АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3853/18 Справа № 199/159/18 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Варенко О.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Варенко О.П.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2018 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2018 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що він, ІНФОРМАЦІЯ_1, є пенсіонером, інвалідом першої групи, а також ветераном війни - інвалідом війни, одержує пенсію в розмірі 4 573,80 грн, розмір якої є недостатнім для нього, оскільки більшу частину пенсії він витрачає на лікування своїх хронічних хвороб.

Згідно довідки МСЕК від 27.04.2011 року позивач потребує постійної сторонньої допомоги та догляду.

Відповідач жодного разу не надавала матеріальної допомоги батькові, хоча є працездатною та працює. Так, згідно інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач є фізичною особою-підприємцем, діяльність якого на даний час не припинена.

Він, крім доньки, відповідача по справі, інших дітей не має. Батьківських прав стосовно неї не позбавлений.

Він перебуває у зареєстрованому шлюбі, утім його дружина також є непрацездатною, пенсіонеркою та отримує пенсію у розмірі 1 533,01 грн.

За таких обставин позивач просив суд стягнути з відповідача аліменти на його утримання в сумі 2 000 грн щомісячно.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що з 2010 року відповідач перестала надавати йому допомогу, однак він потребує матеріальної допомоги, оскільки він з дружиною не в змозі справлятися з хатньою роботою, а пенсії вистачає на комунальні послуги та їжу. Позивач зазначає, що державних пільг, окрім субсидії, не отримує та не має майна, яке може приносити дохід.

Вислухавши представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого наявна в матеріалах справи.

ОСОБА_2 є пенсіонером та інвалідом першої групи, ветераном війни-інвалідом війни, що підтверджується посвідченням серії ААБ №042127 від 03.12.2013, посвідченням серії ААЗ №2012645 від 03.04.2013, довідкою до акту МСЕК серії 10 ААА № 068653 від 27.04.2011.

Згідно інформації з довідки до акту МСЕК серії 10 ААА №068653 від 27.04.2011 ОСОБА_2 потребує постійної сторонньої допомоги та догляду.

Згідно зі ст. 202 Сімейного Кодексу України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина.

Особа є такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання її майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом, про що зазначено у частині четвертій статті 75 СК України.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 01 січня 2018 року встановлено 1 373 грн.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Лівобережному обєднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Дніпрі та отримує пенсію у розмірі 4 573,80 грн., що підтверджується довідкою від 12 грудня 2017 року.

Отже, ОСОБА_2 отримує пенсію в розмірі, що забезпечує йому прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому його не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК Українита, відповідно, частини першої статті 202 СК України.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись ст.ст.75, 202 СК України, Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», ухвалив рішення, яке відповідає вимогам чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що відповідач не надає йому матеріальну допомогу, що є підставою для стягнення аліментів на його утримання, - відхиляються колегією суддів, враховуючи, що обов'язок, передбачений ч.1 ст. 202 СК України, не є абсолютним. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання матір'ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум.

Крім того, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 з 2015 року підприємницьку діяльність не здійснює, у лютому 2018 року припинила свою діяльність як фізична особа-підприємець, на теперішній час не працює, перебуває на утриманні свого чоловіка.

Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому при постановленні рішення слід зважати на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, та не містять належних доказів, які б свідчили про недостатність отриманої позивачем пенсії для прожиткового рівня матеріального забезпечення, або наявність обставин, які зумовлюють додаткові витрати, що перевищують розмір пенсії позивача.

Передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

ОСОБА_4