Справа № 460/77/17 Головуючий у 1 інстанції: Карпин І.М.
Провадження № 22-ц/783/6525/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Брикайло М.В.

з участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 12 вересня 2017 року у справі за позовом Моторно (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, -

встановила:

Позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) 11.01.2017 року звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 46795 грн.

Вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Volkswagen Passat» НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_3, який здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6. В результаті даного ДТП ОСОБА_6 загинув. Цивільна відповідальність водія транспортного засобу «Volkswagen Passat» НОМЕР_1 не була застрахована, тому потерпілі звернулися до МТСБУ з приводу виплати страхового відшкодування. МТСБУ здійснило виплату відшкодування з фонду захисту потерпілих законному представнику потерпілих ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 - ОСОБА_10 в розмірі 46795 грн. Просив стягнути з відповідача ОСОБА_3 в порядку регресу виплачене страхове відшкодування.

Оскаржуваним рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 12 вересня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь Моторно (транспортного) страхового бюро України 46795 гривень відшкодування у порядку регресу та понесені судові витрати, пов'язані із сплатою судового збору в розмірі 1378 гривень.

Рішення суду оскаржив представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2, вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

В апеляційній скарзі покликається на те, що відповідальність настає у відповідача ОСОБА_3 у випадку відсутності страхового полісу, при цьому, відомості про ДТП відображають наявність полісу («Зелена карта» серії PL /28/0255063 з терміном дії до 09.12.2014 року), що визнається позивачем та не спростовано останнім.

Чинним законодавством не передбачено обов'язок особи, що вчинила ДТП зберігати страховий поліс після закінчення його дії.

Вважає, що сторона відповідача була позбавлена права на змагальність процесу, оскільки їй відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів з Республіки Польща.

З отриманої відповіді від польської страхової компанії вбачається, що автомобіль «Volkswagen Passat» 1993 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 був застрахований.

Просить скасувати рішення Яворівського районного суду Львівської області від 12 вересня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, в обґрунтування надав пояснення, аналогічні доводам скарги.

Представник позивача МТСБУ будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки (а.с. 145), в судове засідання апеляційної інстанції повторно не прибув, не повідомив суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з»явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача на заперечення доводів скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не представив доказів про наявність іноземного сертифікату «Зелена карта», за яким би було покрито спричинену шкоду потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 22.06.2014 року, відшкодування якої виплачено МТСБУ з фонду захисту потерпілих.

При цьому, позивач МТСБУ повідомляв відповідача ОСОБА_3, як особу відповідальну за шкоду завдану потерпілому, про здійснення регламентної виплати законному представнику потерпілих ОСОБА_10 в розмірі 46795 грн. та обов'язок компенсувати у повному обсязі зазначені витрати, однак таке повідомлення залишено відповідачем без належного реагування.

Судом встановлено наступні юридично значимі факти та відповідні їм правовідносини.

22.06.2014 року о 23год. 50 хв. у с. Наконечне-перше, Яворівського району Львівської області водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 (Польська реєстрація) під час руху автодорогою «Львів-Краковець» у напрямку до м. Львова в районі 54 км здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 В результаті даної ДТП пішоходу ОСОБА_6 були спричинені тілесні ушкодження, від яких він помер на місці пригоди.

15.12.2014 р. слідчим відділу розслідування ДТП СУ УМВС України у Львівській області Репій Я.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000376 внесеного до ЄРДР 23.06.2014 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв'язку з відсутністю в діянні ОСОБА_3 ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. У постанові зазначено про відсутність у діях ОСОБА_3 порушень вимог Правил дорожнього руху України, які б перебували у безпосередньому причинно-наслідковому зв'язку із наслідками ДТП, яка мала місце 22.06.2014 року.

Згідно із вимогами ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з тим, спеціальна норма по відношенню до загальної - ч. 2 ст. 1187 ЦК України зазначає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Як роз'яснено у п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов»язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов»язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов»язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обов»язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов»язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров»ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об»єктом обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов»язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).

Договір обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Згідно із статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

Настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми, в порядку визначеному законом.

В свою чергу, згідно із ст. 39 Закону № 1961-IV, МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту. Основними завданням МТСБУ, зокрема, є забезпечення членства України у міжнародній системі автомобільного страхування «Зелена карта» та виконання загальновизнаних зобов'язань перед уповноваженими організаціями інших країв-членів цієї системи та .

Відповідно до п. а ч. 41.1 ст. 41 цього Закону № 1961-IV, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння у тому числі, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Статтею 34 Закону № 1961-IV встановлено порядок дій страховика та МТСБУ після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати).

В свою чергу, стаття 32 Закону № 1961-IV містить вичерпний перелік підстав для відмови МТСБУ у виплаті відшкодування.

З відомостей № 9402539 про дорожньо-транспортну пригоду сформованих АІПС ДТП станом на 19.01.2015 року вбачається факт наявності іноземного сертифікату «Зелена карта» серія НОМЕР_3 з терміном дії до 09.12.2014 на автомобіль «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1, який станом на день ДТП належить ОСОБА_13, та яким 22.06.2014 керував ОСОБА_3

При цьому, в межах розгляду справи стороною відповідача подано іноземний сертифікат «Зелена карта» строком дії з 13.12.2014 року до 12.12.2015 року, виданий ОСОБА_13 та ОСОБА_3 на автомобіль «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1 та KARTU POJAZDU на польській мові.

Тобто, з наведеного слідує, що на автомобіль марки «Volkswagen Passat» був виданий іноземний страховий сертифікат «Зелена карта», який фактично діяв на день дорожньо-транспортної пригоди на території України.

05.01.2015 року ТзОВ «Відшкодування» звернулося до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в інтересах неповнолітніх дітей загиблого ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, законний представник ОСОБА_10 відповідно до ст. 35 та п.41.2 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме: відшкодування ОСОБА_10 витрат на поховання в розмірі 2947 грн, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 85000 грн. та допомогу утриманцю в розмірі 15000 грн. кожному (а.с. 10-11).

В межах розгляду заяви про виплату страхового відшкодування потерпілим 19.01.2015 року МТСБУ надіслало запит у Дженералі страхову компанію С.А. (м. Варшава вул. Постепу,15в) з метою підтвердження страхового покриття для автомобіля «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на дату дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 51).

04.03.2015 року на запит МТСБУ було надано відповідь про наявність покриття ЦПВ для автомобіля «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_2 на дату події 22.06.2014 року, ім'я власника ОСОБА_14, страховий поліс № 4, № Грін карти НОМЕР_3 (а.с. 55-59).

Такі ж дані містяться у відомостях про дорожньо-транспортну пригоду № 9402539 (а.с. 4).

З долученої до матеріалів справи KARTУ POJAZDU на польській мові та в подальшому поданої копіїї такої з перекладом на українську мову встановлено, що першим власником автомобіля «Volkswagen Passat», сьогоднішня реєстрація НОМЕР_1, був ОСОБА_15 - перша реєстрація 12.01.2005 року, номер реєстрації НОМЕР_2 (а.с. 40 зворот).

В подальшому відбулась заміна власника цього автомобіля, яким згідно реєстрації від 10.01.2014 року став ОСОБА_13 (а.с. 41).

В матеріалах справи наявний іноземний сертифікат «Зелена карта» строком дії з 13.12.2014 до 12.12.2015, виданий ОСОБА_13 та ОСОБА_3 на автомобіль «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1.

Згідно наданої на адвокатський запит інформації польською мовою, Товариство UFG повідомило, що транспортний засіб номер реєстрації НОМЕР_2 був зареєстрований протягом грудня 2013 - грудня 2014 років (а.с. 71-75).

