Постанова

Іменем України

29 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 345/4357/15-ц

провадження № 61-28550св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація № 1»,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу судді апеляційного суду Івано-Франківської області Девляшевського В. А. від 30 серпня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна контора № 1» (далі - КП «ЖЕК № 1») звернулося до ОСОБА_3 з позовом, у якому просило стягнути заборгованість за комунальні послуги та зобов'язати укласти договір.

Позовна заява мотивована тим, що позивач є балансоутримувачем будинку № АДРЕСА_1. Відповідач зареєстрований та проживає у квартирі № 5 цього будинку.

КП «ЖЕК № 1» надає послуги з утримання будинку та прибудинкової території, проте відповідач такі послуги не оплачує. Станом на 01 листопада 2015 року заборгованість за надані послуги становить 13 279,75 грн.

Позивач неодноразово звертався до ОСОБА_3 з приводу переукладення договору про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території нового зразка, однак з відповідачем такого договору не укладено.

Оскільки наймач житлового приміщення зобов'язаний оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги, позивач просив стягнути з ОСОБА_3 вартість отриманих послуг та зобов'язати його укласти з КП «ЖЕО № 1» договір про надання послуг на утримання будинку і прибудинкової території.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2016 року у складі судді Гавриленка В. Г. позов КП «ЖЕО № 1» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь КП «ЖЕО № 1» заборгованість за надання послуг з утримання будинку і прибудинкової території за період з 27 листопада 2012 року до 27 листопада 2015 року в розмірі 5 342,13 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, у червні 2017 року ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій просив рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків скарги протягом тридцяти днів шляхом надання обґрунтованого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних причин пропуску такого строку.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 серпня 2017 року зазначені ОСОБА_3 у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження причини визнано неповажними, відмовлено у відкритті апеляційного провадження на підставі частини третьої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент вчинення процесуальної дії).

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що апеляційна скарга подана з пропуском строку на апеляційне оскарження, у встановлений судом строк заявник не навів поважних підстав для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

У вересні 2017 року ОСОБА_3 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Касаційна скарга мотивована тим, що причини, зазначені у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, є поважними. Кожній особі гарантоване право на оскарження судових рішень, держава забезпечує і гарантує громадянину право на перегляд судового рішення. Відповідач був присутнім під час проголошення вступної та резолютивної частини оскарженого судового рішення та отримав лише їх копії. З повним текстом судового рішення ОСОБА_3 ознайомився 31 травня 2017 року після його отримання. Необхідною умовою здійснення заінтересованою особою права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції є її обізнаність із змістом судового рішення.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України 22 травня 2018 року справу № 345/4357/15-ц передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій відповідно до частини третьої статті 406 ЦПК України розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із частиною третьою статті 297 ЦПК України (у редакції, яка діяла на момент постановлення оскарженої ухвали) апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2016 року позов КП «ЖЕО № 1» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь КП «ЖЕО № 1» заборгованість за надання послуг з утримання будинку і прибудинкової території за період з 27 листопада 2012 року до 27 листопада 2015 року в розмірі 5 342,13 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, у червні 2017 року ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій просив рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків скарги протягом тридцяти днів шляхом надання обґрунтованого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних причин пропуску такого строку.

ОСОБА_3 подав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження та зазначив, що у судовому засіданні 27 січня 2016 року було проголошено лише вступну та резолютивну його частини, повний текст судового рішення він отримав 31 травня 2017 року, після неодноразового звернення з відповідними заявами.

Апеляційний суд дійшов висновку, що недоліки скарги у визначений судом строк усунені не були, поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження заявник не навів, тому наявні правові підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження.

Проте такі висновки суду апеляційної інстанції є передчасними.

Однією з основних засад судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду і, таким чином, закріплені гарантії перевірки в апеляційному порядку судових рішень.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

За положеннями частини першої статті 294 ЦПК України (у редакції, що діяла на момент ухвалення судового рішення) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ОСОБА_3 зазначав, що під час проголошення судового рішення у судовому засіданні присутнім був, отримав лише вступну та резолютивну частини судового рішення. Повний текст оскарженого судового рішення отримано ним 31 травня 2017 року.

У матеріалах справи є супровідний лист про направлення копії оскаржуваного рішення суду ОСОБА_3 25 квітня 2016 року, проте немає відомостей про отримання відповідачем.

Відповідно до частини третьої статті 222 ЦПК України (у редакції, що діяла на момент ухвалення судового рішення) особам, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, копії повного судового рішення надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом двох днів з дня його складання або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо в суді.

Проте в разі, якщо недотримання строків апеляційного оскарження було зумовлене діями (бездіяльністю) суду першої інстанції, зокрема, особі не надіслана протягом строку на апеляційне оскарження копія повного тексту рішення суду першої інстанції, то ця обставина може бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження за заявою особи, яка оскаржує судове рішення.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції, не звернув уваги на те, що з вини суду ОСОБА_3 не отримав повного тексту оскаржуваного судового рішення, у зв'язку з чим був позбавлений права на своєчасне подання апеляційної скарги та її мотивування, що є вимогою статті 295 ЦПК України (у редакції, що діяла на момент ухвалення судового рішення).

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Таким чином, висновок суду апеляційної інстанції про те, що ОСОБА_3 не подав обґрунтованого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, є неправильним, і, як наслідок, постановлення ухвали апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження саме з цих підстав є передчасним.

Апеляційний суд допустив порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому судове рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з переданням справи до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження. Зважаючи на зазначені обставини, апеляційний суд, вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою заявника, повинен був перевірити доводи заявника про поважність причин пропуску процесуального строку, оскільки вони мають суттєве значення для вирішення питання про поновлення цього строку.

Керуючись статтями 400, 416, 417 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 серпня 2017 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

СуддіН. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат В. П. Курило