Справа № 2-1390/11 Головуючий у І інстанції Зінченко О. М.
Провадження № 22-ц/780/3352/18 Доповідач у 2 інстанції Савченко С. І.
Категорія 20.09.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 вересня 2018 року м.Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії судів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Таргоній Д.О.,

при секретарі Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 19 червня 2018 року у справі за поданням заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, заінтересовані особи: боржник ОСОБА_2, стягувачі - ОСОБА_3, Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про примусове проникнення до житла боржника,-

в с т а н о в и в:

У червні 2018 року заступник начальника відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Київській області звернувся до суду із вказаним вище поданням, яке мотивував тим, що на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень знаходиться зведене виконавче провадження № 39625501 щодо виконнання:

- виконавчого листа № 2-532/11, виданого 24 березня 2011 року Обухівським районним судом Київської області про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 коштів у розмірі 3477952 грн.;

- виконавчого листа № 2-1390/11, виданого 24 жовтня 2012 року Обухівським районним судом Київської області про стягнення із ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг України» коштів у розмірі 3528744,96 грн.

Вказував, що за обома виконавчими листами державними виконавцями були відкриті виконачі провадження і копії постанов про відкриття направлені рекомендованою кореспонденцією боржнику, а відтак згідно чинної на той час ч.1 ст.31 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року він є повідомленим про відкриття провадження. Незважаючи на це боржник судові рішення не виконав, до відділу не з'явився.

05 квітня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про об'єднання виконавчих проваджень у зведене ВП № № 39625501.

Зазначав, що боржнику ОСОБА_2 на праві власності належить житловий будинок та земельна ділянка, розташовані по АДРЕСА_1, які є предметом іпотеки за договором іпотеки від 05 жовтня 2007 року, іпотекодержателем за яким є ТОВ «ОТП Факторинг Україна». З метою проведення виконавчих дій державним виконавцем 03 травня 2017 року представнику боржника ОСОБА_4 вручено вимогу про надання доступу до майна боржника для проведення виконавчих дій. Незважаючи на неодноразові спроби державного виконавця потрапити на територію домоволодіння боржника і провести опис та арешт його майна таке не виявилося можливим, про що складено акти і що у свою чергу свідчить про ухилення боржника від проведення виконавчих дій.

Посилався, що на території домоволодіння боржника розташовані транспортні засоби, у відношенні яких оголошено розшук постановою від 11 вересня 2013 року.

Ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 19 червня 2012 року встановлено факт ухилення боржника від виконання рішення суду та встановлене тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

У зв'язку із наведеним просив постановити вмотивоване рішення про примусове проникнення (входження) до майна боржника, а саме до домоволодіння та земельної ділянки, розташованих по АДРЕСА_1.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 19 червня 2018 року подання державного виконавця задоволено, надано дозвіл на примусове проникнення (входження) до майна боржника ОСОБА_2, а саме до будинку НОМЕР_2 та земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 для проведення виконавчих дій по виконанню виконавчого листа № 2-1390/11, виданого 24 жовтня 2012 року Обухівським районним судом Київської області про стягнення із ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг України» коштів у розмірі 3528744,96 грн.

Не погоджуючись із таким рішенням, боржник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні подання державного виконавця, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, недоведеністю обставин, які суд вважав встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Скарга мотивована тим, що боржник ОСОБА_2 не отримував рекомендованою кореспонденцією постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 01 квітня 2011 року, що унеможливлює вирішення питання про проникнення до його житла. Суд не врахував, що він не чинив перешкод державному виконавцю у доступі до свого домоволодіння і докази про це у справі відсутні. При вирішенні подання державного виконавця судом не застосовано норми міжнародного права, які підлягали застосуванню, зокрема Загальна декларація прав людини 1948 року, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародний пакт про громадянські та політичні права 1966 року, які вказують, що ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканість свого житла. Окрім того державним виконацем не були надані суду відомості про усіх проживаючих в будинку із боржником осіб зокрема жружина і двоє дітей, а відтак проведення виконавчих дій повинно відбуватися у спосіб установлений законом із дотриманням прав та інтересів цих осіб.

Заступник начальника відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Київській області Телявський А.М. подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно задоволив його подання, а доводи апеляційної скарги є безпідставними і надуманими, не грунтуються на матеріалах справи та не спростовують висновків суду про наявність підстав для проникнення до житла.

Стягувач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, мотивуючи доведеністю факту перешкоджання боржника у виконанні судового рішення, а також тим, що станом на 24 липня 2018 року ОСОБА_2 жодним чином не погасив заборгованість.

В суді апеляційної інстанції представник скаржника адвокат ОСОБА_4 подану апеляційну скаргу підтримав, просив задоволити та скасувати ухвалу Обухівського районного суду Київської області як незаконну.

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подав заяву про розгляд справи у відсутність його представника.

Решта учасників належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток, до суду не з'явилися, їх неявка відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи подання державного виконавця про примусове проникнення до житла боржника, суд першої інстанції виходив із того, що боржник ОСОБА_2 перешкоджає проведенню виконавчих дій шляхом ненадання доступу до арештованого майна боржника, державний виконавець вичерпав всі можливості виконаня рішення без примусового проникнення до житла, що не дало результатів, дії (бездіяльність) боржника призводять до тривалого невиконання судових рішень, що порушує вимоги чинного законодавства щодо обов'язковості судових рішень.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до приписів ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно п.13 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» (набрав чинності 05 жовтня 2016 року) виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Згідно ст.439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного чи приватного виконавця.

Встановлено, що на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Київській області перебуває зведене виконавче провадження № 39625501 щодо виконнання:

- виконавчого листа № 2-532/11, виданого 24 березня 2011 року Обухівським районним судом Київської області про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 коштів у розмірі 3477952 грн., провадження за яким відкрите постановою від 01 квітня 2011 року (а.с.16-17);

- виконавчого листа № 2-1390/11, виданого 24 жовтня 2012 року Обухівським районним судом Київської області про стягнення із ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг України» коштів у розмірі 3528744,96 грн., провадження за яким відкрите постановою від 28 березня 2013 року (а.с.13).

Постанову про об'єднання виконавчих проваджень у зведене ВП № № 39625501 винесена державним виконавцем 05 квітня 2013 року (а.с.18).

Також встановлено, копії постанов про відкриття виконавчих проваджень направлялися боржнику рекомендованою кореспонденцією, а відтак згідно чинної на той час ч.1 ст.31 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року він є повідомленим про відкриття провадження.

Постановою від 14 жовтня 2011 року оголошено розшук майна боржника, а саме чотирьох автомобілів, належних боржнику ОСОБА_2 (а.с.44).

Незважаючи на це боржник судові рішення не виконав, до відділу не з'явився.

Ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 19 червня 2012 року встанволено факт ухилення боржника від виконання рішення суду та встановлене тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України (а.с.81).

Також встановлено, що боржнику ОСОБА_2 на праві власності належить житловий будинок та земельна ділянка, розташовані по АДРЕСА_1 (а.с.37-40), які є предметом іпотеки за договором іпотеки від 05 жовтня 2007 року, іпотекодержателем за яким є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (а.с.29-36).

Постановою від 25 травня 2017 року накладено арешт на земельну ділянку та оголошено розшук майна, а саме чотирьох автомобілів, належних боржнику ОСОБА_2 (а.с.44).

Виходом за місцем проживання боржника ОСОБА_2 державним виконавцем Телявським А.М. складені наступні акти: від 11 квітня 2018 року о 15:21 щодо неможливості опису та арешту майна боржника за ненаданням доступу (а.с.73); 11 травня 2017 року о 11:15 боржник не виконав вимогу держвиконавця про надання доступу (а.с.71).

Такі ж акти щодо неможливості опису майна у зв'язку із ненаданнням боржником доступу до житла складені державним виконавцем: 08 вересня 2017 року (а.с.60); 11 травня 2017 року об 11:05 (а.с.59); 04 травня 2017 року (а.с.55), 10 жовтня 2011 року (а.с.49), 31 січня 2012 року (а.с.48); 24 травня 2012 року (а.с.47).

Відповідно до наданих державному виконавцю пояснень представника боржника ОСОБА_4 від 05 травня 2017 року, боржник має конституційне право на захист від втручання в сімейне життя та житло (а.с.69-70).

Вимога державного виконавця про надання йому 04 травня 2017 року доступу до будинку по АДРЕСА_1 від 03 травня 2017 року, адресована боржнику ОСОБА_2 та отримана його представником адвокатом ОСОБА_4 03 травня 2017 року, боржником не виконана (а.с.56-57). Виходом державного виконавця за місцем проживання боржника, останній доступу до житла не надав, що стверджується актом від 04 травня 2017 року (а.с.58).

Боржник ОСОБА_2 знайомився з матерілами виконавчого провадження, що стверджується його заявами (а.с.45, 63).

Отже судом незаперечно встановлено, що незважаючи на неодноразові спроби державного виконавця потрапити на територію домоволодіння боржника і провести опис та арешт його майна таке не виявилося можливим, про що складено акти і що у свою чергу свідчить про ухилення боржника від проведення виконавчих дій.

За таких обставин з огляду на те, що боржник ОСОБА_2 перешкоджає проведенню виконавчих дій щодо вилучення описаного і арештованого майна, суд першої інстанції обгрунтовано задоволив подання і надав дозвіл на примусове проникнення до майна боржника ОСОБА_2 - житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 з метою проведення виконавчих дій по вилученню описаного майна.

Доводи апеляційної скарги про те, що що боржник не отримував рекомендованою кореспонденцією постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 01 квітня 2011 року, що унеможливлює вирішення судом питання про проникнення до його житла надумані та безпідставні. З матеріалів справи вбачається, що на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Київській області перебуває зведене виконавче провадження № 39625501 щодо виконнання судових рішень, які набрали чинності у 2011 і 2012 році відповідно. Про наявність таких рішень боржник знав, оскільки як особисто знайомився із виконавчим провадженням, так і через свого представника.

Незважаючи на це судові рішення до цього часу ним не виконані, що є порушенням як Конституції України (ст.124) так і ст.18 ЦПК України, згідно яких судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Окрім того, колегія суддів вважає, що такі посилання на неотримання безпідставні, бо із 2011 року за наявності доброї волі та бажання боржник ОСОБА_2 міг вжити заходів до виконання (часткового виконання) судових рішень, проте не зробив цього, був ознайомлений з наявністю виконавчих проваджень, бо неодноразхово оскаржував дії державного виконавця. Наведене у свої сукупності дає підстави для висновку, що боржник ухиляється від добровільного виконання судового рішення тривалий час.

Посилання скаржника на те, що він не чинив перешкод державному виконавцю у доступі до свого домоволодіння і докази про це у справі відсутні безпідставні, зі справи вбачається саме першкоджання у доступі до житла для виконання судових рішень. Зокрема, представник боржника адвокат ОСОБА_4 під підпис повідомлявся про те, коли саме державний виконавець прибуде і о якій годині будуть проводитися виконавчі дії, однак боржник всупереч приписам не надав доступу і не сприяв державному виконавю у проведенні виконавчих дій.

При цьому колегія суддів враховує, що перешкоди можуть полягати не тільки у активній протидії, як помилково вважає заявник, а й бути пасивними, тобто невчинення певних дій.

Колегія суддів вважає безпідставними твердженнями позивача, про те, що при вирішенні подання державного виконавця судом порушено норми міжнародного права, які підлягали застосуванню, зокрема Загальна декларація прав людини 1948 року, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародний пакт про громадянські та політичні права 1966 року, які вказують, що ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканість свого житла.

Відповідно до ст.30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку не інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Аналогічні приписи містяться у ст.311 ЦК України, згідно якої житло фізичної особи є недоторканим. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення в ньому огляду чи обшуку може відбуватися лише за вмотивованим рішенням суду.

Відхиляючи даний довід колегія суддів відповідно до приписів ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч.4 ст.10 ЦПК України застосовує при розгляді даної справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї як джерело права.

Так згідно ст.8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (ч.1). Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (ч.2).

Отже, дана норма дозволяє втручатися у здійснення особою права на житло згідно із законом і в інтересах економічного добробуту країни, для захисту прав і свобод інших осіб, якщо таке втручання було пропорційним.

В даному випадку втручання у право боржника ОСОБА_2 на повагу до житла здійснене судом згідно із законом і було пропорційним переслідуваній меті, поскільки здійснене в інтересах дотримання прав та свобод стягувачів, рішення на користь яких не знаходять свого виконання на протязі більш як 8-ми років, що порушує їх права на майно, яким є присуджені судом кошти.

Доводи скарги, що державним виконацем не були надані суду відомості про усіх проживаючих в будинку із боржником осіб зокрема дружину і двох дітей, а відтак проведення виконавчих дій повинно відбуватися у спосіб установлений законом із дотриманням прав та інтересів цих осіб не мають правового значення для вирішення спору, оскільки суд дає лише дозвіл на проникнення, а не вирішує коли і як держаний виконавець буде проводити виконавчі дії.

Доводи скаржника про наявність інших ухвал суду, де відмовлено у проникненні до його житла, які мають преюдиційне значення, колегія суддів не приймає як необгрунтовані, оскільки в даному поданні інші обставини, зокрема державний виконавець звернувся щодо дій вчинених у травні 2017 року.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 19 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно п.2 ч.1 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: