОМЕР_3 від 29.11.1996року, виданого КСГП «8 Березня». Дане твердження позивача не відповідає дійсності, оскільки ФГ «Колос», в своїй позовній заяві, стверджує: ФГ «Колос» є правонаступником КСГП «8 Березня» з 26.06.2000 року.

На підставі Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», Статуту КСГП «8 Березня», рішення загальних зборів КСГП «8 Березня» протокол№7 від 30 грудня 1998 року, та згідно акта прийому передачі залишкових матеріальних цінностей /земельних ресурсів/ КСГП «8 Березня», фермерському господарству «Колос» від 26 червня 2000року було передано земельні ділянки, які належали на праві колективної власності на землю КСГП «8 Березня», згідно державного акту на право колективної власності на землю від 29 листопада 1996року серії НОМЕР_3, і не були розпайовані в зв»язку з тим, що не підлягали розпаюванню відповідно до законодавства.

Позивач стверджує, що розпорядження Виноградівської РДА №703 від 27.11,1996року винесено з порушенням законодавства, яке діяло на час його прийняття та видачі Державного акту на право колективної власності на землю серії НОМЕР_3 КСГП «8 Березня».

Однак, як видно з тексту розпорядження Виноградівської РДА №703, Виноградівська РДА пропонує районній раді п.1 затвердити проект роздержавлення земель КСГП «8 Березня», п.2 видати КСГП «8 Березня» державний акт на право колективної власності на землю загальною площею 1338,2 га. П.З відділу земельних ресурсів району внести відповідні зміни в земельно-облікові документи.

В подальшому розпорядженням Виноградівської районної ради №9 від 02.06.1997року п.1 затверджено проект роздержавлення земель КСГП «8 Березня», яким передбачено надати в колективну власність 1338,2 га землі, п.2 видати КСГП «8 Березня» державний акт на право колективної власності на землю загальною площею 1338,2 га, п.З відділ земельних ресурсів району внести відповідні зміни в земельно-облікову документацію, п.4 дане розпорядження винести на затвердження черговою сесією районної ради.

Даний акт відповідно до діючого на той час законодавства зареєстрований в книзі реєстрації державних актів на право колективної власності на землю, що підтверджується відповіддю управління держгеокадасту Виноградівського району у Закарпатській області від 13.02.2017 року.

Приймаючи до уваги викладене ФГ «Колос» вважає, що позовні вимоги заявлені в інтересах ОСОБА_5 є безпідставними і такими, що до задоволення не підлягають.

Третя особа без самостійних вимог ОСОБА_4 в судовому засіданні, будучи допитаним в якості свідка, вимоги заявленого позову підтримав повністю та суду пояснив, що оспорюваний 1998 року відбулись загальні збори колгоспу 8 березня з питання його ліквідації. У колгоспу були борги перед державою, організаціями та членами по заробітній платі. Він вів збору, оскільки був кворум, приймались відповідні рішення. На зборах був присутній і ОСОБА_3, як ініціатор. Останньому було вирішено передати 5-6 об'єктів для погашення боргу, у акті зазначалась вартість таких об'єктів. На зборах земельні питання не вирішувались. На пред'явлених в судовому засіданні документах акті, протоколі міститься підпис схожий на його, однак із змістом таких документів він не погоджується. Між ним та ОСОБА_3 були судові спору, він звертався до правоохоронних органів.

Представник Виноградівської РДА, будучи належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з"явився.

В судовому засіданні вирішено клопотання сторін, зокрема, про витребування доказів, призначення судово-почеркознавчої експертизи, про допит третьої особи в якості свідка, заслухано пояснення свідків та сторін, їх представників, досліджено письмові докази на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень. За наслідками суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Як вбачається із змісту текстів Акту прийому-передачі залишкових матеріальних цінностей (земельних ресурсів) від 26.06.2000 року та Акту прийому-передачі залишкових матеріальних цінностей (будівель та комунікацій) від КСГП «8-го Березня» м. Виноградів -Фермерському господарству «Колос» від 26.06.2000 року, то такі було проведено на основі рішення загальних зборів КСГП «8-го Березня» Протокол №7 від 30.12.1998 року (а.с.30,31 т.1).

Відповідно до ст.4 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14.02.1992 року в статуті підприємства вказуються органи самоврядування і порядок їх формування.

З оглянутого в судовому засіданні тексту Статуту КСГП «8-го Березня», затвердженого Загальними зборами КСГП «8-го Березня» від 06.11.1993 року, встановлено, що відповідно до абзацу першого пункту 7.2 Статуту КСГП «8-го Березня», затвердженого Загальними зборами КСГП «8-го Березня» від 06.11.1993 року, «Розпорядження земельними ділянками, що перебувають у колективній власності, здійснюється за рішенням Загальних зборів» (а.с.74-97 т.3).

Згідно до пункту 11.2 Статуту КСГП «8-го Березня», Вищим органом управління підприємством є Загальні збори. Статутом КСГП «8 березня» не передбачено прийняття рішення про розпорядження земельними ділянками зборами уповноважених КСГП.

З копії Статуту вбачається рукописний допис до пункту 11.2 Статуту КСГП «8-го Березня», «та збори уповноважених» (а.с.89 т.3). Проте відсутні жодні відмітки, що допис «збори уповноважених», затверджено в редакції Статуту та відсутні підписи секретаря та голови зборів поряд, які б засвідчували правомірність такого допису.

Що стосується оспорюваних позивачем ОСОБА_5, Актів прийому-передачі від 26.06.2000 року, необхідно зазначити, що такі за своїм змістом не є правовстановлюючими документами. Акт прийому передачі земельних ресурсів від 26.06.2000 року не посвідчує право власності або користування земельними ділянками, згідно до ст.ст.125, 126 ЗК України, крім того, вказані в переліку вищезазначені земельні ділянки не мають встановлених землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а тому такі не мають ознак об'єкта права власності, які визначені ч. 1 ст. 79 Земельного Кодексу України.

Обставини, які б свідчили про порушення, невизнання або оспорювання ФГ "Колос" прав позивача ОСОБА_5, як власника земельних ділянок, судом не встановлено, а отже його права не підлягають судовому захисту, відповідно до ст. 16 ЦК України.

Ті обставини, що ФГ "Колос" ініціювало звернення до суду з позовом, зокрема, до ОСОБА_5 про визнання недійсним та скасування державних актів на право приватної власності на землю, не свідчить про порушення прав власника ОСОБА_5 та не може бути підставою для задоволення позову, оскільки судом не встановлено обставини, які б свідчили, що ОСОБА_5 має у власності землі належні ФГ "Колос".

Статтею 94 ЦК УРСР 1963 року, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин передбачено, що колгоспи, інші кооперативні організації, їх об'єднання володіють, користуються і розпоряджаються майном, що належить їм на праві власності, відповідно до їх статутів. Право розпорядження майном, що є власністю колгоспів, інших кооперативних організацій, їх об'єднань, належить виключно самим власникам. Як випливає з досліджених в судовому засіданні доказів, право розпоряджатися земельними ділянками КСГП «8 березня» належить виключно загальним зборам КСГП. Саме рішення загальних зборів є актом, який породжує правові наслідки. Акт прийому-передачі майна є документом, який підтверджує виконання правочину. В даному випадку оскаржуваний Акт прийому-передачі земельних ресурсів від 26.06.2000 року мав би підтверджувати наявність правочину - рішення загальних зборів, згідно якого відповідач ФГ «Колос» отримав би майно та земельні ділянки. Натомість суду не надано жодних доказів, а протокол №7 Зборів уповноважених від 30.12.1988 року не є належним правочином щодо передачі майна у власність, тому суд не вправі визнати недійсним документ, який не породжує правових наслідків. Не може бути предметом оскарження акт та дії щодо визначення певних обставин, викладених в акті, які не породжують ніяких правових наслідків, тобто не створюють прав та обов'язків для громадян та юридичних осіб, в даному випадку права ОСОБА_5

Статтею 22 Земельного кодексу України (у редакції від 18 грудня 1990 року, яка діяла на час складання оскаржуваного Акту прийому передачі земельних ресурсів від 26.06.2000 року) передбачалось, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Таким документом є Державний акт на право приватної власності на землю, Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, Договір оренди земельної ділянки. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, заборонялось.

Як вбачається із Листа відділу Держкомзему у Виноградівському районі за №31-7-0.19-7/235-18 від 18.06.2018 року матеріали технічної документації на земельні ділянки колишнього господарського двору КСГП «8-го Березня», які розташовані в АДРЕСА_2, зокрема на земельні ділянки, згідно до Акту прийому-передачі залишкових матеріальних цінностей (земельних ресурсів) від КСГП «8-го Березня» м. Виноградів - Фермерському господарству «Колос» від 26.06.2000 року, не виготовлялися, не погоджувалися (а.с.104 т. 3).

Стаття 37 ЦК УРСР (чинного на момент припинення діяльності КСГП «8-го Березня» 30.12.1998 року) визначає, два способи припинення юридичної особи - шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання).

Перший спосіб припинення діяльності - ліквідація - передбачає остаточне припинення юридичної особи. При цьому ліквідоване підприємство не залишає після себе правонаступників. При ліквідації права та обов'язки юридичної особи не переходять до інших юридичних осіб.

Другим видом припинення діяльності підприємства є реорганізація підприємства у формі злиття, приєднання, поділу, виділення чи перетворення. При реорганізації має місце припинення юридичної особи з передачею прав, зобов'язань і майно іншій юридичній особі в порядку правонаступництва.

В частині 2 ст.37 ЦК УРСР зазначено, що при злитті і поділі юридичних осіб майно (права і обов'язки) майно переходить до правонаступника в день підписання передаточного балансу.

Як вбачається із наявної в матеріалах справи Довідки наданої Арбітражному суду Закарпатської області Управлінням сільського господарства і продовольства Виноградівської РДА від 07.06.2001 року за №01-7/134, завіреної підписом керівника ФГ «Колос» ОСОБА_3, встановлено, що у зв'язку із закінченням розпаювання КСГП 8-березня «в 1998 році 30 грудня» при організації фермерського господарства Колос в червні 2000 року передаточний баланс не складався (а.с. 98 т.3).

Наявність вищезазначений передаточного балансу, могла б підтвердити, обсяг правонаступництва та визначити, що яке саме майно та земельні ділянки отримало ФГ «Колос» від КСГП «8-го Березня», в тому числі чи отримало ФГ «Колос» від КСГП «8-го Березня» будь-яку земельну ділянку, поскільки документи, які наявні у відповідача ФГ «Колос», а саме Акт прийому-передачі майна та земельних ресурсів від 26.06.2000 року, Державний акт на право колективної власності на землю КСГП «8-го Березня»), щодо отримання ним майна та земельних ділянок (земельних ресурсів) від КСПП "8-го Березня" є суперечливими без наявності вищезазначеного передаточного балансу.

В актах прийому-передачі залишкових матеріальних цінностей (земельних ресурсів) КСГП "8 Березня" м. Виноградів фермерському господарству "Колос" від 26.06.2000 року зазначено, що комісія КСГП "8 березня" на основі рішення загальних зборів КСГП "8 Березня" від 30.12.1998 року, провела прийом-передачу залишкових матеріальних цінностей та земельних ресурсів з балансу КСГП "8 Березня" фермерському господарству "Колос".

Відповідно до ст.ст. 22, 23 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Для набуття статусу землекористувача за ЗК України (в редакції 1990 року), обов'язковими передумовами були: встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) землевпорядними організаціями; та одержання документа, що посвідчує право власності чи право користування землею.

За таких обставин, відповідач ФГ «Колос» не набув статусу землекористувача чи статусу власника земельних ділянок зазначених, які знаходяться у власності ОСОБА_5

Відповідно до «Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб», затвердженої Державним комітетом будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 року за № 121, який був чинним на момент складання оспорюваних Актів прийому-передачі земельних ресурсів та залишків нерухомого майна від 26.06.2000 року, визначено перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на об»єкти нерухомого иайна, серед таких акт приймання -передачі не відноситься до правовстановлюючих документів, а тому такий не може породжувати перехід прав власності на об'єкт нерухомості від однієї особи до іншої.

Враховуючи те, що оскаржувані акти приймання-передачі були складені в 2000 році, то до правовідносин, що виникли між позивачем та відповідачем слід застосовувати діюче на той час законодавство.

