РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 700/135/17

Провадження № 2/700/9/18

12 червня 2018 року Лисянський районний суд Черкаської області

в складі: головуючої-судді Добриднюк Н.О.

при секретарі Бондарчук Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Лисянка справу №2/700/9/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Чаплинської сільської ради Лисянського району Черкаської області, треті особи без самостійних вимог на стороні позивача: Писарівська сільська рада Лисянського району Черкаської області, ОСОБА_4, Лисянська державна нотаріальна контора Черкаської області про встановлення нікчемності заповіту.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, Чаплинської сільської ради Лисянського району Черкаської області, треті особи без самостійних вимог на стороні позивача: Писарівська сільська рада Лисянського району Черкаської області, ОСОБА_4, Лисянська державна нотаріальна контора Черкаської області про встановлення нікчемності заповіту.

В обгрунтування своїх вимог позивач вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_6 року помер її дядько -ОСОБА_5. Після його смерті з'ясувалось, що все своє майно він заповів ОСОБА_3. Про наявність заповіту вона дізналась лише в день похорону дядька, як і про те, що заповіт був посвідчений Чаплинською сільською радою. Вважає заповіт від 13.04.2016 року за реєстровим номером 16 складений від імені ОСОБА_6 нікчемним виходячи з наступного.

Заповіт посвідчений особою яка не має на це права, оскільки дядько проживав на території Писарівської сільської ради Лисянського району, а заповіт було посвідчено на території Чаплинської сільської ради Лисянського району. Вважає що посвідчення заповіту у вказаному органі місцевого самоврядування відбулося виключно з метою протиправного заволодіння ОСОБА_3 майном її дядька, який не мав наміру заповідати їй майно. Крім того, їй стало відомо, що заповіт дядько сам не складав і навіть не підписував. У заповіті прізвище дядька вказано як «ОСОБА_3» замість дійсного прізвища «ОСОБА_3». У зв'язку з чим вона вважає, що посадова особа під час посвідчення заповіту взагалі не бачила паспорту дядька. Людей які вказані в заповіті свідками дядько не знав, і вона впевнена що дядько їх не запрошував. Дядько був хворий мав поганий слух та зір, але вдома проживав самостійно і обходив себе сам. Він самостійно отримував пенсію, отримав кошти за паї, сам їздив до банків щодо депозитів, однак він це робив тільки в присутності його племінника, або ОСОБА_8, яким він довіряв. Дядько не міг скласти заповіту на користь ОСОБА_9, оскільки проживав з іншою жінкою 16 років. Зокрема ОСОБА_10 прожив ОСОБА_11 з 2000 року по 2016 рік. У лютому вона мали одружитися, однак не одружилися. Дядько ІНФОРМАЦІЯ_1. Протягом того часу коли ОСОБА_12 не жила з дядьком вона спілкувалася з дядьком по телефону та через ОСОБА_3. Вона дзвонила до ОСОБА_3 та цікавилась життям дядька, оскільки та була його сусідкою та часто бувала у нього дома та допомагала йому. Після від'їзду ОСОБА_12 дядько робив покупки разом з ОСОБА_3. В дядька був дуже поганий слуховий апарат, у зв'язку з цим вона в основному розмовляла по телефону з ОСОБА_3. З липня по серпень дядько перебував у м.Черкасах в санаторії на лікуванні. Вони домовлялися з дядьком, що в вересні вона його приїде та забере до себе в м.Суми. Протягом життя вони мали гарні відносини з дядьком. Вона їздила з ним в м.Черкаси коли він проходив перекомісію по інвалідності. Дядько їй довіряв та навіть відкривав рахунки у відділенні Ощадбанку на її ім'я.

Зазначені обставини, на її думку, вказують що заповіт від 13.04.2016 року з реєстровим номером 16 ОСОБА_13 є нікчемним у зв'язку з його складанням та посвідченням не уповноваженою особою, а тому просить суд встановити нікчемність заповіту від 13.04.2016 року ОСОБА_6, складеного та посвідченого Чаплинською сільською радою Лисянського району №16.

13 квітня 2017 року позивач звернулась до суду з заявою про уточнення підстав позову. В уточненій позовній заяві вказала, що заповіт був протиправно посвідчений секретарем Чаплинської сільської ради ОСОБА_14, оскільки у посадових осіб Чаплинської сільської ради відсутня компетенція на посвідчення заповіту від імені особи, яка на момент його посвідчення постійно проживала в іншому населеному пункті (с.Писарівка Лисянського району), де також є відповідні органи місцевого самоврядування -Писарівська сільська рада, посадові особи якої і мали посвідчувати заповіт. Крім того, у неї викликає сумнів наявність у секретаря Чаплинської сільської ради ОСОБА_14 компетенції на вчинення нотаріальних дій, що має встановлюватись у визначеному законодавством порядку відповідно до ч.1 ст.1251 ЦК України та п.1.2 розділу І Наказу Міністерства Юстиції №3306/5 від 11.11.2011 р. «Про затвердження порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органами місцевого самоврядування».

Із тексту спірного заповіту неможливо з'ясувати, на підставі яких документів була встановлена особа заповідача, а відповідно невідомо чи саме заповідач був присутнім при складанні та посвідченні заповіту.

Було порушено вимоги щодо порядку складання та підписання заповіту. Зокрема з посиланням на хворобу ОСОБА_10 та його неможливість власноручно підписати заповіт, в заповіті вказано що на прохання ОСОБА_10 заповіт був підписаний довіреною особою заповідача гр.. ОСОБА_15 Вважає, що такі дії суперечать ч.2 ст.1247, ч.2 ст.207 ЦК України в частині обов'язковості особистого підписання заповіту заповідачем, з огляду на те, що стан здоров'я ОСОБА_10 на момент складання спірного заповіту дозволяв йому самостійно його підписати. Крім того, в силу ч.4 ст.207 ЦК України, якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Проте всупереч вимогам даної норми підпис ОСОБА_15 на спірному заповіті секретарем Чаплинської сільської ради завірений в установленому порядку не був.

Викликає у неї і сумнів той факт, чи записаний текст заповіту саме зі слів ОСОБА_10

Вважає, що було порушено вимоги щодо порядку залучення свідків та особи, що підписала заповіт замість заповідача, як того вимагає п.16 Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, затвердженого постановою КМУ від 15.06.1994 року №419. Зокрема свідки мають бути запрошені саме відповідачем, а особа, яка підписує заповіт замість заповідача, має діяти за дорученням заповідача, отже також має бути запрошена для підписання саме заповідачем. Враховуючи, що ОСОБА_10 ні з залученими свідками, ні з особою яка підписала заповіт знайомий не був, а тому не міг їх запросити для вчинення відповідних дій при посвідченні заповіту.

