Номер провадження: 22-ц/785/4796/18
Головуючий у першій інстанції Пучкова І. М.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області, у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Кононенко Н.А.,

за участю:

секретаря Цихиселі Л.Р.,

представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4,

представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, третя особа Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Скайд»,

встановив:

06 жовтня 2016 року позивач ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь майнову шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки у розмірі 24 177, 65 грн. та витрати понесені на експертні послуги у розмірі 690 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2018 року позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Скайд» (далі - ПАТ «СК «Скайд»), про відшкодування шкоди задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - 24177,65 грн., та витрат, понесених при проведенні дослідження експерта у сумі 690 грн. (а.с.139-140).

28 березня 2018 року від ОСОБА_3 надійшла апеляційна скарга на вищевказане рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2018 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду, як такого, що постановлено із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідача ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за те, що 21 січня 2016 року, о 17 год. 35 хв., ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «ГАЗ 24», д/н НОМЕР_2, рухався по проїзній частині по пр-ту М. Жукова, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну дистанцію та допустив зіткнення з автомобілем марки «Nissan X-Trail», д/н НОМЕР_3, яка належить на праві власності позивачу ОСОБА_5, завдавши останній матеріальної шкоди у сумі 24 177,65 грн.

Зазначені обставини визнані учасниками справи та підтверджуються наявними у справі доказами, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України вважаються встановленими і не підлягають доказуванню.

Спірними в даному випадку являються питання стосовно того, чи підлягає відшкодуванню завдана шкода позивачу відповідачем, чи має вона бути відшкодована страховою компанією, в якій застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача за завдану шкоду - ПрАТ «СК «СКАЙД».

Так, заперечуючи проти позовних вимог, відповідач ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_7 ставив перед судом питання про залучення до участі в якості співвідповідача вказану страхову компанію (а.с.91).

Крім того, ОСОБА_7 просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивач у встановлені Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспортного засобу» не повідомила страхову компанію про страховий випадок, а тому не має права на відшкодування страхової виплати.

Проте, суд першої інстанції виходив із того, що в даному випадку позивач сам вправі обирати особу, яка має відповідати за завдану від ДТП майнову шкоду, тобто безпосередньо заподіювач шкоди, а не страхова компанія, з чим повністю погоджується колегія суддів.

Так, ухвалюючи судове рішення, суд правильно виходив із того, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Крім того, суд правомірно вказав, що відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно п. 1. ч. 1. ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Частиною 3 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову, заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Таких правових позицій дотримувався Верховний Суд України в своїй постанові від 20 січня 2016 року, у справі 6-2808цс15, а також Верховний Суд в постанові, провадження № 61-5079 св 18.

Таким чином, всі вищевикладені обставини свідчать про те, що позивач ОСОБА_5 звернулась з позовом до належного відповідача, який має відшкодувати завдану їй матеріальну шкоду.

Крім того, викладені обставини свідчать про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача завданих збитків у сумі 690 грн., понесених позивачем у зв'язку з оплатою вартості експертного дослідження пошкодженого автомобіля, що підтверджується платіжним дорученням, як то передбачено ст. 22 ЦК України.

З огляду на викладене, доводи заявника апеляційної скарги про те, що позивач незаконно звернувся до суду з позовом до відповідача, а не до страхової компанії, є безпідставними, враховуючи також те, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За таких обставин, також є необгрунтованими і безпідставними доводи заявника апеляційної скарги про те, що у позивача не було правових підстав звернення до суду з даним позовом до відповідача, оскільки він жодного разу не звертався до нього з вимогами про відшкодування шкоди, що в свою чергу виключає наявність спору.

Такого висновку колегія суддів дійшла виходячи також з того, що право звернення до суду з позовними вимогами належить виключно позивачу, що не зобов'язує його звертатись з вимогами до відповідача. Разом з тим, позивач наділений правом задовольнити вимоги позивача до ухвалення судового рішення, однак чого зроблено не було до теперішнього часу, тобто протягом більше двох років.

Як вбачається з матеріалів справи, розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Nissan X-Trail» ОСОБА_5., д/н НОМЕР_3, становить 24177,65 грн., що підтверджується копією звіту № 01-021 спеціаліста-товарознавця, складеного 03.02.2016 року про оцінку вартості матеріального збитку, який спричинений внаслідок пошкодження автомобіля. За проведення експертного дослідження ОСОБА_5 було сплачено 690 грн., що підтверджується копією квитанції № 2332 від 02.02.2016 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного і обгрунтованого висновку про те, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає матеріальна шкода, заподіяна внаслідок ДТП, в розмірі 24177,65 грн. та 690,00 грн. втрат, понесених у зв'язку з проведенням дослідження експерта, а також сплачений судовий збір у сумі 551,20 грн.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18.06.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Н.А. Кононенко