Відповідно до ст. 41 Цивільного кодексу УРСР ( ред. 1963 року) угода це дія особи, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Таким чином, угоди мають вольовий характер, який виявляється в бажанні осіб встановити права і прийняти обовязки з метою досягнення правового результату. У свою чергу, вчинення особами дій щодо виконання досягнутих домовленостей, тобто виконання прийнятих на себе прав і покладених обовязків за угодою, є виконанням угоди. Таке виконання угоди може оформлюватись окремими документами, складеними сторонами за угодою, у тому числі й актом прийому передачі, які не породжують самостійних прав чи обовязків, а є лише технічною фіксацією виконання умов угоди, тобто документуванням особами своїх дій з реалізації набутих прав і прийнятих обовязків. Отже, акт прийому передачі не породжує жодних прав та обовязків, характерних для угоди. Оскільки акт приймання-передачі є лише технічним документом він не може бути визнаний недійсним.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків є зокрема: договори та інші правочини. За змістом ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юрдично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Статтею 16 Цивільного кодексу України, передбачено право особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

За таких обставин, спірні акти приймання-передачі не мають ознак правочину в розумінні ст.41 ЦК УРСР, а також ст. 202 Цивільного кодексу України.

Аналогічна позиція також викладена в Узагальненні Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 24 листопада 2009 року, відповідно, за правилами недійсності правочинів не можна визнавати документи, які за своїм змістом не є правочинами. Вбачається, що до таких правочинів слід віднести також і акт приймання передачі.

Крім того, земельна ділянка позивача ОСОБА_5, площею 1.39 га, яка розташована в АДРЕСА_5, не входить до переліку земельних ділянок, які зазначені в оскаржуваному Акті прийому-передачі (земельних ресурсів) від КСГП «8-го Березня» м. Виноградів - Фермерському господарству «Колос» від 26.06.2000 року,

Внаслідок наведеного, а також того, що оскаржувані позивачем акти прийому-передачі від 26.06.2000 року не є правовстановлюючими документами, на підставі яких виникає право та за недоведеності порушеного, оспорюваного права позивача, на переконання суду, правові підстави для задоволення позову відсутні.

Вирішуючи питання того, чи були оскаржуваним Державним Актом на право колективної власності на землю, порушені права позивача суд, також констатує наступне.

Землі, про які зазначено в Державному акті на право колективної власності на землю КСГП «8-го Березня», серії НОМЕР_3 від 29.11.1996 року, площею 1338,2 га, з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», в подальшому передавалися у приватну власність у процесі розпаювання колишніми членами КСГП «8-го Березня, тобто неодноразово змінювались межі вказаної земельної ділянки, посвідченої вищезазначеним Державним актом на право колективної власності.

Пункт 3.9 «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватноївласності на землю, право колективної власності на землю, правовласності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею", затвердженої наказом Держкомзему України від 04.05.1999 року за N43, передбачав, що у разі будь-яких змін в розташуванні меж земельної ділянки або умов її передачі , які відбулися після видачі державного акта, ці зміни вносяться одночасно до обох примірників державного акта. Нові межі відображаються на плані земельної ділянки суцільноюлінією чорною тушшю, а старі межі перекреслюються червоною тушшю.

Кожен запис прозмінипосвідчується підписом начальника районного відділу, міського управління (відділу) земельних ресурсів Держкомзему України.

Як вбачається із Державного Акту на право колективної власності на землю, починаючи із момету видачі такого - 29.11.1996 року та на час розгляду справи в суді, в такому не відображені зміни площі та меж земельної ділянки колективної власності, після виділення з нього часток (земельних паїв) колишнім працівникам КСГП «8-го Березня», які можна було вносити до 02.07.2003 року, тобто до внесення змін до «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватноївласності на землю, право колективної власності на землю, правовласності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею", затвердженої наказом Держкомзему України від 04.05.1999 року за № 43 (а.с.118-121 т1.).

Таким чином, у зв'язку з тим, що вказані зміни по площі та межах земельної ділянки колективної власності не були внесені, вказаний Акт на право колективної власності у зв»язку із неодноразовою зміною меж та площі земельної ділянки, після 02.07.2003 року не може вважатися документом, яким порушуються права позивача.

Статтею 5 Земельного кодексу України, в редакції 1990 року передбачено, що земля може належати громадянам на праві колективної власності. Суб'єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Розпорядження земельними ділянками, що перебувають у колективній власності громадян, здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників. Кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

За приписами пункту 3 частини 1 статті 27 Земельного кодексу України (1990 року) право користування земельною ділянкою чи її частиною припиняється у разі, зокрема, припинення діяльності підприємства, установи, організації, селянського (фермерського) господарства.

Пунктом 17 Перехідних положень діючого Земельного кодексу України визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Тобто, з моменту отримання власником земельної частки (паю) сертифікату на право на земельну частку (пай), державний акт на право колективної власності втрачає свою актуальність.

