Справа № 2-1243/11
У Х В А Л А

17 вересня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Цуранова А. Ю. ,

при секретарі Солом`яна Л. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Біла Церква скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою на дії державного виконавця у якій, з урахуванням неодноразових уточнень, просила визнати неправомірними дії державних виконавців Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області щодо невиконання вимог Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому провадженні №32091221 з виконання рішення Білоцерківського міськрайоного суду від 30.01.2012 року у справі №2/103/1043/2012 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів; визнати неправомірною та сасувати постанову від 21.08.2015 року про закінчення виконавчого провадження №32091221; визнати неправомірною бездіяльність начальника МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ Юрченко С.Ю.; зобов`язати начальника Білоцерківського МВ ДВС ГУЮ Київської області Двірника С.М. та старшого державного виконавця Козачук Н.А. виконати вимоги Закону України «Про виконавче провадження» та інструкції про проведення виконавчих дій щодо належного і своєчасного виконання рішення Білоцерківського міськрайоного суду від 30.01.2012 року у справі №2/103/1043/2012 про стягнення з аліментів.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.01.2012 року видано виконавчий документ, який позивач 04.04.2012 року подала до відділу ДВС Білоцерківського МРУЮ із заявою про відкриття провадження. Після отримання 29.01.2016 року на адвокатський запит копій документів виконавчого провадження позивач виявила порушення посадовими особами виконавчої служби Білоцерківського МРУЮ вимог ЗУ «Про виконавче провадження» та інструкції про проведення виконавчих дій по виконавчому провадженні №32091221 з виконання рішення Білоцерківського міськрайоного суду від 30.01.2012 року у справі №2/103/1043/2012 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення з аліментів. Вказує, що державними виконавцями, в порушення вимог Закону та Інструкції з організації примусового виконання рішень, не вжито всіх необхідних заходів щодо виконання виконавчого листа про стягнення аліментів.

Заявник в судовому засіданні скаргу підтримала та просила задовольнити.

Представник виконавчої служби та державні виконавці в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі.

В матеріалах справи міститься заперечення начальника МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ у Київській області С.Ю. Юрченко, в якому просила відмовити в задоволенні даної скарги в повному обсязі, посилаючись на те, що в ході виконавчого провадження державним виконавцем вжито усі необхідні виконавчі дії для виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Заслухавши заявника та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що постановою від 06.04.2012 року державний виконавець Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Бабін Р.М. відкрив виконавче провадження №32091221 за виконавчим листом виданим 13.02.2012 року Білоцерківським міськрайоним судом у справі №2/103/1043/2012 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

З наданих суду копій матеріалів виконавчого провадження встановлено, що 06.02.2014 року державним виконавцем було складено акт про відсутність майна боржника на яке може бути звернено стягнення та акт в якому вказано, що за боржником право власності на автотранспортні засоби не зареєстровано.

З наявних у справі довідок-розрахунків вбачається, що боржник ОСОБА_2 аліменти не сплачував та за ним рахувалась заборгованість.

21.08.2015 року державним виконавцем Гапоненко І.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з направленням за належністю виконавчого документу. В постанові вказано, що згідно повідомлення військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 боржник призваний до лав Збройних Сил України та направлений для проходження служби до в/ч пп НОМЕР_1 в с. Старичі Львівської області (лист від 11.08.2015 року №М-754).

Також в наданих матеріалах виконавчого провадження наявна заява стягувача ОСОБА_1 про надання довідки про несплату аліментів, інформаційні довідки з державного реєстру від 29.07.2014 року, виклик боржника про з`явлення до виконавчої служби від 25.07.2014, вимога державного виконавця про проходження військової служби боржником від 05.08.2015 року та лист відповідь на вимогу від 11.08.2015 р.

Судом встановлено, що 08.10.2015 року державним виконавцем ДВС Яворівського районного управління юстиції винесено постанову про відмову у відкритті провадження у зв`язку з тим, що в скерованих матеріалах відсутня відповідь на запит з ДПС України про перебування боржника в трудових відносинах/ про місце праці на території підвідомчій ВДВС Яворівського РУЮ.

Також встановлено, що згідно відповіді начальника центру надання послуг пов`язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Біла Церква від 16.06.2015 року за ОСОБА_2 зареєстровані транспортні засоби: з 02.09.2005 року автомобіль ИЖ 2715 та з 21.01.2009 року автомобіль ЗАЗ 11055770.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України у справі № 18-рп/2012 від 13.12.2012 року виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи діяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені боржником до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно зі статтею 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, шо рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушені їхні права чи свободи.

Статтею 14 ЦПК України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пункт 3 частини третьої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" закріплює, що з метою захисту інтересів стягувача виконавець має право одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачений обов`язок державного виконавця вживати заходів примусового виконання рішень неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища; за згодою власника використовувати приміщення, у тому числі комунальної власності, для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника для перевезення майна; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи Національної поліції; залучати у встановленому порядку до провадження виконавчих дій понятих, поліцейських, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; у процесі виконання рішень за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням поліцейських, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення; у разі необхідності залучати до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами.

