Ухвала

13 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 570/4206/16-ц

провадження № 61-40183ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І., розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від

22 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Рівненської області від

07 березня 2018 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Рівнеобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення вартості не облікованої електричної енергії,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року Приватне акціонерне товариство «Рівнеобленерго» (далі - ПрАТ «Рівнеобленерго») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення вартості не облікованої електричної енергії.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 22 вересня

2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Рівненської області від 07 березня 2018 року позов ПрАТ «Рівнеобленерго» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на розподільчий рахунок ПрАТ «Рівнеобленерго» вартість не облікованої електричної енергії у розмірі 16 485 грн 95 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У липні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника

ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 22 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Рівненської області від 07 березня 2018 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просив, скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 26 липня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору. Касаційну скаргу залишено без руху, надано строк для усунення недоліків до 31 серпня 2018 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали для надання документів на підтвердження повноважень представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 як адвоката, доказів отримання копії оскаржуваної постанови апеляційного суду саме ОСОБА_1 та для сплати судового збору або надання належних доказів на підтвердження звільнення від його сплати.

У вересні 2018 року до Верховного Суду надійшла заява про усунення недоліків касаційної скарги, до якої додано оригінал ордеру, що підтверджує повноваження адвоката ОСОБА_2 на представлення інтересів ОСОБА_1 На підтвердження обставини отримання відповідачем копії оскаржуваних рішень до заяви додано копії супровідного листа з районного суду, поштового конверта, поштового повідомлення та супровідного листа з суду апеляційної інстанції.

Перевіривши наведені заявником доводи, вважаю, що клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 22 вересня 2017 року та постанови Апеляційного суду Рівненської області від 07 березня 2018 року підлягає задоволенню.

Крім того, заявник просив звільнити його від сплати судового збору, посилаючись на те, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу заявника за попередній календарний рік.

На підтвердження наведених обставин надав довідку Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області від 29 серпня

2018 року, згідно з якою заявник за 2017 рік отримав пенсію у розмірі

41 826 грн 60 коп.

Згідно з частиною першою статті 136 ЦПК України, статтею 8 Закону України

«Про судовий збір» суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій статті 136 ЦПК України, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про судовий збір» визначено випадки коли суд може звільнити особу від сплати судового збору, зокрема якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю.

Вивчивши клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору вважаю, що воно підлягає задоволенню, оскільки сума судового збору за подання касаційної скарги становить 2 756 грн 00 коп. та перевищує 5 відсотків річного доходу заявника за попередній календарний рік.

Разом з тим, вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 16 485 грн 95 коп., яка станом на 1 січня

2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762*100=176 200).

Ураховуючи наведене, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обгрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням того, що касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 22 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Рівненської області від 07 березня 2018 року задовольнити.

Поновити представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 22 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Рівненської області від 07 березня 2018 року.

Клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 22 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Рівненської області від 07 березня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Рівнеобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення вартості не облікованої електричної енергії відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Усик