Згідно інформації, наявної в відділі держкомзему у Виноградівському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, станом на 26.06.2000 року та в подальшому межі земельних ділянок господарського двору КСГП «8-го Березня», зокрема на земельні ділянки, перелік яких зазначено в Акті прийому-передачі залишкових матеріальних цінностей (земельних ресурсів) від КСГП «8-го Березня» м. Виноградів -Фермерському господарству «Колос» від 26.06.2000 року, які розташовані в АДРЕСА_2, не відображені на плані земельних ділянок, посвідчених Державним актом на право колективної власності на землю, серії НОМЕР_3 від 29.11.1996 року, поскільки для їх відображення, необхідним було подати зацікавленим особам, а саме ФГ «Колос» відповідні матеріали технічної (землевпорядної) документації на земельні ділянки колишнього господарського двору КСГП «8-го Березня», які розташовані в АДРЕСА_2, з відповідними погодженнями (а.с. 112-114 т.1, а.с.103 т.3).

Таким чином, у зв'язку з тим, що вказані зміни по площі та межах земельної ділянки колективної власності не були внесені, вказаний Акт на право колективної власності у зв»язку із неодноразовою зміною меж та площі земельної ділянки, після 02.07.2003 року, не може вважатися належним доказом порушення прав позивача.

З огляду на приписи статті 2 Цивільного кодексу УРСР, які зазначали, що земельні відносини регулюються земельним законодавством, та статті 1 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року, які передбачали, що земельні відносини в Україні регулюються цим Кодексом та іншими актами законодавства України і Республіки Крим, що видаються відповідно до нього, правонаступництво у цивільних відносинах не розповсюджувалось на спірні земельні правовідносини.

Статтею 37 ЦК України (діючий на станом на 2000 року (прийнятий у 1963р.) встановлено, що юридична особа припиняє свою діяльність шляхом ліквідації чи реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) Отже питання про надання у користування земельних ділянок нововиниклій у результаті: реорганізації юридичній особі, повинно було вирішуватись в порядку, передбаченому ЗК України, діючому на момент реорганізації КСП. Тобто, відповідно до норм закону, зазначених вище, реорганізація підприємства є юридичним фактом для припинення його права на користування земельною ділянкою та повернення даних земель до земель державної чи комунальної власності з правом наступного переоформлення землі новою юридичною особою. Виходячи з наведеного, внаслідок припинення діяльності КСГП «8-го Березня» припинилося його право користування земельною ділянкою за зазначеним державним актом.

При реорганізації юридичної особи, правонаступник повинен був звернутися до відповідної ради із заявою про надання земельної ділянки у користування і на підставі рішення оформити правовстановлюючий документ на земельну ділянку для реорганізованої юридичної особи.

Відповідно до Роз'яснення Держкомзему України від 02.08.2004 № 14- 22-6/6835 переоформлення правовстановлюючих документів на землю при реорганізації підприємства має здійснюватися одночасно з реорганізацією. В разі, якщо правонаступник не звернувся до ради із заявою про надання ділянки і не оформив право користування (власності) землею, то безумовно, правонаступник реорганізованої юридичної особи не набув права на землю. Відповідно до п. 1.13 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року N 43 (діюча на момент реорганізації КСГП «8-го Березня»), складання державного акта на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціям і товариствам громадян всіх видів, у постійне користування або при переоформленні правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою встановленому порядку відповідною технічною документацією.

Державний акт (в тому числі й на право колективної власності) є персоніфікованим документом, тобто видається окремій особі і не передбачає змін щодо заміни землекористувача.

Як встановлено в судовому засіданні ФГ «Колос» своє право на землю не оформило в установленому законом порядку, та не одержав державного акту на право колективної власності на землю на своє ім»я, а оскаржуваний позивачем Державний акт на право колективної власності на землю, що видавався на іншу юридичну особу (КСГП 8-го Березня»), не може доводити наявність прав на користування земельною ділянкою відповідача ФГ «Колос».

Земельний кодекс України (в редакції від 13.03.1992р.) так і Земельний кодекс України (в редакції від 25.10.2001р.) не передбачає жодних виняткових підстав для набуття права користування земельними ділянками правонаступниками колишніх землекористувачів, а тому ФГ «Колос» може набувати таке право тільки на загальних засадах.

Як вбачається з Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки від 03.12.1999 № 1529/99, відносини права колективної власності на землю припиняються з моменту ліквідації відповідних субєктів права колективної власності на землю та не допускають правонаступництва.

Відповідно до «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації, зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землі (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі», затверджено наказом Держкомзему України 04.05.99 року №43, складання державного акта, на право власності на земельну ділянку при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціям: об'єднанням громадян всіх видів, або при переоформленні правоустановчих документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою в установленому порядку відповідною технічною документацією (пункт 1.13).

Пунктом 1.13 «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди та договорів оренди землі)» право власності на земельну ділянку може переходити до правонаступника тільки за умови складання відповідного передавального акту, отримання та державної реєстрації правонаступником нового державного акту та відновлення меж земельної ділянки.

Слід зазначити, що право, посвідчене державними актами, є похідним від відповідного рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи в користування, а тому з огляду на приписи частини першої статті 16 ЦК України та ст.152 ЗК України захист прав осіб на земельні ділянки не може здійснюватися лише шляхом визнання відповідного державного акту недійсним, якщо рішення, на підставі якого видано цей державний акт, не визнано недійсним у встановленому порядку.

Підставами для визнання акту недійсним, за загальними правилами, є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Позивачем не наведено достатніх аргументів, які б свідчили про невідповідність оскаржуваного Державного акту на право колективної власності на землю КСГП «8-го Березня» серії НОМЕР_3 від 29.11.1996 року вимогам законодавства, чинного на момент його видачі. Під час розгляду справи також встановлено, що відповідач ФГ «Колос» не здійснив дій та заходів, з метою набуття права власності на земельні ділянки, які згідно оскаржуваного державного акту надавались КСГП «8 березня».

Заперечення відповідача не спростовують встановлені судом обставини, а отже докази на підтвердження таких заперечень відповідача суд відхиляє та приймає рішення про відмову у задоволенні позову.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Підстави звільнення від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України відсутні.

За встановлених обставин, правові підстави для задоволення позову відсутні.

Оскільки рішення ухвалюється не на користь позивача, понесені позивачем судові витрати на іншу сторону не покладаються, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Поряд з цим щодо покладення на позивача понесених відповідачем судових витрат, суд констатує наступне (а.с.199-205 т. 1).

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із доданої представником відповідача до матеріалів справи квитанції № 2 від 17.05.2017 року, вартість правничої допомоги наданої адвокатом Продан О.В. складає 15000 гривень, однак така сплачена не ФГ «Колос», а сплачена приватною фізичною особою ОСОБА_3

У даній справі відповідач не вчинив жодних процесуальних дій, які б давали йому можливість претендувати на повернення судових витрат з позивача. У зв'язку з цим суд не вбачає підстав для задоволення його вимоги про відшкодування судових витрат за рахунок позивача.

Крім цього, як зазначено у акті прийому-передачі наданих послуг від 15 травня 2017 року, вартість наданих юридичних послуг становить 15 000 гривень. Виконавцем витрачено 25 годин, відповідно до ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Поряд з цим, як вбачається з матеріалів справи станом на 15 травня 2017 року, адвокат, відповідно до записів, які міститься у журналі судових засідань, витратив час 15.05.2017 року - 18 хвилин (а.с. 191-193 т.1) 11.04.2017 року - 10 хвилин (а.с.144-145 т. 1 ).

Таким чином, розрахунок витраченого часу на надання юридичних послуг не є належним й допустимим доказом, який підтверджує викладені в ньому обставин та відповідність його Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263, 264, 265, 266, 267, 268, 272, 273, 352, 354, 430, 431 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Відмовити ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, 90300, АДРЕСА_1) у задоволенні зміненого позову до Фермерського господарства «Колос» (, адреса: 90300, Закарпатська область, м. Виноградів, вул. Тюльпанів, 48/1), Виноградівської РДА (, адреса: 90300, Закарпатська область, м. Виноградів, пл. Миру, 3), третя особа на стороні позивача ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_2) про визнання актів прийому-передачі залишкових матеріальних цінностей недійсними та такими, що не підтверджують відображених в них фактів, визнання недійсним державного акту на право колективної власності на землю серії НОМЕР_3 від 29.11.1996 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття до Апеляційного суду Закарпатської області через Виноградівський районний суд Закарпатської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання)14 без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГоловуючийВ. Р. Трагнюк