Було порушено вимоги щодо ознайомлення заповідача з нормами законодавства що регулюють порядок складання, посвідчення заповіту та наслідки його складання. Зокрема передбачені п.21 Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, затвердженого постановою КМУ від 15.06.1994 року №419, а саме посадовою службовою особою під час посвідчення заповіту роз'яснюється заповідачу його право скасувати чи внести зміни до заповіту; заповісти все своє майно або його частку, в тому числі предмети домашньої обстановки та вжитку; заповісти вклад, який зберігається у банку (фінансовій установі); заповісти майно одній або кільком особам-як тим, що входять, так і тим що не входить до кола спадкоємців за законом, юридичним особам, а також державі; позбавити у заповіті права на спадкування одного , кількох або всіх спадкоємців за законом; зазначити у разі складення заповіту на користь кількох спадкоємців, в яких частинах кожному з них заповідається майно.

Текст заповіту не містить відмітки посадової особи, яка його посвідчила, про роз'яснення заповідачу вищевказаних положень законодавства, внаслідок чого заповідач міг не повністю усвідомлювати його наслідки.

Було не дотримано законодавчі вимоги до змісту заповіту, оскільки спірний заповіт не містить даних які б дозволили ідентифікувати особу, якій було заповідано майно, окрім прізвища, ім'я та по-батькові в заповіті не міститься ні адреси реєстрації, ні дати народження, ні інших ідентифікуючих відомостей. Окрім того, заповіт в частині тексту, що містить розпорядження заповідача, та в іншій частині, містить різні прізвища заповідача «ОСОБА_3» та «ОСОБА_3», що також викликає суперечності.

З огляду на вищевикладене, вважає, що заповіт від імені ОСОБА_6 від 13.04.216 року складений з численними та істотними порушеннями законодавчих вимог щодо форми та порядку його посвідчення, які в своїй сукупності призводять до його нікчемності на підставі ч.1 ст.1257 ЦК України.

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що позов просить задоволити, оскільки вважає заповіт недійсним, так як його форма та порядком його засвідчення не відповідає вимогам закону. Зокрема, відсутність у посадових осіб Чаплинської сільської ради компетенції на посвідчення заповіту, порушення вимог щодо особистого підписання заповідачем заповіту, відсутність засвідчення підпису, порушення порядку залучення свідків, порушення вимог щодо ознайомлення зі змістом законодавства, порушення законодавства щодо порушення вимог самого заповіту. Відповідно до ч.1 ст. 1597 ЦК України цивільною підставою нікчемності заповіту є складання заповіту особою, яка не мала на це права, або з порушенням вимог щодо форми та посвідчення заповіту. Відповідно до ч.3 ст.. 1247 ЦК України форма заповіту передбачає його обов'язкове посвідчення нотаріусом, або іншою посадовою службовою особою визначеною в ст.. 1251-1252 ЦК України. Вважає, що секретар Чаплинської сільської ради - ОСОБА_14 не мала права посвідчувати заповіт, оскільки ч.1 ст.1251 ЦК України передбачено, що в разі якщо в населеному пункті немає нотаріуса заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це особою відповідного органу місцевого самоврядування. Тобто з цієї норми вбачається населений пункт - населений пункт де проживає особа, яка має намір скласти заповіт і саме наявність у вказаній нормі відповідного органу місцевого самоврядування, тобто передбачає, що посадова особа селищної ради може скласти заповіт за місцем реєстрації заповідача, і все. В тому населеному пункті де немає нотаріуса. Право засвідчувати заповіти по всій Україні у відповідних посадових осіб селищної ради щодо громадян, які проживають на території іншої ради у них немає. Їх повноваження поширюються виключно на ту територію де вони перебувають як посадові особи. Під час складання заповіту не було дотримано вимог п.21 Порядку посвідчення заповітів та довіреностей що прирівнюється до нотаріального посвідчення, затвердженого постановою КМУ №419 від 15.06.1994 року, яка є чинною на час посвідчення заповіту. Секретар Чаплинської сільської ради в судовому засіданні сказала, що постанова №419 на неї не розповсюджується, вона її не застосовувала. Звертає увагу суду, на те, що саме п.16 цієї постанови надає можливість органам або посадовій особі, яка посвідчує заповіт визначає, що якщо заповідач має фізичні вади або хворобу та не може підписати заповіт за його дорученням, у його присутності двох свідків заповіт може бути підписаний іншою фізичною особою. Цією постановою визначений порядок посвідчення заповіту. Іншого порядку який дозволяв би посвідчувати заповіт особою, яка не має змоги його підписати самостійно немає. Секретар же вказує, що вона постанову не застосовувала. З вищевказаних підстав вони вважають, що секретар Чаплинської сільської ради вийшла за межі своїх службових повноважень. Крім того, було порушено вимоги законодавства щодо складення та підписання заповіту. Так, з посиланням на хворобу ОСОБА_10 та його неможливість власноручно підписати заповіт, в заповіті вказано, що на прохання ОСОБА_10 заповіт був підписаний довіреною особою заповідача -ОСОБА_15. Проте такі дії суперечать ч.2 ст. 1247 ЦК України, ч.2 ст.1207 ЦК України. Стан здоров'я ОСОБА_10 на момент складання спірного заповіту дозволяв йому самостійно підписати заповіт. В останні місяці його життя він самостійно підписував відомості на отримання пенсії, такі обставини стали відомі позивачу зі слів листоноші, яка давала такі пенсійні відомості йому на підпис. Заповідач самостійно отримував пенсію, оформляв інші документи та наприкінці 2015 року самостійно написав заяву на укладення шлюбу. Свідок який поставив підпис замість ОСОБА_10 в заповіт вказав, що перший раз бачив заповідача, тобто це не є особа яка діяла за дорученням від ОСОБА_10. Крім того, свідок ОСОБА_16 чітко зазначив, що його було запрошено для підписання заповіту секретарем Чаплинської сільської ради, а він запросив двох інших осіб. Свідки не можуть пояснити деталі посвідчення заповіту. Покази свідків щодо порядку посвідчення заповіту та оголошення змісту заповіту не відповідають один одному. Жоден із свідків не сказав, що заповіт оголосила секретар Чаплинської сільської ради. Засвідчувальний напис в заповіті не відповідає вимогам наказу міністерства юстиції України №3306/5 від 11.11.2011 року. Порядок не визначає яким чином має посвідчуватись заповіт особою яка не має змоги його підписати, тим більше, цей порядок не визначає як має підписуватись заповіт особою яка не може ні підписати, ні прочитати, ні почути заповіт. До наказу є дві форми засвідчувальних написів: додаток №3 форма посвідчу вального напису та №13 включає засвідчувальний напис про посвідчення справжності підпису фізичної особи, що підписалися за іншу особу, яка внаслідок фізичної вади не може власноручно підписати. Тобто два різних посвідчу вальних написів і такого об'єднаного напису відповідний наказ не встановлює. Це винахід виключно секретаря Чаплинської сільської ради. Відповідно до цих посвідчувальних написів у заповіті має бути чітко вказана причина з якої особа не може власноручно підписати заповіт. У нашому заповіті зазначено, що у зв'язку з тим, що ОСОБА_10 є хворим. Чим хворий не вказано. Хоча має чітко зазначатися причина. Такого посвідчу вального напису який використовувався в даному заповіті не існує. ОСОБА_10 не є позбавлений дієздатності. Більше того, він подав заяву про державну реєстрацію шлюбу. Він отримував самостійно пенсію. Тобто жодним чином він не був обмежений у дієздатності. Самі свідки вказую, що він сам підходив до них та спілкувався з ними. Тобто покази свідків та обставини справи суперечать один одному. Оскільки якщо особа чує та розмовляє, то вона повинна була сама підписати заповіт. А якщо особа не чує та не розмовляє, то за неї повинні вчиняти такі дії опікун.

