АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4373/18 Справа № 199/3484/17 Головуючий у 1 й інстанції - Якименко Л. Г. Доповідач - Городнича В.С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2018 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2017 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 22 листопада 2011 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Проте, внаслідок неналежного виконання взятих на себе кредитних зобов'язань у відповідача станом на 30 квітня 2017 року утворилась заборгованість в розмірі 20164,94 грн.

У зв'язку з чим, ПАТ КБ "ПриватБанк" просило суд стягнути з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором №б/н від 22 листопада 2011 року в розмірі 20164,94 грн. та 1600,00 грн. судового збору, сплаченого за подачу позовної заяви.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2018 року у задоволенні позовних вимога ПАТ КБ "ПриватБанк" було відмовлено, з чим позивач не погодився та подав апеляційну скаргу, відповідно до вимог якої просить скасувати вказане рішення суду та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги банку.

В своїй апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк" посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на неповне з'ясування всіх обставин справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

ОСОБА_2 своїм правом передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу ПАТ КБ "ПриватБанк" не скористався.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно ч. 3 ст. 82 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня може здійснюватися без конкурсу тільки у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді.

Згідно ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Тож, до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження та переглядати рішення судів перших інстанцій.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 22 листопада 2011 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір б/н, згідно з яким відповідач отримав кредит у сумі 300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між ним і банком договір, про що свідчить його підпис у заяві.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

ОСОБА_2 належним чином не виконав умови кредитного договору, порушивши графік погашення кредиту і сплати процентів у зв'язку з чим станом на 30 квітня 2017 року прострочена заборгованість за кредитним договором, згідно з наданим позивачем розрахунком, становить 20164,94 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 273,51 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 14705,00 грн., заборгованість за пенею та комісією - 3750,00 грн., штрафи відповідно до пунктів 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 гривень, штраф (відсоткова складова) - 936,43 грн.

До суду з вимогою про погашення заборгованості ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся 25 травня 2017 року, однак, як вбачається з наданого розрахунку, останній платіж з погашення заборгованості за кредитом був проведений 23 грудня 2013 року, тобто строк звернення до суду минув 24 грудня 2016 року.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до ст. ст. 257, 258 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Згідно ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів".

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" суд першої інстанції застосував наслідки спливу строку позовної давності.

В своїй апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк" посилається на те, що судом першої інстанції було безпідставно застосовано строки позовної давності, так як строк дії картки не припиняє строку дії договору, а строк дії договору та строк дії картки не є тотожними поняттями і якщо жодна із сторін не заявляє про його припинення він автоматично лонгується на такий же термін.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи апелянта, оскільки застосовуючи строк позовної давності суд першої інстанції, з чим погоджується і суд апеляційної, виходив не із терміну дії картки чи договору, а із моменту коли позивач міг дізнатися про порушення свого права.

Так, відповідно до розрахунку заборгованості за договором №б/н від 22 листопада 2011 року, останній платіж погашення за кредитним договором становить - 23 грудня 2013 року, саме від цього моменту почалось порушення майнового права банку і враховуючи трирічний строк позовної давності, то право в ПАТ КБ "ПриватБанк" на звернення до суду із даним позовом минуло в грудні 2016 року,.

Про поновлення вказаного строку позивач не заявляв,.

Водночас, відповідач просив застосувати строки позовної давності, що відповідно до ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк".

У постановах судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року №6-1926цс15, 09 листопада 2016 року № 6-2251цс16, 30 вересня 2015 року №6-154цс15 викладена правова позиція щодо застосування строків позовної давності у разі наявності умов про часткове повернення кредиту, за якою зазначено, що оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами до 25 числа кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання, в даному випадку - 23 грудня 2013 року.

Тож, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2018 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова