Справа № 500/1093/16-ц
Провадження № 2/500/369/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2018 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі : головуючого судді Грубіян Л.І.,

при секретарі Івановій Л.П..,

за участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізмаїл цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до АРК «Придунайська нива», про внесення змін дати і формулювання причини звільнення та провадження розрахунку,

В С Т А Н О В И В:

01.03.2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просив поновити строк для звернення до суду; визнати розпорядження голови АРК «Придунайська нива» ОСОБА_3 №54 від з 2012по 2014 про звільнення ОСОБА_2 за ст.. 38 КЗпП України незаконним, та змінити його, а саме вказати: звільнений за згодою сторін відповідно до п. 1ст.36 КЗпП України з 01.11.2015 року. Стягнути з АРК «Придунайська нива» на користь ОСОБА_2 грошові компенсації за не використання щорічної відпустки за період 2013, 2014, 2015 рік.

Підтримуючи позов пояснив, що з 02.10. 1982 року був прийнятий на роботу охоронцем в риболовецький колгосп «Придунайський рибак», в подальшому працював і на інших посадах. 05.02.2000 року на підставі рішення загальних зборів №11 створено Аграрно-рибогосподарський кооператив «Придунайська нива», де він продовжував працювати. В січні 2016 року йому стало відомо, що його звільнено за власним бажанням.

Він не погоджується з датою та формулюванням звільнення так як до 01.11.2015 року працював, на теперішній час він не заперечує бути звільненим за згодою сторін по ст..36 п. КЗпП України з01.11.2015 року по день фактичного припинення трудових відносин з відповідачем, а не за власним бажанням.

Також він не отримав компенсацію за не використані відпустки за 3 останні роки, яку просить стягнути з відповідача. Пропущений строк звернення до суду мотивує тим, що про звільнення узнав в січні 2016 року, до 01.11.2015 року працював, потім хворів та був в санаторії.

Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що з позовної заяви та недостовірних пояснень позивача не можливо зрозуміти на підставі чого з 01.11.2015 року він припинив працювати на посаді ловець прибережного лову, чи з ініціативи голови АРК «Придунайська нива», чи в звязку з хворобою. Фактично позивач ОСОБА_2 був звільнений за ст. 38 КЗпП України на підставі власноручної заяви про звільнення за власним бажанням написаної ним 17.09.2014 року, заяви про звільнення розглядались на24.09.2014 року на засіданні позачергових Загальних зборів членів АРК «Придунайська нива», після чого розпорядженням №54 від 01.10.2014 року позивача було звільнено. Будь-які відомості що ОСОБА_2 після звільнення працював в АРК «Придунайська нива», та отримував заробітну плату відсутні. Крім цього позивач пропустив строк для звернення до суду тому просить застосувати ст. 233 КЗпП України.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, допитавши свідків та ознайомившись з матеріалами справи суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову.

Як слідує зі ст. 5-1, ст. 22 Кодексу законів про працю України, ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, вільний вибір діяльності та інші гарантії,передбачені законодавством.

Судом встановлено, згідно трудової книжки 02.10. 1982 року позивач був прийнятий в члени колгоспу «Придунайський рибак» охоронником на риборозплідник , про що є запис в трудовій книжці (а/с5), в цьому ж колгоспі 16.09.1985р. позивача було переведено ловцем прибережного лову в бригаду №3, 08.10.1985р. призначено мотористом катера (а/с 91,92).

Рішенням загальних зборів №11 від 05.02.2000р. на базі колгоспу був організований Аграрно - рибогосподарський кооператив «Придунайська нива».

17.09.2014 року позивач власноручно написав голові АРК «Придунайська нива» заяву з проханням виключити його з членів кооперативу за власним бажанням(а/с 47).

24.09.2014 року на засіданні позачергових Загальних борів членів АРК «Придунайська нива» надано згоду на звільнення 5 членів на підставі поданих заяв про вихід з кооперативу за ст. 38 КЗпП України в тому числі і ОСОБА_4, відносно трьох осіб було надано згоду на звільнення за згодою сторін ч.1 ст.36 КЗпП України. Винесено постанову при припинення членство вищевказаних осіб. (а/с156-158). В судовому засіданні допитано в якості свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7ОСОБА_8, які пояснили що працювали АРК «Придунайська нива» разом з ОСОБА_2 на одних і тих же зборах вони вийшли з членів кооперативу, а потім деякими з них голова правління заключав трудову угоду на 2 місяці, це тривало рік чи півтора, чи була трудова угода з ОСОБА_4 їм не відомо.

01.10.2014 року згідно наказу(розпорядження) № 54, ОСОБА_2 (табельний №59) було звільнено з посади моторист катеру за ст. 38 КЗпП України на підставі його заяви (а/с63).

Підпис про ознайомлення в наказі відсутній, мається акт про відмову від підпису(а/с76), сам позивач не оспорює написання заяви про виключення із членів кооперативу, але пояснює що написав її не для того щоб звільнитися, а для укладання договору оренди земельної ділянку між ним та АРК «Придунайська нива».

Наказ про звільнення не оскаржено. Для задоволення вимоги визнати наказ №54 від 01.10.2014 року незаконним відсутні підстави, позивачем не надано доказів в чому полягає незаконність наказу, крім цього як будь-які інші заяви від ОСОБА_4 про його звільнення з інших підстав відсутні. Те що позивач працював до 01.11.2015 року, потім припинив роботу в звязку з хворобою не доведено, так як в звязку з хворобою можливе звільнення за ч.2 або 5 ст.40 КЗпП, а так як у позивача відсутній лікарняний лист, відсутня заява звільнити за станом здоровя або за угодою сторін.

Копія журналу обліку водо оснащення на риборозпліднику де позивач визнає свій підпис не може бути доказом, що останній продовжував працювати на тій же посаді і за це отримував заробітну плату відомості на отримання зарплати відсутні.

Оскільки позивач сам подав подавав письмову заяву про звільнення з роботи за власним бажанням і не відкликав цю заяву про звільнення з роботи тобто це його особисте волевиявлення

Щодо зміни формулювання та дати звільнення позивача, то вимоги позивача спростовуються наданими доказами, а саме, трудовою книжкою та заявою позивача на звільнення, рішенням позачергових Загальних зборів членів АРК «Придунайська нива», підписом в журналі про отримання трудової книжки, цим же підписом спростовується твердження позивача, що про звільнення він дізнався лише у січні 2016 року(а/с68,69).

Відносно вимог про стягнення компенсації за не використані відпустки, з особової картки №241 вбачається, що за всі роки з 2012по 2014 відпустки надавались(а/с48-50), в

наказі про звільнення вказано про компенсацію за час роботи з01.01.2014 по 01.10.2014р.

11.06.2018 року ОСОБА_2 подав заяву про збільшення позовних вимог, але відповідно до ст.49 ЦПК України - позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження;

До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за пять днів до початку першого судового засідання у справі.

Оскільки до збільшених позовних вимог не додано жодних доказів на підставі чого має бути виплачена компенсація за період з 2012по 2014 в розмірі мінімальної заробітної плати за 2018 рік, також ОСОБА_2 стверджував, що з від 01.10.2014 року по 30.09.2015 рік працював та отримував заробітну плату то на підставі яких доказів просить компенсацію в розмірі 14776 грн. за вимушений прогул за цей же час не доведено, тому не підлягають.

Згідно ст.ст. 76-78 ч.2 Цивільного процесуального кодексу України, суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.3 ст.12, 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд визнає вимоги позивача не доведеними і тому в задоволенні позову слід відмовити з цих підстав.

Згідно ж ст. 233 КЗпП України - працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Відповідачем заявлено про застосування до позовних вимог позивача строку звернення до суду, який ним пропущено без поважних причин.

В судовому засіданні ні позивач, ні її представник не змоги пояснити причину пропуску 3-х місячного строку звернення до суду.

Таким чином, суд вважає, що позивачем при зверненні із даним позовом до суду дійсно пропущено строк, передбачений ст. 233 КЗпП України.

Разом із тим, враховуючи відсутність підстав для задоволення позовних вимог по суті, суд відмовляє в задоволенні позову саме за його недоведеністю .

Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_2 до АРК «Придунайська нива», про внесення змін дати і формулювання причини звільнення та провадження розрахунку, стягнення 18 519,00 грн. - за вимушений прогул, стягнення компенсації за невикористані відпустки за 2012, 2013, 2014 рік в розмірі мінімальної заробітної плати, витрати на правову допомогу адвоката відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому

засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: ОСОБА_9