Справа № 263/4498/17
Провадження № 2/263/372/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Томіліна О.М., при секретарях Твердохліб Д.П., Гущиній О.О., Диміч Т.М., Ребеко О.К., Соколовій О.Б., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «НВТ Плюс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, у звязку з неналежним виконанням зобовязань за договором,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «НВТ Плюс» в якому вказала, що вона 13.09.2013 року уклала договір з ТОВ «НВТ Плюс», в особі директора ОСОБА_4 на спостереження за засобами сигналізації та реагування груп затримання за №505 Н. Згідно з даним договором відповідач зобовязався від її імені і за її рахунок забезпечити цілодобовий нагляд за станом засобів сигналізації, встановлених у її квартирі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Зазначений договір продовжувався щорічно відповідно до п.9 договору. Вважає, що відповідач неналежним чином виконував та продовжує виконувати зобовязання за договором, оскільки з її квартири почали регулярно зникати речі, які мають матеріальну цінність, внаслідок чого їй було заподіяно відповідно до уточненої позовної заяви матеріальну шкоду у розмірі 877430 грн. По даному факту відкрито кримінальне провадження № 000068 від 07.08.2015 року. У звязку з викраденням та псуванням майна вона відчувала постійно душевне хвилювання, що спричинило їй розлад здоровя та додаткові витрати на придбання медичних препаратів в сумі 1738,05 грн. Дане неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань триває з 2013 року і спричиняє шкоду її фізичному та психологічному здоровю. Тому, просить суд стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в сумі 877430 грн. та моральну шкоду на загальну суму 500000 грн.

Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, провадження в цивільних справах здійснюються відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з вищенаведених підстав та просили позов задовольнити. Представник позивача також вказав, що відповідач порушив свої зобовязання, встановлені договором, внаслідок чого позивачці була спричинена шкода в результаті зникнення та крадіжок її майна, з приводу чого вона зверталася до правоохоронних органів.

Представник відповідача ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності, проти задоволення позову заперечував. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що 13.09.2013 року між ТОВ «НВТ Плюс» та позивачем було укладено договір за №505 Н на спостереження за засобами сигналізації та реагування груп затримання. Предметом зазначеного договору було визначено забезпечення виконавцем нагляду за станом засобів сигналізації, встановлених на обєкті замовника квартири №58, яка розташована за адресою: м. Маріуполь, пр.Металургів, б.203, в обумовлений договором час та забезпечення прибуття мобільної групи виконавця на обєкт замовника у випадку надходження сигналу «Тривога» з обєкту. Таким чином, ТОВ «НВТ Плюс» за умовами договору, зокрема, в частині, якою встановлюються обовязки виконавця не зобовязувалося забезпечувати схоронність майна, розташованого на обєкті, а лише мало дистанційно спостерігати за обєктом. За період дії договору, випадків надходження з квартири позивачки на пункт централізованого спостереження ТОВ «НВТ Плюс» сигналу «Тривога», який би потребував прибуття мобільної групи, зафіксовано не було. Разом з тим, у період дії договору позивачка жодного разу не зверталася до ТОВ «НВТ Плюс» з приводу несправності встановленої сигналізації, яка могла бути наслідком несанкціонованого проникнення до її квартири, тому у позивачки відсутні правові підстави для твердження про недотримання ТОВ «НВТ Плюс» своїх зобовязань за договором у цій частині. Також позивачкою не доведено факту зникнення речей з її квартири та пошкодження належного їй майна, а також обставин, які б вказували на її погане самопочуття з даного приводу. Тому вважає позов ОСОБА_1 безпідставним і таким, що задоволенню не підлягає.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 суду пояснив, що ОСОБА_1 є його сусідка, вони проживають в одному будинку, знайомі приблизно 10 років. Він допомагав їй з побутових питань, зокрема, з приводу ремонту каналізації. ОСОБА_1 скаржилася на пропажу речей з квартири, зокрема, картин, ікон, а також казала, що зверталася до відповідача з приводу неполадок у сигналізації. Чи належним чином ОСОБА_1 користувалася встановленою сигналізацією, зокрема, чи завжди її вмикала, свідку не відомо.

Вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що дійсно 13.09.2013 року ОСОБА_1 з ТОВ «НВТ Плюс» уклала договір за №505 Н на спостереження за засобами сигналізації та реагування груп затримання.

Відповідно до п. 1.1 даного договору «Замовник» доручає, а «Виконавець» зобовязується від імені та за рахунок «Замовника» забезпечити нагляд за станом засобів сигналізації, встановлених на обєкті «Замовника»: «Квартири», розташованої за адресою: Маріуполь, АДРЕСА_2, в обумовлений цим договором час, забезпечити прибуття мобільної групи «Виконавця» на обєкт «Замовника», у випадку надходження сигналу «Тривога» з «Обєкта».