З наведеного слідує, що автомобіль «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував відповідач ОСОБА_3 на час ДТП був зареєстрований за правилами міжнародного автомобільного страхування "Зелена картка", оскільки в розумінні закону забезпеченим вважається транспортний засіб, а не його водій, власник чи реєстрація.

Зазначені обставини фактично були встановлені судом першої інстанції, однак встановивши такі, місцевий суд помилився у їх оцінці та значення для вирішення даного спору по суті.

Відшкодування шкоди, заподіяної третій особі МТСБУ здійснює в порядку статті 22 ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно платіжного доручення № 2751 від 27.05.2015 року, враховуючи довідку № 1 від 25.05.2015 року та наказ № 2751 від 26.05.2015 року, МТСБУ виплатило ОСОБА_10 витрати на поховання в розмірі 2947 грн. (а.с. 12-14).

Також, відповідно до наказу № 4623 від 14.09.2015 «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9» та платіжного доручення № 4623рв від 15.09.2015 р., потерпілим виплачено заподіяну шкоду в розмірі 43848 грн. (а.с. 15-17).

З приводу розміру виплаченого розміру відшкодування спорів не виникало.

Листом від 15.09.2015 року МТСБУ повідомило відповідача ОСОБА_3, як особу відповідальну за шкоду завдану потерпілому, про здійснення регламентної виплати ОСОБА_10 в розмірі 46795 грн. та обов'язок компенсувати у повному обсязі зазначені витрати, однак таке повідомлення залишено відповідачем без реагування (а.с. 1378).

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну іншою особою, має право зворотньої вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Згідно із п. 38.2.1 ст. 38.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

В свою чергу, згідно із п. 1.11 ст. 1 цього закону страховий сертифікат «Зелена картка» - страховий сертифікат єдиної форми, що застосовується в країнах - членах міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", які зазначені і не викреслені у такому сертифікаті.

Договори міжнародного страхування діють на території країн, зазначених у таких договорах. Договори міжнародного страхування, які діють на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", посвідчуються відповідним уніфікованим сертифікатом "Зелена картка", що визнається і діє в цих країнах. Під час в'їзду на територію України власник транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, зобов'язаний мати на весь термін перебування такого транспортного засобу на території України сертифікат міжнародного автомобільного страхування "Зелена картка" або внутрішній договір страхування цивільно-правової відповідальності (п.п. 10.3, 10.4 ст. 10 Закону).

Зазначені положення закону, на думку колегії суддів, виключають можливість в'їзду на територію України транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні без доказів страхування такого, а саме сертифікату "Зелена картка" чи внутрішнього договору страхування цивільно-правової відповідальності та одночасно свідчать про те, що за відсутності внутрішнього договору страхування цивільно-правової відповідальності, автомобіль «Volkswagen Passat» НОМЕР_1, яким керував відповідач ОСОБА_3 був зареєстрований за правилами міжнародного автомобільного страхування "Зелена картка".

В протилежному випадку, під час оформлення наслідків ДТП у разі відсутності такого полісу працівник міліції був зобов»язаний скласти на такого водія протокол про адміністративне правопорушення.

Враховуючи наведене колегія суддів приходить висновку про те, що зважаючи на наявність у відповідача ОСОБА_3 на час ДТП іноземного сертифікату «Зелена карта» серія НОМЕР_3 з терміном дії до 09.12.2014 р., який покривав шкоду, спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 22.06.2014 р., вимога позивача про стягнення з ОСОБА_3 страхового відшкодування є передчасною, з врахуванням відсутності будь яких доказів звернення позивача до його страховика з цього приводу, відтак до задоволення не підлягає.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з МТСБ України на користь ОСОБА_3 1515,80 грн. судового збору за подання апеляційної скарги

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 12 вересня 2017 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову Моторно (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу - відмовити.

Стягнути з Моторно (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_3 1515 (одна тисяча п»ятсот п»ятнадцять) грн. 80 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Повний текст постанови складений 13 червня 2018 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк