Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/572/18

номер провадження 2/695/626/18

20 червня 2018 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Середи Л.В.

за участю:

секретаря Бреуса В.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноша цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на період навчання дитини у твердій грошовій сумі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на період навчання дитини у твердій грошовій сумі 1400,0 грн. на період навчання сина, але не більше ніж до досягнення ним 23 років.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що сторони по справі мають спільного сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб між сторонами розірваний, а з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 на підставі рішення суду стягувалися аліменти до повноліття останнього.

Оскільки син досяг повноліття, аліменти з відповідача у примусовому порядку на його утримання не стягуються, а відповідач добровільно фінансової допомоги на утримання свого сина не надає. Станом на дату звернення до суду ОСОБА_5 навчається в Золотоніському коледжі ветеринарної медицини Білоцерківського національного аграрного університету.

Оскільки син сторін по справі навчається на денній формі навчання, він не може забезпечувати себе самостійно, а тому потребує матеріальної допомоги зі сторони своїх батьків. Відповідач матеріально нічим не допомагає, хоча, як наполягає позивач по справі, має неофіційний постійний, стабільний, достойний заробіток. Коштів позивача критично не вистачає на належне утримання свого сина, який продовжує навчання, а тому ОСОБА_1 звернулася до суду із відповідним позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання із відповідача у примусовому порядку та вважає за необхідне стягувати аліменти в твердій грошовій сумі.

У судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги зменшили та просили стягнути із відповідача аліменти у сумі 700,0 грн., та надали суду пояснення аналогічні поясненням викладеним у позовній заяві.

Відповідач та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення позову в сумі 1400,0 грн. заперечували із підстав зазначених у відзиві на позов, відповідно до якого наполягали, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти на утримання свого повнолітнього сина. Так відповідач постійного джерела доходу не має, є безробітнім, що стверджується даними Золотоніського міськрайонного центру зайнятості, іншої допомоги та соціальних виплат не отримує, а його єдиним джерелом є виплата допомоги по безробіттю, яка складає в середньому 418 грн. в місяць. Окрім того, позивач, не довела наявність витрат по навчанню свого повнолітнього сина та приховала факт свого працевлаштування на роботу із заробітною платою достатньою для належного забезпечення ОСОБА_5. Виходячи з вище вказаного відповідач просив суд відмовити в стягненні із нього аліментів у звязку із тим, що він не в змозі надати таку допомогу. Надалі прийняли пропозицію позивача та погодились на аліменти в сумі 700,0 грн. на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, і в цій частині позовні вимоги визнали.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають до задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про народження (серії І-СР №154342 від 29.08.2012 року) ОСОБА_5, народився 18.08.1999 року, а його батьками зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_1.

Як вбачається з довідки Золотоніського коледжу ветеринарної медицини Білоцерківського національного аграрного університету від 07.02.2018 року №33, ОСОБА_5 навчається на 2-му курсі денного відділення, стипендії не отримує, дата закінчення навчання 30 червня 2019 року.

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_5 є сином відповідача по справі, який досяг повноліття та навчається в навчальному закладі за денною формою навчання.

Відповідно до ст., ст.199, 200 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжує навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином та з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини, платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина.

Нормами ч. 1 ст. 198 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Положеннями ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

При визначені розміру аліментів на утримання сина сторін, що продовжує навчання, суд враховує матеріальне становище відповідача, оскільки відповідач є працездатним та матеріально забезпеченим, так як доказів про своє скрутне матеріальне становище, як підстава для відмови в задоволенні позову, на яку посилався останній під час розгляду справи, суду не надав.

Так відповідач наполягав, що він перебуває на обліку в центрі зайнятості як безробітній і його єдиним джерелом для існування є відповідна виплата із центру зайнятості, інших доходів він не має, соціальних виплат не отримує.

Однак допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила суду, що вона є невісткою позивача та неодноразово бачила ОСОБА_3 у кіоску, який надає послуги з ремонту взуття, та який безпосередньо здійснює ремонт взуття осіб, оскільки володіє такими навичками та професійно цим займається.