Відповідно до ч.4 ст.207 ЦК України якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписати власноручно заповіт, за її дорученням, у її присутності заповіт підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвічується нотаріально засвідчується нотаріусом бо посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії. В даному випадку з тексту самого заповіту вбачається, що перелічені тільки особи, які підписали заповіт, а саме особа яка підписала заповіт за заповідача, це ОСОБА_15 та два свідки. Відповідного засвідчувального напису як передбачено інструкцією «Про вчинення нотаріальних дій» заповіт не містить. Вважають цей факт окремою підставою для визнання заповіту нікчемним. Крім того, було порушено порядок залучення свідків та особи що підписала заповіт замість заповідача. ОСОБА_10 в с.Чаплинка Лисянського району взагалі нікого не знав, всі особи яких він знав та довіряв проживали в с. Писарівка. Відповідно до п.16 Порядку посвідчення заповітів та довіреностей що прирівнюється до нотаріального посвідчення затвердженого постановою КМУ від 15.06.1994 року №419, якщо заповідач внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати заповіт, то заповіт підписується за його дорученням, у його присутності та у присутності посадової службової особи. Свідки та особа яка підписує заповіт має діяти саме за дорученням заповідача, а відповідно має бути запрошена заповідачем особисто. Таким чином з обставин справи вбачається, що самостійно підписати заповіт ОСОБА_10 не може, проте якимось чином ОСОБА_10 у незнайомому йому місці пішов десь і знайшов трьох осіб, одному з яких він начебто довіряє, для того щоб вони підписали заповіт замість нього. Все вищевикладене суперечить одне одному. Крім того, було порушено порядок ознайомлення заповідача з нормою законодавства що регулюють складання посвідчення заповіту та наслідками його складення. Так нормою п.21 Порядку посвідчення заповітів та довіреностей що прирівнюється до нотаріального посвідчення затвердженого постановою КМУ №419 посадова службова особа під час посвідчення заповіту роз'яснює заповідачу його права скасувати чи внести зміни до заповіту, заповісти усе майно або його частку, в тому числі предмети домашньої обстановки, заповісти майно одній або кільком особам та інші права. Текст заповіту не містить відмітки посадової особи щодо роз'яснення заповідачу всіх вищевказаних положень законодавства. Зокрема, не було роз'яснено заповідачу вимоги ст.. 1235 ЦК України - права заповідача на призначення спадкоємців і 1236 ЦК України - права заповідача на визначення обсягу спадщини що має успадковуватись за заповітом. Посилання на ці норми вказаний заповіт не містить, тому це є ще однією підставою для визнання заповіту нікчемним.

Не дотримано законодавчі вимоги щодо змісту заповіту. Зокрема до пп.2.1 п.2 глави 2 розділу 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5 заповіт має бути складений так щоб розпорядження заповідача не викликало незручностей та суперечок після відкриття спадщини, аналогічні вимоги до змісту заповіту містяться в нормі п.1.6 глави 3 розділу 3 наказу МЮУ №3306/05 від 11.11.2011 року «Про затвердження порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування». Проте спірний заповіт вищевказаним вимогам не відповідає, оскільки не містить даних які б дозволяли ідентифікувати особу якій заповідали майно, окрім прізвища ім'я та по батькові в заповіті не міститься будь-яких інших ідентифікуючих даних особи. Разом з тим, згідно витягу єдиного демографічного реєстру з прізвищем ОСОБА_3 існує інша особа, яка проживає в м. Черкаси і теоретично може бути спадкоємцем. Заповіт має неточності, зокрема прізвище заповідача по різному зазначено «ОСОБА_3», «ОСОБА_3». Таким чином, встановити чи особисто заповідач був присутній під час складання заповіту, чи це була якась інша особа встановити неможливо. Посвідчення заповіту відбулося з порушенням і за формою заповіт не відповідає вимогам діючого законодавства. Вважають, що ОСОБА_10 мав змогу самостійно скласти та підписати заповіт. Щодо того твердження, що заповідач не знав свідків, то вони виходять з того, що позивач є його племінницею, і вона знала коло осіб з якими спілкувався та довіряв дядько, тим паче що між свідками та спадкодавцем була велика різниця у віці, що теж ставить під сумнів їх знайомство. Вважає що вказане вище в сукупності є підставою для визнання заповіту нікчемним.

Крім того, просить стягнути з Чаплинської сільської ради судові витрати, зокрема витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн. та витрати понесені позивачем на оплату правової допомоги в сумі 30960 грн..

