Справа № 548/1740/17
Провадження № 2/548/76/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.06.2018 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Миркушіної Н.С.,

за участю секретаря судового засідання Комаренко В.М.

за участю адвоката - ОСОБА_1

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Хорол у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя, мотивуючи його тим, що вона ОСОБА_2, 11 лютого 1975 року зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_3. Реєстрація шлюбу була проведена в Новоаврамівській сільській раді Хорольського району Полтавської області, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний запис за № 3, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, Серія 1-КЕ № 285544.

За час шлюбу сторонами було побудовано житловий будинок та господарські будівлі, що доводиться Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 09 січня 2004 року Серія САА № 640415.

Право власності на нерухоме майно зареєстровано 9 січня 2004 року відповідно до витягу 2516294 за реєстраційним номером 4297225 Серія ЯАА № 942064.

Будинковолодіння складається з житлового будинку побудови 1982 року, сараю побудови 1982 року та сараю побудови 2000 року, погріба побудови 1982 року та деревяної огорожі, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок приватного житлового фонду.

В звязку з погіршенням відносин, постійних конфліктів та непорозумінь з приводу всіх питань та проблем, які виникають в сімї , а також непорозумінь з приводу володіння та користування спільним майном, зокрема житловим будинком № 1, що знаходиться в в с. Новоаврамівка по вул. 3 тупик Шкільний.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_1 підтримали уточнений позов та прохали його задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 уточнені позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задолення.

Врахувавши позицію сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В силу ч. 4 ст. 206 ЦПК Українив разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасниксправи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Повноваження сторін на вчинення дій по визнанню позову судом перевірені.

Відповідач не обмежений в цивільній процесуальній дієздатності, а тому розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, включаючи і право на визнання позову.

Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи.

За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям під час шлюбу , належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 СК України визначено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом, відповідно подружжя не досягло згоди про порядок поділу майна.

Пунктом 22Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами,

встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до пункту 25 вказаної Постанови Пленуму Верховного суду України, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Таким чином, вказаний вище житловий будинок та господарські споруди були сторонами придбані під час перебування в шлюбі, а тому у відповідності до ст. 22 КпШС (норма закону, яка діяла на момент набуття права власності на майно) вказане майно є їхньою спільною сумісною власністю, внаслідок чого кожен із подружжя має рівні права щодо володіння, користування та розпорядження цим майном.

При таких обставинах, житловий будинок №1, що знаходяться в с. Новоаврамівка по вул. 3 тупик Шкільний , належить на праві спільної сумісної власності сторонам ОСОБА_2 та ОСОБА_3, частки яких у праві спільної сумісної власності є рівними, тобто по 1/2 частці в праві власності на житловий будинок.

Таким чином, житловий будинок № 1, що знаходиться в с. Новоаврамівка по вул. 3 тупик Шкільний, можливо поділити між позивачем та відповідачем як співвласниками, оскільки є технічна можливість переобладнати будинок в ізольовані квартири, зокрема збудувати додатковий самостійний вихід для іншого співвласника.

На даний час між позивачем та відповідачем досягнуто згоди щодо розподілу житлового будинку, а саме, що житловий будинок № 1, що знаходиться в с. Новоаврамівка по вул. 3 тупик Шкільний Хорольського району Полтавської області підлягає поділу, оскільки є технічна можливість переобладнати приміщення житлового будинку в ізольовані квартири, виділивши позивачу у власність кімнати житлового будинку, що відповідають вартості 1/2 частки цього будинку, на підставі висновку судової будівельно-технічної експертизи від 28 лютого 2018 року, проведеної судовим експертом ОСОБА_4.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 28 лютого 2018 року можливі два варіанта розподілу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по вул..3 тупик Шкільний, 1 в с. Новоаврамівка, Хорольського району Полтавської області.

Щодо порядку поділу рухомого майна досягнуто згоди наступним чином:

Розподіл потрібно провести по другому варіанту, відповідно до якого, відповідачу ОСОБА_3 виділити:

в житловому будинку літ. «А-1» приміщення: коридор 1-1 площею 5.6 м2, житлова кімната 1-2 площею 12.3 м2, кухня 1-5 площею 7.2 м2, житлова кімната 1-6 площею 5.0 м2; загальною площею 30.1 м2 (5.6+12.3+7.2+5.0) на суму 18635 грн. (35784:57.8x30.1).

По іншим будівлям і спорудам

частину сараю літ. «Б» - 11457 грн. (24551:75.0x35.0);

погріб літ. «Г» - 3640 грн.;

1/2 частина огорожі №1 - 635 грн. (1270x1/2).

