Постанова

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 664/2784/15-ц

провадження № 61-4835св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крата В. І. (суддя-доповідач), Курило В.П.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2, яка подана представником ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду Херсонської області від 16 листопада 2016 року у складі суддів: Полікарпової О. М., Базіль Л. В., Прокопчук Л. П.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. за зустрічним позовом ОСОБА_2 звернулась з позовом до АТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсними пунктів кредитного договору.

Первісний позов обґрунтований тим, що 27 квітня 2004 року із ОСОБА_2 укладено кредитний договір № НЕС0GA00001150, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 7105 доларів США з кінцевим терміном повернення 27 квітня 2017 року. В зв'язку з неналежним виконанням своїх зобов'язань відповідачем, станом на 31 липня 2015 року виникла заборгованість в сумі 30719,28 дол. США, яка складається з 5745,30 дол. США - заборгованість за кредитом, 8037,67 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1127,29 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 14335,18 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 11,57 дол. США - штраф (фіксована частина) та 1462,27 дол. США - штраф (процентна складова), які позивач просить стягнути на свою користь.

ОСОБА_2 подала зустрічний позов і просила визнати недійсним п.7.1 кредитного договору в частині підвищення з 27 листопада 2008 року відсоткової ставки за користування кредитом з 0,92 % на місяць (11,04 % річних) до 1,09% (13,08% річних) та п. 7.4. в частині встановлення підвищеної відсоткової ставки при порушенні зобов'язань по погашенню кредиту з 2,43 % на місяць (29,16 % річних) до 2,77 % на місяць (33,24 % річних).

В обґрунтування своїх доводів вказувала на те, що укладений з банком кредитний договір забезпечений іпотекою нерухомого майна з одночасним виданням заставної. Однак підвищення процентної ставки за користування кредитом відбулось всупереч умов кредитного договору без анулювання заставної та видачі нової заставної. Окрім того, п. 7.4. договору є істотним дисбалансом договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, який, у разі невиконання зобов'язань, має сплатити непропорційно велику суму компенсації.

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 29 серпня 2016 року первісний позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором № HEC0GA00001150 від 27 квітня 2007 року, станом на 31 липня 2015 року у розмірі 6872,59 дол. США, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 5745,30 дол. США та комісією у розмірі 1127,29 дол. США. У задоволенні стягнення заборгованості у розмірі 23846,69 дол. США, яка складається із заборгованості за процентами у розмірі 8037,67 дол. США, пені у розмірі 14335,18 дол. США та штрафів у розмірі 1473,84 дол. США відмовлено. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки за умовами кредитного договору (п. 4.1. та п. 5.4.) пеня та штраф передбачена, як відповідальність за невиконання грошових зобов'язань ОСОБА_2, їх одночасне застосування є протиправним. У задоволенні зустрічного позову слід відмовити, оскільки зазначення в кредитному договорі, а саме в пунктах 7.1. та 7.4. можливості збільшення розміру процентної ставки за користування кредитними коштами не обумовлюється лише власним розсудом банку, а застосовуються ці умови за наявності обставин визначених кредитним договором.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 16 листопада 2016 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 29 серпня 2016 року в частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором змінено, зменшено його до 4810,43 дол. США, що еквівалентно 103951,45 грн, а розмір стягнення комісії збільшено до 1134 дол. США, що еквівалентно 24505,75 грн. Ця загальна сума, визначена судом у розмірі 6872,59 дол. США підлягає зменшенню до 5944,59 дол. США, що еквівалентно 128462,58 грн. В частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів та пені скасовано та ухвалено нове. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за процентами у розмірі 8259, 85 дол. США, що еквівалентно 178495,36 грн та пеню у розмірі 282439,45 грн. В іншій частині рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 29 серпня 2016 року залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що умовами кредитного договору передбачено право банку в односторонньому порядку збільшити розмір процентної ставки. Положення договору, які передбачають сплату процентів за користування кредитом до їх підвищення недійсним не визнано, а тому у суду не було підстав для відмови у стягненні процентів тих, що сторони погодили у договорі. Анулювання заставної та видачі нової заставної, а також реєстрації нової заставної у державному реєстрі іпотек може вплинути або порушити лише права банку, а не позичальника.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 29 серпня 2016 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову в апеляційному порядку не оскаржувалося.

У грудні 2016 року ОСОБА_2 подала касаційну скаргу, підписану представником ОСОБА_3, у якій просила скасувати оскаржене рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушені норми процесуального права. Апеляційний суд проігнорував те, що: борг дійсно існує, але яка наразі сума заборгованості у зв'язку з неправомірним застосуванням підвищеної процентної ставки є незрозумілим, додаткові угоди до кредитного договору не укладались, нові заставні не видавались, у зв'язку з цим заборгованість обчислена неправильно та є необґрунтованою. Підвищення процентної ставки за користування кредитом відбулось всупереч умов кредитного договору без анулювання заставної та видачі нової заставної. Існує істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, який, у разі невиконання зобов'язань, має сплатити непропорційно велику суму компенсації.

Аналіз касаційної скарги та оскарженого рішення свідчить, що рішення апеляційного суду оскаржується в частині первісних позовних вимогпро стягнення заборгованості за кредитним договором. В іншій частині рішення суду апеляційної інстанції не оскаржується, а тому не переглядається.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 15 грудня 2016 року у справі відкрито касаційне провадження.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 19 лютого 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 27 квітня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № НЕС0GA00001150, згідно якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 7105 дол. США з кінцевим терміном повернення до 27 квітня 2017 року. За заставною серія ПБ № 002035, виданою ОСОБА_4 та ОСОБА_5, передано в іпотеку банку нерухоме майно житловий будинок, для забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором.

Апеляційний суд змінюючи рішення суду першої інстанції про стягнення кредитної заборгованості зменшив суму боргу до 4810,43 дол. США, що еквівалентно 103951,45 грн, а розмір стягнення комісії збільшив до 1134 дол. США, що еквівалентно 24505,75 грн. Ця загальна сума, визначена судом у розмірі 6872,59 доларів США підлягає зменшенню до 5944,59 дол. США, що еквівалентно 128 462,58 грн.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками, оскільки апеляційний суд не вказав підстави для зміни рішення суду першої інстанції в мотивувальній частині в цій частині первісних позовних вимог.

Суди встановили, що п. 2.3.1 кредитного договору передбачено, що банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу дол. США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом дол. США до гривні, встановленого НБУ на момент укладання даного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати набрання чинності зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки банком у вищевказаному порядку можливо в межах кількості пунктів, на яке збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно до збільшення курсу долара США.

При скасуванні рішення суду першої інстанції, та задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за процентами, апеляційний суд вказав, що умовами кредитного договору передбачено право банку в односторонньому порядку збільшити розмір процентної ставки, однак таке право кореспондується з відповідним обов'язком дотримання процедури повідомлення позичальника про прийняте банком рішення. З листа ПАТ КБ «ПриватБанк» від 03 жовтня 2008 року вбачається, що банк повідомляє ОСОБА_2 про підвищення відсоткової ставки за вказаним вище кредитним договором, починаючи з 27 листопада 2008 року до 13,08%, зміну відсоткової ставки/пені у разі невиконання грошових зобов'язань за кредитним договором відповідно до зміни відсоткової ставки та пропонує у разі незгоди щодо зміни умов кредитування звернутися до відділення банку з письмовим повідомленням про свою незгоду в строк не пізніше 20 листопада 2008 року, а також погасити заборгованість за кредитним договором у повному обсязі (а.с.13). Апеляційний суд вважав, що банк, приймаючи рішення про збільшення відсоткової ставки за кредитом, виходив з підвищення вартості кредитних ресурсів. Крім того, банк зазначив у повідомленні точний розмір збільшеної процентної ставки з 11,04 % до 13,08 % і цей факт встановлено судом першої інстанції, отже зазначені дії банку слід вважати такими, що відповідають умовам договору. Разом з тим, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що банком порушені умови кредитного договору щодо належного повідомлення боржника про підвищення відсоткової ставки, яка нараховується у разі прострочення виконання зобов'язання, а саме у повідомленні не зазначено її новий розмір (а.с.13).

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками з таких підстав.

Згідно частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

У постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 752/16018/15-ц зроблено висновок, що «у разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника лист про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку».

Проте апеляційний суд переглядаючи рішення суду першої інстанції зробив взаємовиключні висновки про дотримання банком процедури підвищення процентної ставки та передчасно задовольнив позов в частиністягнення заборгованості за процентами, при цьому не визначився із відсотковою ставкою, що підлягає застосуванню.

У постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 зроблено висновок, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

У постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 відсутній висновок про те, який же вид неустойки (штраф чи пеню) підлягає стягненню та який критерій має бути застосовано для його вибору. Тлумачення статей 3 та 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, слід враховувати справедливість і розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тому необхідно визначити стягнення якого виду неустойки (штрафу чи пені) є нерозумним і несправедливим, з урахуванням їх розміру.

При залишенні рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні первісних позовних вимог про стягнення штрафу в розмірі 1 473,84 дол. США та стягуючи пеню у розмірі 282 439,45 грн, апеляційний суд зробив передчасний висновок про стягнення з відповідача саме пені.

Таким чином, доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права (частина третя статті 411 ЦПК України). Це унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, оскаржене рішення апеляційного суду в частині первісного позову скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, яка підписана представником ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 16 листопада 2016 року в частині первісного позову акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати.

Передати справу № 664/2784/15-ц в частині первісного позову акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення апеляційного суду Херсонської області від 16 листопада 2016 року втрачає законну силу і подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило