справа № 639/7439/17
провадження № 2/639/577/18
Жовтневий районний суд м.Харкова
у складі: головуючого - судді Єрмоленко В.Б.
за участю секретаря-Тущенко Т.В.
Учасники справи:
представник позивача- ОСОБА_15.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3 особа-Харківська міська рада про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,-
Позивач ОСОБА_1 14.12.2017 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Територіальна громада в особі Харківської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_2.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він постійно мешкає і з 22.11.1997 року зареєстрований в квартирі АДРЕСА_2 За цією адресою з 22.11.1997 року також зареєстровані, але з 1999 року фактично не мешкають його колишня дружина ОСОБА_2 та повнолітній син ОСОБА_3 До реєстрації в спірній квартирі відповідачі займали квартиру АДРЕСА_3 За цією ж адресою вони зараз і проживають. Квартира АДРЕСА_2 є ізольованою, складається з двох житлових кімнат (17,94 кв. та 8,46 кв. м), житлова площа приміщення 26,40 кв. м., загальна - 49,30 кв. м. На час отримання квартири позивач займав посаду начальника ВЖРЕУ і перебував на обліку на отримання службового житла. Зазначена квартира з числа службових приміщень була виділена позивачеві за місцем його роботи для проживання сім'ї, яка на той час складалася з 3-х осіб (він і відповідачі), на підставі ордеру від 05.11.1997 року за рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної ради м. Харкова. З відповідачем ОСОБА_2 позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з 25.01.1997 року до 05.10.1999 року. Після розірвання шлюбу відповідачі залишили місце реєстрації. У подальшому питання щодо спільного користування квартирою неодноразово були предметом судового розгляду. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 12.04.2000 року право ОСОБА_2 користуватися житлом поновлено і вона була вселена до місця реєстрації. Зустрічні вимоги ОСОБА_1 про визнання колишньої дружини такою, що втратила право користування житлом, залишені без задоволення. У серпні 2000 року мало місце добровільно виконання цього рішення, але ОСОБА_2 з сином не стали жити за місцем реєстрації і відразу пішли до житлового будинку батьків АДРЕСА_4 а згодом оселилися в квартирі АДРЕСА_1. Рішенням від 25.08.2004 року Ленінський районний суд м. Харкова, яке набрало законної сили ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 23.11.2004 р., частково задоволено позов ОСОБА_2, поновлено її право проживати в квартирі за місцем реєстрації і виселена з квартири дружину ОСОБА_1 Зустрічний позов останнього про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням залишено без задоволення. З того часу минуло вже 13 років, відповідачі в квартиру не повернулися, живуть за іншою адресою, ніяких протиправних дій або перешкод їм у проживанні і користуванні житлом ніхто не здійснює. Починаючи з 2004 року, відповідачі без будь-яких поважних причин за місцем реєстрації не проживають, технічним станом житла не цікавляться, ніяких коштів по оплаті квартири і комунальні послуги не надають, проте самостійно з реєстраційного обліку не знімаються. За такими обставинами, враховуючи економічне становище в країні, розмір заробітної плати позивача та розмір заборгованості по сплаті за користування послугами теплової мережі та іншими комунальними послугами, він змушений звернутися до суду для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Ухвалою суду від 29.12.2017 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3 особа - Територіальна громада в особі Харківської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, була прийнята до розгляду, та відкрите загальне позовне провадження.
У судовому засіданні позивач та його представник, діюча на підставі ордеру юридичної консультації Жовтневого району м. Харкова від 05.10.2017 року, позовні вимоги та обставини, викладені у позовній заяві, підтримали у повному обсязі і просили позов задовольнити.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засіданняне з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку згідно зі ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не сповістили, відзиву на позов не подали. При одночасному існуванні умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення.
Представник третьої особи - територіальної громади в особі Харківської міської ради, діючий на підставі довіреності № 08-11/4023/2-17 від 28.12.2017 року, в судове засідання не з'явився, 31.01.2018 року в порядку ст.ст. 178, 181 ЦПК України надав пояснення на позовну заяву № 589/9-18, у яких, як заперечення проти позову, виклав свої аргументи і міркування, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.
За клопотанням позивача та його представника , ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 29.12.2017 р. про витребувані докази, а саме інформація з КЗОЗ «ХМП № 22» та ПАТ «Укрпошта» Харківської дирекції «Поштамту - Центру поштового зв'язку № 1»).
Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного.
Спірна двокімнатна квартира АДРЕСА_2 житловою площею 26,40 кв. м., надана ОСОБА_1 на підставі ордеру за НОМЕР_2, виданого 05.11.1997 року за рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної ради № 83-43 від 04.11.1997 року на сім'ю з 3-х осіб ( ОСОБА_1, дружина ОСОБА_2, син ОСОБА_3).Квартира отримана позивачем в період роботи на посаді начальника ВЖРЕУ і перебував у списку на отримання службового житла (а.с.11).
З довідки дільниці № 44 КП «Жилкомсервіс» за № 3605 від 04.10.2017 року вбачається, що двокімнатна ізольована квартира АДРЕСА_2 не приватизована, належить територіальній громаді м. Харкова, за цією адресою з 22.11.1997 року зареєстровані позивач - наймач житла, та відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3- його колишня дружина з сином (а.с. 10).
Формою А підтверджено, що до реєстрації в квартирі АДРЕСА_2 відповідачі займали квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 13).
З ОСОБА_2 позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з 25.01.1997 року, шлюб розірвано 05.10.1999 р., що випливає зі свідоцтва серії НОМЕР_3, виданого 05.10.1999 року Жовтневим відділом РАЦС м. Харкова на підставі актового запису № 361 (а.с. 12).
Спори між колишнім подружжям з приводи житлових прав двічі розглядалися судом. Так, рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 12.04.2000 року поновлено порушене право ОСОБА_2 на користування спірним житловим приміщенням і вона з сином вселена в квартиру. У позові ОСОБА_2 про зміну договору житлового найму, а також у зустрічних вимогах ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовлено (а.с. 14-15).
У листопаді 2000 року ОСОБА_2 вдруге звернулася до суду з позовом, який рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 25.08.2004 року, набравши законної сили ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 23.11.2004 р.,частково задоволений, поновлено її право на користування жилим приміщенням в АДРЕСА_2 шляхом вселення з сином та виселення дружини ОСОБА_1 -ОСОБА_4 без надання іншого жилого приміщення.Відмовлено ОСОБА_5 у задоволенні вимог зодо зміни договору житлового найму. Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання особи такими, що втратили право користування жилим приміщенням залишені без задоволення ( а.с. 16-24).
Як зазначає позивач, з того часу та протягом наступних 13-ти років, відповідачі до місця реєстрації не повернулися і жодного дня в квартирі не проживали. Ніяких протиправних дій або перешкод їм у проживанні і користуванні житлом не вчинялося, скарг або заяв з цього приводу до поліції від них не надходило. Відсутність будь-яких перешкод для відповідачів проживати і вільно користуватися житловим приміщенням за місцем їх реєстрації та відсутність від них скарг чи заяв з цього приводу підтверджується письмовою відповіддю за № 70 аз/119-65/07/20/2017 від 17.10.2017 року за підписом начальника Новобаварського відділу поліції ГУНП в Харківській області, де зазначено, що в результаті проведеної перевірки було встановлено, що в квартирі зареєстрований і фактично мешкає лише позивач, відповідачі зареєстровані, але з 1999 року не проживають і за місцем реєстрації не з'являються. Крім того, починаючи з 2004 року і по теперішній час, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зі зверненнями або скаргами стосовно будь-яких перешкод для їхнього вселення і подальшого проживання в АДРЕСА_2 не зверталися (а.с. 25).
Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ст.ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме з акту обстеження житла від 24.02.2017 року, складеному за участю сусідів ОСОБА_6 (квартира НОМЕР_7), ОСОБА_7 (квартира НОМЕР_5) та ОСОБА_8 (квартира НОМЕР_6), підписи яких посвідчено начальником дільниці № 44 КП «Жилкомсервіс», відповідачі за місцем реєстрації на час складання акту не проживають з вересня 2004 року, їх особисті речі та будь-яке інше майно в квартирі АДРЕСА_2 відсутні (а.с. 26).
На підтвердження позовних вимог суду також були надані копія дублікату виконавчого листа по цивільній справі про стягнення аліментів № 2-3142/99, виданого 12.04.2000 року, а також копія позовної заяви ОСОБА_2 від 09.06.2010 року про зміну розміру аліментів, з яких вбачається, що адресою її фактичного проживання на 2000 та на 2010 роки зазначено житловий будинок АДРЕСА_4 (а.с. 27-29).
Суду також наданий оригінал письмової відповіді КП «Харківводопостачання» від 19.10.2012 року за № 16/2394 на ім'я ОСОБА_2 на її лист № 2908 від 18.10.2012 року щодо утримання аліментів, з якої вбачається, що адресою свого фактичного проживання у 2012 році вона зазначила житловий будинок АДРЕСА_4 (а.с. 30).
За письмовою інформацією за № 69/01-03 від 15.01.2018 року КЗОЗ «Харківська міська лікарня № 22», на амбулаторній картці ОСОБА_2 , яка спостерігається у медичному закладі з 1992 року, вказана адреса АДРЕСА_1.На амбулаторній картці ОСОБА_3 зазначена адреса реєстрації- АДРЕСА_5 ( а.с. 46).
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 стверджували, що з 2004 року відповідачі не проживають у спірній квартирі.
Так, свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що знає родину позивача з 2000 року, з 2007 року разом з ОСОБА_1 працює і їй відомо про проживання в квартирі з 2004 р. одного позивача та утримання раніше з його заробітної плати аліментів на користь колишньої дружини, які надсилалися за адресою АДРЕСА_4
Свідок ОСОБА_8-сусідка позивача з 2002 року, яка проживає в квартирі на одному поверсі з квартирою позивача, відвідує спірну квартиру, приймала участь у складанні акту про відсутність відповідачів та їх тривале не проживання за місцем реєстрації, підтвердила факти, викладені в акті.
Свідок ОСОБА_12 розповіла суду, що позивача вона давно і добре знає, оскільки вони спілкуються сім'ями, разом зустрічають свята, відвідують один одного за місцем проживання, а її чоловік з позивачем працює на одному підприємстві. Відповідачів вона ніколи в квартирі не бачила і навіть з ними не знайома.
Допитана в якості свідка ОСОБА_11 надав суду аналогічні пояснення та стверджував, що приїжджає до брата -позивача 2-3 рази на місяць, відповідачі за місцем реєстрації не проживають без поважних причин багато років поспіль, жодних перешкод для користування ними житлом немає, ОСОБА_1 мешкає один, його колишня дружина має інше житло квартиру і будинок у приватному секторі в районі Баварії.
Позивач в судовому засіданні зазначав, що відповідачі ніяких витрат по оплаті комунальних послуг не несуть, він самостійно сплачує всі платежі, має суттєву заборгованість по оплаті послуг тепло забезпечення. На підтвердження таких обставин ОСОБА_1 надана копія договору від 26.06.2014 року про реструктуризацію заборгованості за послуги по теплопостачанню (опалення та гарячого водопостачання) та судового наказу від 26.06.2014 року (справа № 639/6046/14-ц) про стягнення заборгованості за опалення та гарячу воду (а.с. 64-66).
За довідкою Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради № 02-26/7271 від 02.08.2018 року, відповідачі, зареєстровані АДРЕСА_2 на обліку в Управлінні не перебувають і станом на 02.08.2018 року жодних видів державних допомог не отримують.
Виходячи з положень ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин більш шести місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено.
Згідно з роз'яснень, що містяться в п. 10 постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року, наявність рішення суду про право громадянина користуватися житловим приміщенням не є перешкодою до розгляду і задоволення позову про визнання його таким, що втратив це право з мотивів, якщо після набрання рішенням законної сили або після його виконання він був відсутнім понад шість місяців, у тому числі і в тих випадках, коли строк для виконання рішення не скінчився. Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ житлового приміщення тощо).
Матеріалами справи доведено, що відповідачі з 2004 року без будь-яких поважних для них причин за місцем реєстрації не проживають, технічним станом житла не переймаються, коштів на оплату квартири і комунальні послуги не надають, самостійно знятися з реєстраційного обліку не бажають.
Аналізуючи надані докази в цілому, так і надаючи оцінку кожному доказу ( групі однотипних доказів), суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 259, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони: ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ІПН НОМЕР_1, прож.АДРЕСА_2). ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_3). ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. н. ( АДРЕСА_3). 3 особа-Територіальна громада в особі Харківської міської ради ( м.Харків, пл. Конституції, 7).

Повне судове рішення виготовлено 17.09.2018.

СУДДЯ -