Відповідачу виділяються будівлі та споруди на суму 34367 грн. (18635+11457+3640+635), що більше на 410 грн. (67915x1/2-34367).

Позивачу ОСОБА_2 виділити:

в житловому будинку літ. «А-1» приміщення: житлова кімната 1-3 площею 19.3 м2, житлова кімната 1-4 площею 8.4 м2; загальною площею 27.7 м2 (19.3+8.4) на суму 17149 грн. (35784:57.8x27.7).

По іншим будівлям і спорудам

частину сараю літ. «Б» - 13094 грн. (24551:75.0x40.0);

сарай літ. «В» - 2670 грн.;

1/2 частину огорожі № 1 - 635 грн. (1270x1/2).

Позивачу виділяються будівлі та споруди на суму 33548 грн. (17149+13094+2670+635), що менше на 410 грн. (67915x1/2-33548).

Різниця часток при такому поділу будівель буде складати 410 грн.

При такому поділу будівель, реальними частками співвласників будуть:

- у першого співвласника (відповідача) - 12/25 (32364 / 67915);

- у другого співвласника ( позивача) - 13/25 (35551 / 67915).

Тому відповідач повинен сплатити позивачу різницю часток 410 грн.

Ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами , що розташований по вул. 3 тупик Шкільний ,1 в с. Новоаврамівка , Хорольського району Полтавської області складає 67 915 грн.

Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч. 2 і ч. 3 ст. 355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За правилами ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Також, ч. 1 ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 16 ЦК України встановлює, що одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів особи є визнання права.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви , а відповідач - разом з поданням відзиву.

Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили.

Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в звязку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобовязані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та обєктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обовязки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку пояснення, викладені в позовній заяві і докази, надані разом із позовом.

Норми СК України у ст.ст. 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Зокрема, відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов'язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд встановлює не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Отже, враховуючи вищезазначене, принципи розумності і справедливості, а також диспозитивності цивільного судочинства, суд приходить до висновку про необхідність поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 15, 16, ч. 1 ст. 179, ч. 2 ст. 181, ст.ст. 183, 328, ч. 2 і ч. 3 ст. 355, ч. 3 ст. 368, ч. 1 і ч. 2 ст. 369, ч. 2 і ч. 3 ст. 372 ЦК України, ст.ст. 57, 60, 61, 63, 65, ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 СК України, ст.ст. 2, 4, 6, 10 - 13, 43, 44, 76-83, 89, 120, 126, 133, 141, 158, 258, 259, 263-265, ч. 4 ст. 268, ст.ст. 273 - 275, 278, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Уточнений позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя,- задовольнити частково.

Поділити житловий будинок № 1, що знаходиться в с. Новоаврамівка Хорольського району Полтавської області по вул. 3 тупик Шкільний, що належать на праві спільної сумісної власності позивачу та відповідачу як подружжю, визнавши за ОСОБА_2 право власності в житловому будинку №1 по вул.3 тупик Шкільний в с. Новоаврамівка Хорольського району Полтавської обл.., приміщення: житлова кімната 1-3 площею 19.3 м2, житлова кімната 1-4 площею 8.4 м2; загальною площею 27.7 м2 (19.3+8.4) на суму 17149 грн. (35784:57.8x27.7), та

частину сараю літ. «Б» - 13094 грн. (24551:75.0x40.0);

сарай літ. «В» - 2670 грн.;

1/2 частину огорожі № 1 - 635 грн. (1270x1/2).

Визнати за ОСОБА_3 право власності в житловому будинку №1 по вул. 3 тупик Шкільний в с. Новоаврамівка Хорольського району Полтавської обл..,приміщення: житлова кімната 1-3 площею 19.3 м2, житлова кімната 1-4 площею 8.4 м2; загальною площею 27.7 м2 (19.3+8.4) на суму 17149 грн. (35784:57.8x27.7), та

частину сараю літ. «Б» - 13094 грн. (24551:75.0x40.0);

сарай літ. «В» - 2670 грн.;

1/2 частину огорожі № 1 - 635 грн. (1270x1/2).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 410 грн. різниці часток при поділу будівель.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені нею витрати по оплаті послуг судового експерта у розмірі 1500 грн. та витрат по оплаті судового збору у розмірі 320,00 грн.

Повернути ОСОБА_2 , місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого 17 листопада 2017 року за квитанцією № 0.0.894418390.1 в сумі 640,00 грн., тобто в розмірі 320,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до пп.15.5 п.15розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України ,до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Хорольський районний суд Полтавської області.

Повний текст судового рішення складено 18.06.2018 року.

Суддя : Н.С. Миркушіна