Згідно п. 10 ч. 1 ст. 49 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі: направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Згідно ч. 3 ст. 49 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов`язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

У разі необхідності направлення виконавчого документа до іншого органу державної виконавчої служби державним виконавцям необхідно застосовувати п. 6 Розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень, якою передбачено, що виконавче провадження передається з одного органу державної виконавчої служби до іншого у разі: якщо місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна знаходиться на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до рішення Європейського суду у справі «Агрокомплекс проти України» (заява № 23465/03) від 06.10.2011 існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу (серед інших рішень, рішення у справі «Бурдов проти Росії», заява № 59498/00, та інші справи, зазначені в цій).

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (справа «Юрій Миколайович Іванов проти України», заява № 40450/04, рішення від 15.10.2009).

Частина 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначає перелік прав, якими наділений виконавець під час здійснення виконавчого провадження, а стаття 10 цього Закону визначає заходи примусового виконання рішень.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З долучених до матеріалів справи та досліджених судом копій документів виконавчого провадження вбачається, що державними виконавцями не було вчинено всіх необхідних заходів для примусового виконання рішення суду.

Так, державним виконавцем не здійснювалися виконавчі дії з необхідною періодичністю, не направлялися повторні запити для виявлення майна боржника, не з`ясувалось питання щодо місця роботи боржника, можливих доходів, пенсії та коштів на рахунках, перебування боржника в шлюбі та можливого виділу частки з спільного майна подружжя, не встановлено наявності у боржника закордонного паспорту щодо можливого обмеження виїзду за межі України, тощо.

Наведене свідчить про неповне здійснення державними виконавцями покладених на них Законом обов`язків.

Відповідно до вищевикладеного, суд не може погодитися з висновком державного виконавця про наявність підстав для прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження. В ході судового розгляду було встановлено обставини, які свідчать про порушення державним виконавцем законодавства при прийнятті рішення про закінчення виконавчого провадження, зокрема державним виконавцем нерегулярно вчинялись виконавчі дії щодо розшуку майна, а також не було встановлено дійсний майновий стан боржника, місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна.

Щодо вимоги про визнання бездіяльності начальника МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ Юрченко С.Ю. неправомірною, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження» контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснює начальник відділу. Вказані положення викладено в п.1.4. Інструкції з організації примусового виконання рішень.

У відповідності до ч. 2 ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження» начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, вищевказаними нормами визначається право, а не обов`язок керівника приймати рішення по виявлених (у разі такого підтвердження) порушень державним виконавцем, при цьому ч. 7 ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює заборону втручання інших державних або недержавних органів та їх посадових осіб у виконавче провадження, крім випадків, передбачених цим Законом.

Крім того, заявник не вказує, які саме дії державних виконавців під час проведення виконавчих дій нею оскаржувалися до начальника відділу.

Виходячи з цього, судом не встановлено, які саме дії не були вчинені начальником відділу МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ Юрченко С.Ю. в порядку такого контролю, тому в частині заявлених вимог щодо визнання бездіяльності начальника МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ Юрченко С.Ю., яка виразилась у неналежному контролі за діяльністю підлеглих неправомірною слід відмовити.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення скарги в частині зобов`язання начальника Білоцерківського МВ ДВС ГУЮ Київської області Двірника С.М. та старшого державного виконавця Козачук Н.А. виконати вимоги Закону України «Про виконавче провадження» та інструкції про проведення виконавчих дій щодо належного і своєчасного виконання рішення Білоцерківського міськрайоного суду від 30.01.2012 року у справі №2/103/1043/2012 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення з аліментів, оскільки виключно Законом встановлений обов`язок державного виконавця здійснювати виконавчі дії, при цьому у випадку неналежного виконання обов`язків дії чи бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені, в тому числі і до суду.

Слід звернути увагу, що певна діяльність начальника (виконуючого обов`язки начальника) виконавчої служби покладається на нього відповідно до посадових (службових) обов`язків та невиконання яких може свідчити виключно про дисциплінарну відповідальність останнього, застосування якої, за своїм правовим змістом, не входить до повноважень суду під час розгляду скарги на дії державного виконавця.

Отже, оскільки рішення суду, що набрало законної сили не виконувалось належним чином, державні виконавці не здійснили в повному обсязі виконавчі дії щодо примусового виконання рішення суду за виконавчим листом виданим 13.02.2012 року Білоцерківським міськрайоним судом у справі №2/103/1043/2012 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, суд вважає таку бездіяльність неправомірною, так само як і постанову про закінчення виконавчого провадження, що підлягає скасуванню, в іншій частині вимог скарги необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 260, 447-453 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області - задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Бабіна Романа Миколайовича у виконавчому провадженні ВП №32091221.

Визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Гапоненко Ірини Миколаївни у виконавчому провадженні ВП №32091221.

Визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Гапоненко Ірини Миколаївни від 21.08.2015 року про закінчення виконавчого провадження ВП 32091221.

В іншій частині вимог відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання та може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СуддяА. Ю. Цуранов