Постанова

Іменем України

13 червня 2018 року

м. Київ

справа № 241/2638/15-ц

провадження № 61-12394св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),Штелик С.П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 14 червня 2016 року у складі судді Трегубенко С. В. та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 19 липня 2016 року у складі колегії суддів: Кочегарової Л. М., Зайцевої С. А., Попової С. А.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

(далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживача, усунення перешкод у користуванні грошовими коштами та стягнення грошових коштів.

Позовна заява мотивована тим, що у червні 2015 року позивач, маючи намір зняти з карткового рахунку частину коштів, з метою використання для особистих потреб, дізнався, що відповідач в односторонньому порядку припинив виконання своїх обов'язків із видачі грошей через банкомати або каси своїх відділень. Зазначає, що він не надавав згоди на вчинення зазначених дій з боку банка. Відповідач не попередив його про зміни умов обслуговування та блокування карткових рахунків. 30 червня 2015 року спеціалістом банку через систему «Приват24» ОСОБА_2 було пояснено, що його картку заблоковано на підставі статті 1074 ЦК України, а для отримання копії рішення суду йому необхідно звернутися з письмовим запитом до ПАТ КБ «ПриватБанк». Вказані дії відповідача вважає неправомірними, тому просив позов задовольнити.

На підставі викладеного, ОСОБА_2 просив зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні його грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, відкритому в ПАТ КБ «ПриватБанк» та обслуговуються картками, в межах залишку 30 806,14 грн, шляхом негайного розблокування зазначеного вище рахунку та стягнення їх з відповідача; стягнути з відповідача пеню за порушення строків виконання доручення клієнта на переказ грошових коштів за період з 27 червня 2015 року по 17 листопада 2015 року в сумі 3000 грн та 3 % річних від простроченої суми за період з 27 червня 2015 року по 17 листопада 2015 року в сумі 352,60 грн.

Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 14 червня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні та розпорядженні його грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, відкритому в ПАТ КБ «ПриватБанк» та обслуговуються картками, в межах залишку 30806,14 грн шляхом негайного розблокування зазначеного вище рахунку. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач не надав доказів правомірності заблокування рахунку позивача, а висновки ПАТ КБ «ПриватБанк» про те, що позивач бере участь у фінансовій піраміді «Меркурій» є припущеннями і до уваги не приймаються. Оскільки відповідач не надав до суду, як доказів про звернення банку до правоохоронних органів щодо участі ОСОБА_2 у фінансовій піраміді, так і рішення суду про обмеження права розпорядження позивача своїм рахунком. Задовольняючи частково позов, місцевий суд виходив з того, що інші вимоги позивача є такими, що не ґрунтуються на законі.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 19 липня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що матеріали справи не містять будь-яких письмових доказів, які б підтверджували доводи відповідача щодо обґрунтованості його дій з блокування картки ОСОБА_2 та дій останнього, які б свідчили про участь у фінансовій піраміді. ПАТ КБ «ПриватБанк» взяті на себе зобов'язання з повернення коштів не виконує, тому наявні правові підстави для задоволення позову.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні цих вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що банк має право призупинити розрахунки за карткою (заблокувати картку) за наявності обставин, що можуть свідчити про незаконне використання електронного платіжного способу. Судами не визначена правова природа грошових коштів, які надійшли на рахунок позивача, який, у свою чергу, не довів їх джерело надходження. Банк призупинив операції по картці позивача на підставі аналізу руху грошових коштів. Картковий рахунок відкрито на ім'я фізичної особи, яка не здійснює підприємницької діяльності, проте рух коштів дозволяє дійти висновку про нецільове використання грошових коштів, пов'язаних з підприємницькою діяльністю. Вважає, що зазначена картка використовується позивачем для фінансової піраміди «Меркурій».

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що підстав для задоволення касаційної скарги немає. Зазначив, що доводи касаційної скарги про те, що позивач використовує платіжну картку для отримання коштів та їх переказу в рамках функціонування фінансової піраміди «Меркурій» належними доказами не підтверджені.

05 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з таких підстав.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Суди попередніх інстанцій встановили, що 16 листопада 2010 року ОСОБА_2 у ПАТ КБ «ПриватБанк» відкрив картковий рахунок шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. На зазначеній картці обліковуються кошти у розмірі 30 806,14 грн.

У червні 2015 року ОСОБА_2 дізнався про блокування поточного рахунку.

Позивач звернувся до відповідача із заявами про розблокування картки та закриття карткового рахунку.

Установлено, що листом на електронну адресу позивача від 28 червня 2015 року банк повідомив позивача про розгляд звернення, однак зазначив, що спеціалістам банку потрібен додатковий час для надання повної відповіді на запит.

02 вересня 2015 року позивач повторно звернувся до банку з заявою з аналогічними вимогами, які банк залишив без відповіді.

Банк листом від 19 січня 2016 року повідомив ОСОБА_2 про необхідність надання доказів, що підтверджують природу походження коштів на рахунку.

Позивач направив лист банку з поясненнями про походження грошових коштів на його рахунку та вимогою розблокувати його рахунок.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 11 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Положенням статті 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» визначено, що суб'єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), яка (які) містить (містять) ознаки, передбачені статтями 15 та/або 16 цього Закону. Також цією статтею передбачені порядок і строки вчинення дій щодо зупинення фінансових операцій.

Відповідно до підпункту 3 частини другої статті 6 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» банк зобов'язаний забезпечувати виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, до початку, в процесі, в день виникнення підозри, після їх проведення або під час спроби їх проведення чи після відмови клієнта від їх проведення, зокрема з використанням засобів автоматизації, враховуючи, що моментом виявлення є отримання банком повної інформації, яка дає змогу виявити ознаки таких операцій.

Пунктами 5 та 6 частини другої статті 6 вказаного Закону встановлені строки реєстрації та подання інформації спеціально уповноваженому органу про фінансові операції, що підлягають фінансовому моніторингу.

Як зазначено у пункті 119 Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою правління Національного банку України від 26 червня 2015 № 417 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), банк поновлює проведення фінансових операцій на третій робочий день із дня зупинення фінансової операції в разі неотримання протягом строку, передбаченого частиною першою статті 17 Закону, рішення спеціально уповноваженого органу про подальше зупинення фінансової(их) операції(ій).

Установлено, що з моменту блокування коштів ОСОБА_2 на поточному рахунку, який обслуговується, банком пройшло вже більше 11 місяців.

Однак відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження існування обставин, які давали банку право зупинити проведення фінансових операцій на рахунку позивача на такий тривалий строк, про який зазначено вище.

Суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, на підставі встановлених обставин та належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав належних доказів на підтвердження того, що позивач використовує платіжну картку для отримання коштів та їх переказу в рамках функціонування фінансової піраміди «Меркурій», тому наявні правові підстави для зобов'язання відповідача усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні та розпорядженні його грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку.

Таким чином, правильно встановивши обставини справи, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки можливість відновлення права позивача щодо користування своїми коштами на рахунку (розблокування рахунку), тобто відновлення становища, яке існувало до порушення його права, відповідає способам захисту порушеного права, передбаченим статтею 16 ЦК України.

Доводи касаційної скарги, що позивач бере участь у фінансовій піраміді «Меркурій» не підтверджуються матеріалами справи, тому є припущенням.

Інші доводи касаційної скарги також не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, в результаті чого ухвалили законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому ці судові рішення відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 14 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 19 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А .О. Лесько

В.В. Пророк

І.М. Фаловська

С.П. Штелик