До зобовязань «Виконавця» відповідно до п.3.1, 3.3 договору відноситься: здійснення централізованого нагляду за телефонною лінією та другими каналами звязку за станом засобів сигналізації, встановлених на обєкті «Замовника» у дні та час зазначені в п.1.3 договору; ведення хронометражу подій, повязаних зі станом засобів сигналізації, встановлених на обєкті «Замовника».

Згідно з п.4 договору вартість послуг нагляду за засобами сигналізації та передання інформації є договірною і складає 150,00 грн. за місяць, що підтверджується сплатою позивачкою відповідних коштів на рахунок відповідача.

У квартиру ОСОБА_1 відповідно додатку №1 до договору №505Н від 13.09.2013 року акту прийому в експлуатацію засобів сигналізації передано наступне обладнання: кронос ОП4Р, АКБ, ОСОБА_2 штирьову, зчитувач ТМ, сповіщувач СМК та сповіщувач SWAN QUAD.

09.02.2017 року ОСОБА_1 з ТОВ «НВТ Плюс» уклала договір за №1212 Н на спостереження за засобами сигналізації та реагування груп затримання. Вказаний договір по своїй суті є тотожним з договором №№505 Н.

Згідно наданих рахунків-фактур позивачкою регулярно та належним чином оплачувалися послуги відповідача відповідно до умов договорів.

21 липня 2017р. ТОВ «НВТ Плюс» повідомило позивача про дострокове припинення дії договору у відповідності до п.9.2 договору.

Доказів звернення позивача з претензіями до ТОВ «НВТ Плюс» з приводу неналежної роботи встановленої сигналізації суду не надано.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч.1 ст.4, ч.2 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідне для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно п. п. 1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зі ст.264 ЦПК України вбачається, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.1210 ЦК України шкода, завдана внаслідок недоліків робіт (послуг), підлягає відшкодуванню їх виконавцем.

На обґрунтування своїх позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди позивачка посилається на зроблені нею фотознімки її квартири та речей в ній, які, на її думку та внутрішнє переконання, є пошкодженими, а також на зроблений від свого імені опис викрадених у неї речей.

З останнього опису, зробленого ОСОБА_1 та наданого суду, вбачається, що у позивача було викрадено за останні сім років наступне майно: ікони з бісеру розмірами 18,5 х 23 см, 20 х 28 см у кількості 8 штук, картини вишиті хрестиком розмірами 62 х 86 см., 45 х 100 см., 45 х 70 см., 54 х 77 см., 57 х 67 см., 40 х 110 см., 46 х 56 см., 40 х 53 см., 42 х 43 см у кількості 11 штук, картини з бісеру розмірами 39 х 61 см., 46 х 63 см., 35 х 44 см., 49 х 55 см., 38 х 71 см у кількості 6 штук, картини розмірами 42 х 96 см., 59 х 72 см., 81 х 96 см., 62 х 78 см. кількістю 4 штуки, картину «Кармен з бісеру», розміром 40 х 51 см., серветки 16 штук розмірами 20 х 20, 45 х 45, наволочки у кількості 10 штук, розмірами 40 х 40 см., 42 х 42 см., 35 х 35 см., 30 х 30 см., газетницю розміром 30 х 45 см., кількістю 2 штуки, гарбузи різних розмірів у кількості 4 штук, скатертини для телевизору 2 штуки, розмірами 62 х 85 см., накидки для табуретів у кількості 10 штук, розмірами 26 х 26 см. та 40 х 40 см., карманчики для дрібниць 2 штуки, розміром 12 х 20 см., холодильники «Норд» двохкамерний та «Днепр», телевізор Японія «Панасонік», телевизор «ОРЕRА», кондиціонер, центрофугу, пральну машину, газову плиту, пилосос «Урал»/«Сатурн», швейну електро приводну машину «Подольська», швейну машину «Зінгер» з електро приводом, електричний міксер у кількості 2 штук, електричні блендери у кількості 3 штук, електричні праски у кількості 20 штук, лічильники холодної та горячої води у кількості 10 штук, 2 люстри, годинник настінний, електричний масажер «Японія», світильники настінні з мраморною вставкою у кількості 2 штук, світильники кухонні, ванні у кількості 27 штук, прасувальні дошки у кількості 5 штук, плеєра у кількості 2 штук, електричний самовар, металеві двері у кількості 2 штук, постільні приналежності у кількості 40 штук, різного типу та розміру рушники ( банні та кухонні) у кількості 125 штук, пальто шкіряне «Туреччина», піджак шкіряний «Туреччина», сумку шкіряну дорожню «Туреччина», сумку «Італія», сумку дорожню з малиновими вставками, стіл журнальний - дзеркальний 2-х ярусний, набір каструль «Туреччина», електричну мясорубку, сапоги у кількості 5 пар, лосини, шкарпетки, плавки, колготки, гольфи, янтарні буси у кількості 9 штук, тюль на вікна різних розмірів, загальним метражем 29, 5 метрів, гроші у кількості 69000 тисяч, багемне скло у кількості 12 штук, криштальні кріманки «Чехія» у кількості 12 штук, криштальні чашки «Чехія» у кількості 2 штуки, криштальні стопки у кількості 12 штук, келихи у кількості 12 штук, чарки на ніжках криштальні «Чехія» у кількості 24 штук, вази для квітів у кількості 5 штук, салатниці кількістю 7 штук, тортовниці (велику та маленькі ) у кількості 3 штук, хустки пухові 2 штуки, срібні ланцюжки у кількості 6 штук, кольє з різбленим малюнком, кольє з фіанітом, браслет, сережки, звичайний браслет, кулон троянди, сережки з фіанітом, перстень з фіанітом, обручку з фіанітом, печатку золоту, золотий годинник, сережки з рубіном та янтарем, сережки янтарні з пізвіскою, обручку з березою, ланцюжки золоті у кількості 3 штук, кулон рефленний різьблений, перстень з діамантом, золоту монету вагою 10 грамів, набір з дерева, велике блюдо салат, сахар, варення, набір чашок з блюдцями, пальто зимове, два плащі, зонт -тростинку «Італія», старовинну ікону, сушарки для білизни у кількості 2 штук, каракулеву шубу, дублянку ГДГ, чернобурку, прилад для вимірювання тиску, різні види продуктів, портрети, дверні замки у кількості 11 штук, срібну брош з діамантом, кашемірове напівпальто, столові сервізи 2 штуки на 12 персон та 2 штуки на 6 персон. Дане майно позивачкою оцінено на 877430 гривень.

Виходячи з наведеного, суд не може прийняти до уваги зроблені позивачкою фотознімки її квартири та речей в ній, а також опис ОСОБА_1 викрадених у неї речей, оскільки позивачем не надано доказів того, що нібито зниклі в неї матеріальні цінності дійсно були у неї в наявності і належали їй на законних підставах, фотознімки встановлених у її квартирі засобів сигналізації не свідчать про їх несправність, фотознімки нібито пошкоджених речей також не свідчать про дійсне їх пошкодження. Крім того, позивачкою не доведено факт зникнення з її квартири зазначених нею речей, оскільки ані позовна заява, ані додані до неї документи, не містять доказів проникнення сторонніх осіб до її квартири.

З відповіді прокуратури Донецької області від 22.12.2017 року за Вих. № 04/2/2-130-16 вбачається, що ОСОБА_1 зверталася шість разів до прокуратури Донецької області з питань крадіжки майна з її квартири, перше її звернення було 01.06.2016 року.

З відповіді Кальміуського ВП ЦВП ГУНП в Донецькій області від 15.01.2018 року, за Вих.№ 10207/103/05-2018 випливає, що 16.01.2014 року на адресу Кальміуського ВП ЦВП ГУНП в Донецькій області надійшла заява ОСОБА_1 про те, що невідома особа проникає до її місця мешкання та замінює нові речі на старі. Даний факт зареєстрований до ЖЄО №525 від 16.01.2014 року, відповідно до чого було прийнято рішення згідно ЗУ «Про звернення громадян» № и/1316 від 17.01.2014 року.

На обґрунтування своїх позовних вимог щодо стягнення з відповідача моральної шкоди на загальну суму 500000 грн., ОСОБА_1 посилається на рецепти, довідки, виписки із медичної картки лікарень, які були досліджені у судовому засіданні, однак, суд зазначені документи не може прийняти до уваги, оскільки позивачем не доведено у судовому засіданні фактів виникнення у неї розладу здоровя саме на підставі неправомірних дій, вчинених з боку відповідача.

Враховуючи вищевикладене, позивач не довів наявність протиправної поведінки з боку відповідача при здійсненні ним своїх зобовязань, неналежне виконання ним своїх зобовязань тощо, та, як наслідок, наявність підстав для відшкодування їй моральної та матеріальної шкоди. Тому позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач заперечує будь-які порушення зі свого боку договірних зобовязань, по незаконним (з точки зору позивача) діям відносно неї та її майна, а позивач цього не довів, твердження позивача про наявність будь-яких інших зобовязань або неправомірності стосовно неї є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги наполягання позивача на позовних вимогах в частині їх обгрунтованості, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджуються.

При таких обставинах, суд вважає за необхідне ОСОБА_1 в задоволенні позову до ТОВ «НВТ Плюс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у звязку з неналежним виконанням зобовязань за договором відмовити.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст. 610 ЦК України, ст.ст. 5, 13, 81-82, 89, 263-264 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «НВТ Плюс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, у звязку з неналежним виконанням зобовязань за договором - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини

судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Томілін