Справа № 603/395/18
Провадження №2/603/220/2018
"19" вересня 2018 р. м.Монастириська
Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді Іванчука В. М.
за участі секретаря судового засідання Швець Н.С.
розглянувши в судовому засіданні в залі суду міста Монастириська цивільну справу
про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
ОСОБА_2 звернувся в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом до ОСОБА_2, про визнання останнього таким, що втратив право користування житлом, а саме, житловим будинком що розташований за адресою вул.Рошнів №14 с.Олеша Монастириського району Тернопільської області та зняття з реєстрації за місцем проживання.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що він є власником житлового будинку по вул.Рошнів №14 с.Олеша Монастириського району Тернопільської області згідно свідоцтва про право власності виданого на підставі рішення виконкому Олешівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області від 08.10.2001 року за №56. В даному будинку крім нього зареєстрований ОСОБА_2.
Протягом останніх десяти років відповідач не проживає у вказаному житловому будинку.
Крім цього позивач посилається на ст. 405 ЦК України згідно якої член сімї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, хоча судом вживались заходи для належного його повідомлення про день, час та місце розгляду справи за останнім відомим місцем проживання (реєстрації) та повідомленням розміщеним на WEB сторінці Монастириського районного суду Тернопільської області, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву суду не надіслав.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності позивача та представника позивача на підставі наявних у справі доказів.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), а тому суд, дослідивши матеріали справи не вбачає підстав для відкладення справи і вважає можливим розглянути її на підставі наявних в матеріалах справи доказів з винесенням заочного рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши подані позивачем письмові документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Згідно ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Як передбачено приписами ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку по вул.Рошнів №14 с.Олеша Монастириського району Тернопільської області, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житловий будинок з належними до нього будівлями, який розташований по вул.Рошнів №14 с.Олеша, зроблено запис в реєстрову книгу №1 за реєстровим №1 15.10.2001 року.
Згідно наданої суду Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Тернопільській області та Довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданою Олешівською сільською радою Монастириського району Тернопільської області за №199 від 04.06.2018 року вбачається, що в вищевказаному житловому будинку зареєстрований ОСОБА_2 відповідач по справі.
Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Підставою звернення ОСОБА_1 з позовом про визнання втрати ОСОБА_3 права на користування житлом є його відсутність протягом року за місцем реєстрації.
Факт відсутності ОСОБА_2 за місцем реєстрації, вул.Рошнів №14 с.Олеша Монастириського району Тернопільської області, підтверджується: Актом опитування свідків №17 від 11.06.2018 року, згідно якого встановлено, що ОСОБА_2 в житловому будинку по вул.Рошнів №14 с.Олеша Монастириського району Тернопільської області на протязі останніх десяти років за вказаною адресою реєстрації не проживає.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сімї, суд враховує, що право користування житлом має речово-правовий характер, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні.
А тому аналізуючи вищевказане суд приходить до переконання, що позовні вимоги щодо визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, підлягають задоволенню.
В позовній заяві позивач ставить питання про зобов'язання зняти з реєстрації за місцем проживання ОСОБА_2, не визначаючи цього органу відповідачем у справі.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року (з наступними змінами і доповненнями), реєстрація та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці здійснюється органом реєстрації.
В ст. 7 вказаного Закону встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи.
Таким чином, вирішення питання про зняття з реєстраційного обліку може бути виконано органом реєстрації на підставі рішення суду, що набере законної сили. За таких обставин позов у цій частині задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, враховуючи той факт, що відповідач протягом останніх десяти років не користується житловим приміщенням (будинком), що по вул.Рошнів №14 с.Олеша Монастириського району Тернопільської області, який належить на праві власності позивачу, обов'язки по утриманню житла не здійснює, суд вважає, що відповідача слід визнати таким, що втратив право користування вказаним житлом.
Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 12, 81, 141, 263, 282 ЦПК України, ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України, 72 ЖК України, суд,, -
Позовні вимоги ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (паспорт серії МС №339301, ІПН НОМЕР_1), проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (паспорт серії МС №959183) зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 таким, що втратив право користування житлом, яке належить на праві власності ОСОБА_1, що знаходиться за адресою: вул.Рошнів №14 с.Олеша Монастириського району Тернопільської області.
В решті позовні вимоги залишити без задоволення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається позивачем до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя ОСОБА_4