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що позов не визнає. ОСОБА_10 був її сусідом. Після від'їзду його цивільної дружини він сказав, що складе заповіт на її користь, оскільки вона зі своїми дітьми допомагають йому в усьому. Коли ОСОБА_10 захворів її донька возила його до лікарні. Він казав, що заповість все на неї, оскільки знає, що вона його догляне та допоможе в разі чого. Після приїзду ОСОБА_10 з лікарні він сказав, що хоче скласти заповіт на її користь, оскільки уже зовсім старий. ОСОБА_7 складав в с. Чаплинка Лисянського району. Він особисто попросив її доньку відвезти його до сільської ради. ОСОБА_17, вона та її дочка. Коли вони втрьох приїхали в Чаплинську сільську раду, вони з дочкою були в коридорі і не чули про що говорив в кабінеті ОСОБА_18 з секретарем Чплинської сільської ради. Перед тим як їхати до Чаплинської сільської ради, вони їздили в Писарівську сільську раду, але там була поламана якась апаратура і дід сказав їхати в Боярську сільську раду. В Боярській сільській раді помер сільський голова, а секретар була відсутня і їм порадили їхати до с. Чаплинка, оскільки зараз можна посвідчити заповіт будь-де. Дід сказав, що знає людей в с.Чаплинка, с.Боярка і в Брідку, а тому захотів їхати в Чаплинську сільську раду. Вони з донькою тільки підвезли його до сільської ради і показали де знаходиться кабінет секретаря сільської ради. Далі дід ходив сам. Він сам ходив шукав свідків та привів з собою трьох людей, яких вона не знала. Коли дід хворів вона підписувалась за нього у відомостях про отримання пенсії, бо дідові було тяжко розписуватись. Це було тільки в присутності ОСОБА_10 Просить в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що не згідний з позовними вимогами, виходячи з того, що ті підстави на які посилається позивач є надуманими та не відповідають дійсності, а ті підстави якими вони хочуть скасувати заповіт не відповідають чинному законодавству України. В позовній заяві вказано, що заповіт складений особою, яка не мала на це права і це у зв'язку з тим, що спадкодавець проживав в одному населеному пункті, а заповіт складений в іншому місці і в своєму твердженні позивач посилається на рішення Верховного суду України від 14.11.2011 року, зазначає, що заповіт відноситься до односторонніх правочинів, а відповідно до ст..211 ЦПК України місцем вчинення односторонніх правочинів є місце волевиявлення, в даному випадку спадкодавця. Тому даний правочин міг бути вчинений у Чаплинській сільській раді. Позивач у своїй заяві плутає розуміння повноваження сільської ради на вчинення таких дій як посвідчення заповіту, особою яка не проживає в даному населеному пункті. Посилаючись на постанову ВСУ в якій було скасовано заповіт у зв'язку з тим, що нотаріус вчинив свої нотаріальні дії за межами свого округу. В даному випадку Чаплинська сільська рада діяла в межах свого округу і будь-яка особа мала там скласти заповіт чи вчинити якісь інші дії на уповноваження підпису яких встановлені законом про органи місцевого самоврядування. Щодо твердження позивача що спадкодавець не пред'явив паспорту у Чаплинській сільській раді, то паспорт було пред'явлено і з нього було знято копію. Позивач стверджує, що в секретаря Чаплинської сільської ради не було компетенції на вчинення таких нотаріальних дій, це не відповідає дійсності, оскільки така компетенція секретарю сільської ради була надана. Твердження позивач що заповідач мав знати свідків та довірителя якому доручав здійснювати підпис, довіряти йому, то таке в законодавстві не вказано. Оскільки с.Писарівка і с.Чаплинка є сусідніми селами, з одного району заповідач міг знати вказаних свідків, міг з ними товаришувати і не обов'язково про це могла знати племінниця. Що до того що не можна ідентифікувати особу спадкодавця, то заповідач склав заповіт так як він хотів би його скласти, навіть якби він вказав просто прізвище і ім'я, то це питання зовсім не стосується заповіту, а вирішується при прийнятті та оформленні спадщини та при видачі нотаріусом свідоцтва про спадщину. До нікчемності заповіту це ніяким чином не відноситься. Всі посилання на законодавство, яке позивач застосовує у своєму позові вони використані викривлено. Позивач вказує, що в заповіті обов'язково має бути вказано, що спадкодавцю роз'яснено його права, однак такої вимоги в законодавстві України немає. Є вимога роз'яснити особі, яка складає заповіт її права, але що вони зобов'язані в заповіті відображати це -такої вимоги не існує. У зв'язку з вищевикладеним просить в позові відмовити.

Щодо норми закону, яка уповноважувала б посадову особу іншої селищної ради де не проживає особа яка складає заповіт посвідчувати такий заповіт, може сказати, що відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування» посадовими особами (в даному випадку Чаплинської сільської ради) вона є наділена правом вчиняти нотаріальні дії, які дозволені їм законодавством, в тому числі посвідчувати заповіти, доручення. Тобто на території сільської ради, а не щодо кола осіб. Просить задоволити з задоволенні позову.

Відповідач - представник Чаплинської сільської ради в судовому засіданні пояснила, що з позовними вимогами не згідна та просить в позові відмовити. В обґрунтування своїх тверджень пояснила, до них в Чаплинську сільську раду Лисянського району приходив ОСОБА_10 та особисто робив заповіт. Щодо твердження що заповіт було складено особою яка не має на це повноважень, то ст..1251 ЦК України передбачає, якщо у населеному пункті де немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. У п.1.2 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування №3306/05 від 2011 року передбачено, що нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій.Рішенням сесії від 13.11.2015 року №1.2/7 про обрання секретаря Чаплинської сільської ради відповідно до п.4 ч.1 ст.26, п.1 ст. 50, п.3 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування України» затверджено протоколи засідання лічильної комісії та обрано її секретарем Чаплинської сільської ради. Відповідно до ч. 4 ст.50 ЗУ «Про місцеве самоврядування», згідно рішення сесії від 2015 року №1.3/7 вона здійснює повноваження секретаря виконавчого комітету Чаплинської сільської ради і рішенням виконавчого комітету від 16.12.2015 року №12 було її призначено відповідальною за вчинення нотаріальних дій. Крім того, є Закон України «Про нотаріат» в ст..13/1 якої вказано, що нотаріальний округ - територіальна одиниця в межах якої нотаріус здійснює нотаріальну діяльність і в межах якого знаходиться державна нотаріальна контора в якій працює державний нотаріус, або робоче місце приватного нотаріуса. Нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, за винятком заміщення інших нотаріусів у випадках передбачених цим законом. Це стосується і сільських рад. Вона здійснювала цю нотаріальну дію в межах своєї сільської ради. Щодо допущеної помилки в заповіті «ОСОБА_3» «ОСОБА_3» та твердження що під час посвідчення заповіту їй не було надано паспорт заповідача. Відповідно до ст.ст.43, 44 ЗУ «Про нотаріат» вона по паспорту встановлювала особу заповідача та визначала обсяг його цивільної дієздатності. Відповідно до п.2.3 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування №3306/5 від 11.11.2011 р. копія документа за яким встановлюється особа долучається до примірника документа який залишається в справі та знаходиться в органі місцевого самоврядування. Вона може надати суду дану копію паспорту, в реєстрі нотаріальних дій також записані дані паспорта. В спадковій справі знаходиться завірена копія паспорта, копія реєстру нотаріальних дій та копія заповіту. Щодо запитання позивача, чому заповідач не підписував заповіт особисто, то відповідно ст..1248 ЦК України, ч.3 п.1.4 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування №336/5 від 11.11.2011 р. посадова особа може на прохання заповідача записати заповіт з її слів за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. В такому разі заповіт має бути прочитаний у голос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом. Тобто особа має сама, після написання заповіту видрукуваного за допомогою технічних засобів, зробити запис про те, що заповіт складений ним. На заповіті перед підписом пишеться самим заповідачем: «заповіт мною прочитано вголос та підписано власноручно». Коли ОСОБА_10 прийшов писати заповіт, на її запитання чи може він таке речення написати власноручно, відповів що не зможе. В зв'язку з чим йому було запропоновано взяти двох свідків і довірену особу і тільки тоді вона мала право, з присутністю цих людей зробити заповіт. Вона попередила заповідача, щоб свідки та довірена особа не були йому родичами та мали при собі паспорти.

Щодо неправильно завіреного підпису довіреної особи. Підписи свідків та довіреної особи були завіреними згідно додатку 5 Порядку вчинення нотаріальних дій і посадовими особами органів місцевого самоврядування.

Позивачем було вказано що заповідачу не було роз'яснено норми законодавства щодо посвідчення заповіту. У заповіті написано: "зміст ст..ст.1241-1254, 1307 ЦК України мені роз'яснено". Заповідачу було роз'яснено про обов'язкову частку на спадщину, про право скасування та зміну заповіту, забезпечення виконання спадкового договору, ст..1236 ЦК України, ст..1235 ЦК України. Відповідно до п.1.3 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування №3306/5- посадова особа місцевого самоврядування зобов'язана роз'яснити громадянам зміст та значення поданих ними проектів заповітів і перевірити чи відповідає їх зміст вимогам закону. Даний громадянин, заповідач не був юридично підкований, прийшов та сказав що хоче скласти заповіт на особу яка на даний час його доглядає, це була ОСОБА_3. На її запитання чи є в нього родичі він відповів, що родичів не має. Вказав що жінка в нього була, але померла, дітей в нього не було, тому він хоче все майно залишити ОСОБА_3

Щодо того що неможна ідентифікувати вказаного в заповіті спадкоємця ОСОБА_3, то в заповіт записаний зі слів заповідача, яким вказано, що ОСОБА_3 проживаюча в АДРЕСА_1, заповідач міг не знати точної дати народження.

Було допущено помилку в прізвищі заповідача «ОСОБА_3», а не «ОСОБА_3», це була механічна помилка, яку вона допустила.

При тому як ОСОБА_10 оголошував зміст заповіту були присутні свідки та довірена особа. ОСОБА_19 прийшов спочатку сам в сільську раду і сказав що хоче зробити заповіт. Після того як вона пояснила, що не може посвідчити заповіт якщо він не може сам написати необхідний текст і такий заповіт робиться в присутності свідків, він пішов по свідків і привів їх.

Третя особа представник Писарівської сільської ради в судовому засіданні пояснив, що вважає, що позов підлягає до задоволення. Він є головою Писарівської сільської ради Лисянського району. Особисто він не бачив, як ОСОБА_18 приходив до сільської ради з метою скласти заповіт. Однак, оскільки сільський голова не вчиняє нотаріальних дій, то особисто до нього ОСОБА_18 міг і не звертатись. Секретар сільської ради казала, що хтось приходив. Про той факт що в сільській раді не працювала друкарська апаратура нічого не знає, оскільки довідки в сільській раді в той період часу видавалися. Вся апаратура в той час працювала. Так як ОСОБА_10 і ОСОБА_3 були сусідами він знає що вони по-сусідськи спілкувалися і ходили один до одного. З 2000 року ОСОБА_10 проживав з цивільною дружиною -ОСОБА_11. Жили вони нормально. На зиму вони їхали до ОСОБА_12 в квартиру в м.Київ, а весною поверталися назад в село, садили город. Щодо свідоцтва про шлюб, то ОСОБА_18 сам просив що він завіз їх в смт.Лисянку для укладення шлюбу. Він відвіз їх, однак там їм сказали, що з моменту звернення з заявою до укладення шлюбу потрібно чекати місяць. Після чого вони виявили бажання укласти шлюб в с.Писарівка. ОСОБА_18 та ОСОБА_12 малися прийти 26 січня 2016 року , але не прийшли. Поки чекали сторони, виписали свідоцтво про шлюб, але оскільки сторони не прийшли, то свідоцтво про укладення шлюбу їм не віддали. Він особисто не чув щоб ОСОБА_10 хотів скласти заповіт. Протягом того часу поки ОСОБА_18 жив з ОСОБА_12 у відомостях про отримання пенсії та за отримання орендною за паї ОСОБА_10 розписувався самостійно. Як було пізніше він не знає.

Третя особа представник Лисянської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з заявою в якій просить справу розглянути без його участі.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з заявою в якій просить справу розглянути без його участі.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача, відповідача, представника позивача, представників відповідачів, третіх осіб, пояснення свідків, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснила, що є секретарем Писарівської сільської ради. Особисто знала ОСОБА_10. В нього була дружина ОСОБА_11 Вони прожили тривалий час в с.Писарівка. ОСОБА_5 довго звертався до попереднього голови сільської ради ОСОБА_21 з проханням розписати їх з ОСОБА_12. 25.12.2015 року ОСОБА_10 та ОСОБА_11 подали заяву до сільської ради з метою укласти шлюб. Реєстрація шлюбу була призначена на 26.01.2016 року. В сільській раді старий принтер і для того щоб роздрукувати у відповідному вигляді свідоцтво про шлюб необхідно було роздрукувати багато екземплярів і це займало чимало часу. Вона зателефонувала до ОСОБА_12 і запитала чи вони з ОСОБА_18 прийдуть на реєстрацію шлюбу. ОСОБА_12 відповіла, що вони прийдуть як і домовлялися о 10.00 год. Щоб старі люди довго не чекали, вона вирішила на перед виготовити свідоцтво про шлюб, поставила печать і підписи і чекала їх. Коли в домовлений час вони не прийшли, вона зателефонувала до ОСОБА_12 і та сказала, що вони не прийдуть. ОСОБА_12 сказала що їде на Київ і більше в село не повернеться. Так і було виготовлено свідоцтво про шлюб, яке залишилось в сільській раді.

Дійсно в Писарівську сільську раду звертався ОСОБА_10 щоб оформити заповіт. Його привозили ОСОБА_3 та її донька. Це було в другій половині дня. Точної дати не пам'ятає. Вона сказала що в сільській раді не працює принтер, оскільки саме був відсутній картридж в принтері, його відправили заправляти. ОСОБА_18 наполягав, на тому що хоче скласти заповіт. Ніяких документів що вона відмовила у йому у вчиненні нотаріальних дій в сільській раді немає. Вона запропонувала ОСОБА_10 прийти через три дні, коли відремонтують принтер.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, що прийшов до нього його знайомий ОСОБА_22 і сказав що один дід хоче скласти заповіт. Дід був разом з ними. Це було після обіду. Ще був ОСОБА_23. Вони зайшли до Чаплинської сільської ради. Секретар сільської ради пояснила, що це все є законно і він зачитав заповіт і написав декілька речень замість діда, дід сидів поруч. Він читав заповіт голосно. Коли діда спитали чи він згідний з прочитаним заповітом, він сказав що згідний з заповітом. І він підписав заповіт. В кабінеті крім трьох свідків діда і секретаря більше нікого не було.

Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні пояснив, що при них дідом ОСОБА_10 було написано заповіт. Дід знайшов його в центрі і попросив бути свідком при складанні заповіту. Він не відмовився. Дід попросив знайти ще двох людей. Він запросив ОСОБА_15, ОСОБА_24. Вони всі разом пішли в Чаплинську сільську раду. ОСОБА_15 був довіреною особою, а вони з ОСОБА_24 свідками. В кабінеті Чаплинської сільської ради був ОСОБА_25, секретар сільської ради і вони втрьох. Коли секретар друкувала заповіт вони всі сиділи в кабінеті від початку до закінчення. Секретар писала все зі слів діда. ОСОБА_10 сказав, що заповідає все рухоме і нерухоме майно ОСОБА_3. Вони читали заповіт по черзі. Складання заповіту зайняло десь близько години. Він підписувався в заповіті. Чи правильно написане прізвище заповідача в заповіті він не звертав уваги. ОСОБА_10 самостійно просив свідків допомогти йому в засвідченні заповіту. ОСОБА_10 сказав щоб ОСОБА_15 підписався за нього як його довірена особа. З прочитаним ними вголос заповітом дід повністю погодився. На його думку ОСОБА_10 був в світлій пам'яті і при здоровому глузді.

Свідок ОСОБА_24 в судовому засіданні пояснив, що був присутнім при посвідченні заповіту ОСОБА_10. Він був біля магазину коли до нього підійшли ОСОБА_22 разом з ОСОБА_10 з проханням посвідчити заповіт. Просив його допомогти в посвідченні заповіту дід. Вони гукнули ОСОБА_15 і в чотирьох пішли до Чаплинської сільської ради. Коли зайшли секретар сільської ради пояснила мету з якою їх викликано. ОСОБА_10 сам сказав що хоче заповісти все своє майно ОСОБА_3 Після того як надрукували заповіт вони втрьох, по черзі прочитали голосно заповіт. Це було десь після третьої години дня. Дід сказав що хоче скласти заповіт, але через те, що не може написати речення йому потрібні свідки і він поросив написати це речення ОСОБА_15. ОСОБА_3 він побачив в сільській раді в коридорі, тоді коли прийшли посвідчувати заповіт. Під час складання заповіту він з кабінету нікуди не виходив. Заповіт складали близько години. Він у заповіті писав наступні слова: «з моїх слів записано та прочитано вірно» ставив підпис. Коли вони зачитували заповіт, ОСОБА_10 з прочитаним заповітом погодився і підтвердив що він правильний.

Судом встановлено, що 30 квітня 2016 року ОСОБА_10 було складено заповіт, яким усі права та обов'язки, які йому належать на момент складання заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть належати йому у майбутньому, та усе його майно яке до дня його смерті буде йому належати, в чому б воно не заклечалось і де б воно не знаходилось, заповів ОСОБА_3.

Даний заповіт було посвідчено ОСОБА_14, секретарем Чаплиської сільської ради Лисянського району Черкаської області та зареєстровано в реєстрі за N16 (а.с. 78).

ІНФОРМАЦІЯ_7 року помер ОСОБА_10, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 виданого 18.10.2016 року Лисянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану (а.с.77).

ОСОБА_10 був зареєстрований та постійно проживав в АДРЕСА_1, що підтверджується матеріалами справи та поясненнями свідків. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді нерухомого майна.

Той факт, що ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року є рідним дядьком позивача підтверджується рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми №2-о/592/358/16 від 01.12.2016 року та підтверджено в судовому засіданні учасниками провадження, тому позивач є належним позивачем по справі.

З матеріалів спадкової справи убачається, що ОСОБА_3 26 вересня 2016 року звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_10 (а.с. 73).

Окрім того, 18 жовтня 2016 року до нотаріальної контори звернулися ОСОБА_2 та ОСОБА_4 із заявами про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_10 (а.с.82-83).

04.03.2017 року державним нотаріусом Лисянської державної нотаріальної контори було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 317/02-31, якою ОСОБА_3, ОСОБА_2 відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_10, оскільки в наданих ними правовстановлюючих документах містяться розбіжності в написанні прізвища покійного та у зв'язку наявністю позову про встановлення нікчемності заповіту.

За змістом ст.ст. 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно із ч. 1 ст. 1257 цього ж Кодексу заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Загальні вимоги до форми заповіту визначені ст. 1247 ЦК України, за якою заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, особисто підписаний заповідачем, посвідчений нотаріусом або іншою посадовою, службовою особою, визначеною у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу.

Якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування на яких вчинення такої дії покладено рішенням виконавчого комітету відповідної ради (положення ст. 1251 ЦК України).

Стаття 203 ЦК України визначає загальні вимоги чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Такі ж роз'яснення містить і п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", а саме, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, зокрема, недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК (недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом - нікчемний правочин) визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Верховний Суд України в п.4 Постанові Пленуму від 06 листопада 2009 р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначає, що нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

На час посвідчення, вимоги щодо процедури нотаріального посвідчення правочинів посадовою особою органу місцевого самоврядування визначалися Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженими Наказом МЮ України 11.11.2011р за № 3306/05.

Згідно зі ст. 7 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Згідно з ст. 56 Закону «Про нотаріт» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог законодавства України і особисто подані ними нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, а також забезпечують державну реєстрацію заповітів у Спадковому реєстрі відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Зокрема, відповідно до ст. 37 Закону України «Про нотаріат», у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють нотаріальні дії, зокрема щодо посвідчення заповітів (крім секретних).

Відповідно до п. п. 1.1-1.3 Порядку перелік нотаріальних дій, що вчиняються посадовими особами органів місцевого самоврядування, визначено статтею 37 Закону України "Про нотаріат", згідно якої вказані особи мають право в тому числі і посвідчувати заповіти крім секретних.

Відповідно до ст. 41 Закону «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, нотаріальні дії можуть вчинятися посадовою особою будь-якого виконавчого комітету на всій території України, за винятком випадків, передбачених статтями 9, 55, 60, 65, 66, 70-73, 85, 93, 103 Закону України «Про нотаріат», та інших випадків, передбачених законодавством України. Нотаріальні дії вчиняються в приміщенні виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів.

Таким чином вказаним Законом та Порядком передбачено перелік нотаріальних дій, які забороняється вчиняти посадовим особам органів місцевого самоврядування. Серед цього переліку відсутня будь-яка заборона щодо посвідчення заповіту члену іншої територіальної громади.

Аналіз вказаних вимог законів дає суду право зробити висновок, що громадянин України має право звернутися до будь-якого нотаріуса чи посадової, службової особи органу місцевого самоврядування. Це право громадянина, яке може бути обумовлене тими чи іншими обставинами або причинами. Для дійсності заповіту важливим є волевиявлення особи на складання заповіту і посвідчення такого нотаріусом в межах закріпленого за ним територіального нотаріального округу чи посвідчення секретарем виконавчого комітету на території сільської ради, де його обрано.

Встановлено, що на момент складання та посвідчення заповіту були відсутні обставини, які б у сенсі положень статей 9,55,60,65,66,70-73,85,93,103 Закону України «Про нотаріат» слугували б винятком із визначеного статтею 41 цього Закону права вчиняти нотаріальні дії будь-яким нотаріусом чи посадовою особою органів місцевого самоврядування. Не мав заповіт і ознак секретності, який би відповідно до вимог статті 1249 ЦК України підлягав би посвідченню нотаріусом.

Слід зазначити, що з пояснень свідка в судовому засіданні було встановлено, що при зверненні спадкодавця до сільської ради за місцем свого проживання (Писарівська сільська рада Лисянського району Черкаської області) йому було відмовлено у вчинені нотаріальних дій через несправність друкарської техніки. В зв'язку з чим він був вимушений звернутися до найбільш наближеної сільської ради, якою і виявилась Чаплинська сільська рада Лисянського району.

Із викладеного вбачається, що посвідчення заповіту саме Чаплинською сільською радою Лисянського району не є порушенням вимог закону про посвідчення заповіту, а тому посилання позивача щодо цих обставин є безпідставними.

Щодо сумнів позивача в наявності у секретаря Чаплинської сільської ради ОСОБА_14 компетенції на вчинення нотаріальних дій відповідно до ч.1 ст.1251 ЦК України та п.1.2 розділу І Наказу Міністерства Юстиції №3306/5 від 11.11.2011 р. «Про затвердження порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органами місцевого самоврядування», суд вважає їх такими що не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та в ході судового розгляду справи.

Так, ст..1251 ЦК України передбачає, якщо у населеному пункті де немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. У п.1.2 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування №3306/05 від 2011 року передбачено, що нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій.

Рішенням сесії від 13.11.2015 року №1.2/7 про обрання секретаря Чаплинської сільської ради відповідно до п.4 ч.1 ст.26, п.1 ст. 50, п.3 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування України» затверджено протоколи засідання лічильної комісії та обрано її секретарем Чаплинської сільської ради ОСОБА_14 (а.с.55).

Відповідно до ч. 4 ст.50 ЗУ «Про місцеве самоврядування», згідно рішення сесії від 2015 року №1.3/7 ОСОБА_14 доручено здійснювати повноваження секретаря виконавчого комітету Чаплинської сільської ради та рішенням виконавчого комітету Чаплинської сільської ради від 16.12.2015 року №12 було призначено ОСОБА_14 відповідальною за вчинення нотаріальних дій (а.с.56-57).

Покладення на ОСОБА_14 обов'язків по вчиненню нотаріальних дій за рішенням ради не суперечило «Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування» чинному на час посвідчення оспорюваного заповіту, а отже ОСОБА_14 на момент посвідчення заповіту від 30.04.2016 р., зареєстрованого у реєстрі за №16, мала повноваження щодо вчинення такої нотаріальної дії, тому посилання позивача на те, що ОСОБА_14 не мала права посвідчувати заповіт суд вважає безпідставним і таким що не ґрунтується на законі.

Позивач посилається, на те, що під час посвідчення заповіту було порушено вимоги щодо ознайомлення заповідача з нормами законодавства що регулюють порядок складання, посвідчення заповіту та наслідки його складання.

Відповідно до п.1.3 розділу ІІІ Правил вчинення окремих нотаріальних дій Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування №3306/5 від 11.11.2011 року посадова особа місцевого самоврядування зобов'язана роз'яснити громадянам зміст і значення поданих ними проектів заповітів і перевірити, чи відповідає їх зміст вимогам законну.

Не вказано, що посадова особа має записувати в самому заповіті.

Крім того, зі змісту заповіту вбачається, що заповідачу роз'яснено зміст статей 1241, 1245, 1307 ЦК України, що відповідає вимогам п.1.6 розділу ІІІ Правил вчинення окремих нотаріальних дій Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування №3306/05 від 2011 року.

Крім того, свідки та відповідач в судовому засіданні пояснили, що значення вказаних вимог закону (статтей) роз'яснювалось, а про обов'язкові роз'яснення вказано в самому заповіті. Тому вищезазначені заперечення позивача не можуть слугувати визнанням заповіту нікчемним.

У відповідності до частин 14 ст. 1247 ЦК України (загальні вимоги до форми заповіту), заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно дочастини четвертої статті 207цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними устаттях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі впорядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Як визначено в абзацах 1, 2 ч. 4 ст. 207 ЦК України, якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Згідно частин 1, 2 ст. 1248 ЦК України (посвідчення заповіту нотаріусом), нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253цього Кодексу).

У відповідності до частин 2 6 ст. 1253 ЦК України, у випадках, встановленихабзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; спадкоємці за заповітом; члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.

Оскільки ОСОБА_10 був людиною похилого віку (мав 87 років), був інвалідом Великої Вітчизняної війни І групи по зору, заповіт був підписаний відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України за усним дорученням ОСОБА_10 та у його присутності ОСОБА_26 Підпис ОСОБА_15 на тексті заповіту засвідчений нотаріусом із зазначенням причин, з яких його не могла підписати ОСОБА_10 - у зв'язку з його хворобою. Необхідності зазначати вид хвороби, а також видавати письмову довіреність на проставлення від імені заповідача підпису в тексті заповіту ані Цивільний кодекс України, ані Інструкція не передбачає.

Заповіт був посвідчений нотаріусом та зареєстрований у встановленому порядку в Спадковому реєстрі, про що свідчать матеріали спадкової справи.

Нотаріус посвідчила заповіт, складений зі слів ОСОБА_10 за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, що вбачається з його копії, наявної у справі.

Оскільки через свої фізичні вади, а саме похилий вік та незадовільний стан здоров'я ОСОБА_10 не міг самостійно прочитати заповіт, посвідчення заповіту відбулося при свідках ОСОБА_22 та ОСОБА_24. Зазначені обставини підтверджуються показаннями усіх допитаних в судовому засіданні свідків.

Дієздатність свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_24 було перевірено нотаріусом. Зазначені свідки не є ані спадкоємцями за заповітом, ані членами сім'ї чи близькими родичами ОСОБА_10, вони могли прочитати заповіт вголос та підписати його, що і зробили. За таких обставин те, що заповідач особисто не зачитував заповіт, не є порушенням вимог до його посвідчення.

У текст заповіту занесено відомості про особи свідків, а саме вказано прізвище, ім'я, по батькові кожного з них та місце їх проживання, дати народження, паспортні дані.

Отже, будь-яких помилок до вимог форми та посвідчення заповіту, що могли б вплинути на волевиявлення заповідача, допущено не було.

Таким чином, судом встановлено, що також не заперечувалося сторонами, що заповіт складений дієздатною особою; волевиявлення спадкодавця було вільним та відповідало його внутрішній волі; правочин вчинений у письмовій формі у приміщенні сільської ради із зазначенням місця та часу його складення; підписаний на прохання заповідача довіреною особою в присутності двох свідків; правочин посвідчений секретарем виконавчого комітету сільської ради, тобто уповноваженою особою та зареєстрований в реєстрі.