Також свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що вона добре знає відповідача ОСОБА_3, який ремонтує взуття, адже вона неодноразово приносила йому своє взуття для його ремонту.

Нормами встановленими ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Суд сприймає вказані показання свідків як належні та достатні, оскільки вони сумнівів у собі не викликають та відповідачем по справі не спростовуються.

Таким чином суд приходить до обґрунтованого висновку, що відповідач не є інвалідом, оскільки доказів зворотного суду не надав, знаходиться у працездатному віці, має постійний дохід від результатів своєї праці та має можливість утримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги відносно обох батьків та погодився надавати допомогу в сумі 700,0 грн.,.

Також суд не може залишити поза увагою, що позивач вже зверталася до суду із позовом про стягнення із відповідача аліментів на утримання свого сина на період навчання. Однак постановою апеляційного суду Черкаської області від 30.01.2018 року рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області було скасовано через те, що ОСОБА_5 на час розгляду справи не досяг повноліття, а тому ще не відбулося порушення права на захист якого спрямоване було звернення до суду. Разом із тим апеляційний суд у вказаному рішенні зазначив, що колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції, що відповідач проживає з цивільною дружиною ОСОБА_8, є батьком малолітньої ОСОБА_9, яка знаходиться на його утриманні, являється безробітнім і інших доходів, крім соціальної допомоги по безробіттю не має, а тому не має змоги надати матеріальну допомогу повнолітньому сину, який продовжує навчання в коледжі.

Що стосується заперечень відповідача про недоведеність позивачем необхідності витрат на утримання повнолітнього сина на період навчання, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з довідки виданої виконкомом Деньгівської сільської ради №68 від 07.02.2018 року ОСОБА_5 зареєстрований та проживає в с. Деньги, навчається в Золотоніському ветеринарному коледжі, на навчання їздить громадським транспортом.

Таким чином вбачається наявність постійних витрат на щоденний проїзд ОСОБА_5 до місця навчання, щоденного харчування, витрат, повязаних із придбанням навчальної літератури, предметів одягу, тощо. Як встановлено вище ОСОБА_5 стипендії не отримує. Всі вказані витрати покладаються на позивача по справі, хоча згідно норм чинного законодавства обовязок утримувати дітей, в тому числі повнолітніх, які продовжують навчання , покладається на обох батьків, а наявність на утриманні відповідача іншої дитини від іншого шлюбу, не позбавляє та не скасовує його обовязки по відношенню до іншої дитини, яка потребує належної матеріальної допомоги.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Вказані обставини в їх взаємозвязку доведені матеріалами справи та доказами, які знаходяться у ній.

Згідно із ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Враховуючи обставини зазначені вище, суд вважає, що повнолітній син сторін по справі, який навчається на денній формі навчання безумовно потребує допомоги від своїх батьків, та враховуючи, що мати, допомогу надає, але її недостатньо, суд вважає, що батько має можливість та зобовязаний надавати допомогу повнолітньому сину, що навчається.

Крім того аліменти, розмір яких заявлений позивачем у твердій грошовій сумі, в розмірі 700,0 грн. є , на думку суду, справедливим та буде відповідати як інтересам сторін по справі так і повнолітнього ОСОБА_5, які належить стягувати в межах тривалості навчання останнього.

На підставі ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Суд також вважає, що з відповідача необхідно стягти судові витрати відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі зазначеного та керуючись ст. 10,

ст., ст. 264, 265 ЦПК

України, ст. ст. 199, 200 СК України суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на період навчання дитини у твердій грошовій сумі задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_5 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 700 (сімсот) грнивень, починаючи стягнення із дати подання позову, тобто з 26.02.2018 року, і до закінчення навчання ОСОБА_5, до 30.06.2019 року, але не більше ніж до досягнення останнім 23-річного віку.

Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу аліментів за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави кошти по сплаті судового збору в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп..

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів в порядку визначеному ст., ст. 354-356 ЦПК України.

Суддя: Середа Л.В