Чинним законодавством України передбачена можливість запису заповіту нотаріусом власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів на прохання особи з її слів. У такому випадку повині дотримані дві обов'язкові умови: заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем; заповіт має бути підписаний заповідачем (ч.2 ст.1248 ЦК України). Аналогічні вимоги вказані і в ст.37 Закону України «Про нотаріат».

При посвідченні заповіту секретарем сільської ради дотримано усі визначені законом вимоги. Він повністю відповідає вимогам закону за формою та змістом. Суд погоджується із думкою сторони відповідача, що були дотриманні вимоги закону при складанні і посвідченні заповіту, оскільки заповіт складений у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання; перед підписом заповідача зазначено про те, що заповіт ним зачитано, посвідчений уповноваженою на те особою, волевиявлення заповідача було вільним, а підстави, на які вказував позивач, не є істотними умовами для встановлення нікчемності заповіту. Також суд бере до уваги, що вимоги до форми заповіту, передбачені нормами ст.1247 ЦК України, названі загальними, тому що вони стосуються як випадків посвідчення заповіту нотаріусом, так і іншими особами, яким законом надані такі повноваження, специфіка ж посвідчення заповітів установлюється Інструкцією. Названі в указаній статті вимоги мінімально необхідні, а їх недотримання є підставою для визнання заповіту нікчемним.

Судом встановлено той факт, що дійсно в заповіті по різному зазначено прізвище спадкодавця вказано по різному, зокрема «ОСОБА_3» та «ОСОБА_3». Однак вказана помилка не свідчить про складання заповіту з порушенням письмової форми та правил посвідчення заповіту, ніяк не впливає на форму або зміст заповіту та розуміння волі спадкодавця, а отже не є суттєвою підставою для визнання заповіту недійсним. Вказаний недолік викликаний діями посадової особи, яка посвідчувала заповіт, що нею визнано в судовому засіданні не спростовує волевиявлення заповідача на передачу належного йому майна після своєї смерті на користь ОСОБА_3. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що в журналі реєстру вхідної кореспонденції Чаплинської сільської ради від 13.04.2016 року вказано прізвище саме ОСОБА_10 та мається копія його паспорту, в описовій частині заповіту вказується ОСОБА_4 і ОСОБА_10. Даний факт має значення для отримання свідоцтва про право на спадщину і виходить за рамки вимог даного позову.

Крім того, позивач вказує на те, що з тексту заповіту не можливо ідентифікувати особу спадкоємця, зокрема через те, що в заповіті крім прізвища імені та по батькові спадкоємця відсутні будь-які інші дані. Однак суд приходить до висновку, що даний факт не є істотною умовою для встановлення нікчемності заповіту та може тільки слугувати перешкодою для подальшого оформлення спадкоємцем спадкового майна.

Є недоведеними вимоги позивача, які є лише його припущеннями і внутрішнім переконанням про недійсність заповіту через відсутність волевиявлення заповідача залишити все, належне йому майно, саме ОСОБА_3. Зазначені доводи ґрунтуються лише на поясненнях самого позивача та спростовуються поясненнями відповідачів, свідків. Позивач будь-яких доказів того, що волевиявлення заповідача при складанні заповіту не було вільним, не надав, а тому суд вказаний довод не приймає до уваги. Ніхто не підтвердив факту відсутності волевиявлення спадкодавця на написання заповіту чи вчинення на нього тиску, отже в межах спірних правовідносин волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його внутрішній волі.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що заповіт складений письмово, у встановленому порядку посвідчений уповноваженою особою органу місцевого самоврядування та зареєстрований в реєстрі, тому дійшов висновку про недоведеність позивачем тієї обставини, що заповіт не відповідає вимогам закону та в силу цього є нікчемним, отже підстави для встановлення його недійсним відповідно до ст.1257 ЦК України відсутні. Об'єктивних і переконливих доказів, які спростовували б заперечення відповідачів, позивач не надав, а судом їх здобуто не було, що вказує на необґрунтованість позову.

При розгляді справи сільським головою Писарівської сільської ради Лисянського району було надано свідоцтво про шлюб, з якого вбачається, що 26.01.2016 року ОСОБА_10 уклав шлюб з ОСОБА_11. Суд не приймає вказане свідоцтво про шлюб до уваги, оскільки з пояснень самого сільського голови Писаріської сільської ради та секретаря Писарівської ради вбачаться, що вказане свідоцтво про шлюб було помилково надруковано та вчасно не анульовано.

Тому на підставі вищевикладеного суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Крім того, відповідно до ст..141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки в задоволенні позову позивачу відмовлено, то вимоги позивача щодо стягнення з Чаплинської сільської ради витрат пов'язаних на оплату судового збору в сумі 640 грн. та та витрат на правову допомогу в сумі 30960 грн. не підлягають до задоволення.

Керуючись ст..ст. 203, 207, 215, 1216, 1217, 1241, 1245, 1247, 1248, 1251-1252, 1253, 1257, 1307 ЦК України, ст.ст. 3, 6, 7, 10, 12, 141, 259-260, 263 -266, 352 ЦПК України, Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування №3306/5 від 11.11.2011 року, ст.ст. 9,37, 41, 55,60,65,66,70-73,85,93, 103 Закону України «Про нотаріат», п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" суд-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, жительки АДРЕСА_2 реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_1) до ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_4, жительки с.Писарівка Лисянського району Черкаської області, реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_2), Чаплинської сільської ради Лисянського району Черкаської області (місце знаходження вул…Ценральна, 57 с.Чаплинка Лисянського району Черкаської області), треті особи без самостійних вимог на стороні позивача: Писарівська сільська рада Лисянського району Черкаської області (місце знаходження вул..Механізаторів,4 с.Писарівка Лисянського району Черкаської області), Лисянська державна нотаріальна контора Черкаської області (місце знаходження вул..Кірова, 25 смт.Лисянка Черкаської), ОСОБА_4 (місце проживання АДРЕСА_3) про встановлення нікчемності заповіту від 13.04.2016 року складеного ОСОБА_5 та посвідченого Чаплинською сільською радою Лисянського району Черкаської області за реєстровим номером 16 - залишити без задоволення.

У вимогах ОСОБА_2 щодо стягнення з Чаплинської сільської ради Лисянського району Черкаської області витрат на оплату правової допомоги в розмірі 30960 грн. (тридцять тисяч дев'ятсот шістдесят гривень) та витрат понесених на оплату судового збору в сумі 640 грн. (шістсот сорок гривень)-відмовити.

Роз'яснити сторонам що з повним текстом рішення вони можуть ознайомитись в приміщенні Лисянського районного суду Черкаської області 22 червня 2018 року.

Повний текст рішення виготовлено 22 червня 2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Черкаської області протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуюча -