Справа № 350/14/17
Провадження № 22-ц/779/639/2018
Головуючий у 1 інстанції Пулик М. В.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Пнівчук О.В., Бойчука І.В.

за участю секретаря Возняк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Грабівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання заповіту недійсним та визнання права власності на спадкове майно, за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на рішення Рожнятівського районного суду, ухвалене суддею Пуликом М.В. 12 березня 2018 року в смт. Рожнятів, повний тест рішення складено 22 березня 2018 року, -

в с т а н о в и в:

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до Грабівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області про визнання права власності на спадкове майно за заповітом.

Свої вимоги мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла його мати ОСОБА_5 Після її смерті відкрилася спадщина на домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1

Він є спадкоємцем за заповітом, який складено 29 квітня 2002 року, підписаний власноручно вдома ОСОБА_5 та посвідчений секретарем Грабівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області - Бойчук С.В., зареєстрований в реєстрі за №37.

Бажаючи скористатися своїм правом на спадкування за заповітом, він звернувся в нотаріальну контору, однак нотаріус відмовив йому в оформленні спадщини, мотивуючи тим, що відсутній документ про право власності на домоволодіння спадкодавця. При таких обставинах він не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, змушений звернутися в суд за захистом своїх законних прав та інтересів.

На підставі наведеного просив визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_5 право власності на спадкове майно, а саме на домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1

Ухвалою Рожнятівського районного суду від 06.02.2017 року до участі в розгляді даної справи залучено ОСОБА_7 та ОСОБА_4 в якості співвідповідачів.

17.05.2017 року ОСОБА_3 подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання заповіту недійсним та визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_3 посилається на те, що вони з позивачем є братом і сестрою. За час спільного проживання їхні батьки побудували житловий будинок та господарські споруди по АДРЕСА_1. Вся сім'я проживала в цьому господарстві.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер їхній батько ОСОБА_8, після смерті якого вона прийняла спадщину, оскільки вступила у фактичне володіння та управління спадковим майном.

В 2001 році стан здоров'я матері різко погіршився, вона дбала про неї, доглядала її, готувала їсти, а на день її смерті проживала разом з матір'ю тому вважає, що прийняла спадщину.

Вказує, що між нею та братом існувала домовленість, що кожному з них буде належати по 1/2 спадкового домоволодіння.

Позовні вимоги ОСОБА_2 не визнає, вважає заповіт від 29 квітня 2002 року недійсним з тих підстав, що мати була неграмотною, не вміла ні писати, ні читати. Зі змісту заповіту невідомо, чи даний заповіт було прочитано. Крім цього, як видно з тексту заповіту, секретарем сільської ради не було перевірено дієздатність особи, а також заповіт складено від імені ОСОБА_5, а не ОСОБА_9, що є доказом того, що особа заповідача не встановлювалася.

Вважає, що вони з братом мають право на рівні частини спадкового майна.

Крім того, вона має право на обов'язкову частку в спадщині, оскільки на час відкриття спадщини після смерті матері була непрацездатною.

Просила суд ухвалити рішення, яким встановити факт прийняття нею спадщини після смерті батька ОСОБА_8 та прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5; визнати недійсним та скасувати заповіт, посвідчений секретарем Грабівської сільської ради 29 квітня 2002 року від імені ОСОБА_5 в користь ОСОБА_2; визнати за нею право власності на 1/2 частину домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1

Ухвалою Рожнятівського районного суду від 19.05.2017 року даний зустрічний позов об'єднано в одне провадження з цивільною справою №350/14/17, номер провадження 2/350/175/2017.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 12 березня 2018 року позов ОСОБА_2 до Грабівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання заповіту недійсним та визнання права власності на спадкове майно задоволено частково. Визнано заповіт, зареєстрований в реєстрі за №37, посвідчений 29 квітня 2002 року секретарем Грабівської сільської ради від імені ОСОБА_5 недійсним. Встановлено, що ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 року її батька ОСОБА_8. Визнано за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, право власності на 5/6 частин домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 Визнано за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/6 частину домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1

На дане рішення суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення незаконне, винесене з порушення норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Вважає, що судом не було враховано його пояснень та пояснень свідків про те, що його мати ОСОБА_5 вміла розписуватись, так як в дитинстві ходила у школу, і також сама розписувалась у відомостях про отримання пенсії.

Крім того, суд першої інстанції не врахував ту обставину, що ОСОБА_3 в спірному домоволодінні не проживала, так як з 1974 року почала проживати у своєму власному житловому будинку, спадщину після смерті батьків не приймала, чого не заперечила в судовому засіданні.

Також вважає, що судом допущено порушення норм процесуального права і фактично поновлено ОСОБА_3 строк позовної давності, хоча прямо про це не зазначено в рішенні суду, що привело до неправильного вирішення справи.

На підставі наведеного ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовити.

ОСОБА_3 також подала апеляційну скаргу на рішення Рожнятівського районного суду від 12 березня 2018 року. Вважає дане рішення незаконним в частині відмови у задоволенні її зустрічного позову. На її думку, при вирішенні даної справи судом було порушено норми як матеріального, так і норми процесуального права.

Зазначає, що після смерті батька ОСОБА_8 вступила у фактичне володіння спадковим майном та у відповідності зі ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) прийняла спадщину.

Коли мати хворіла вона дбала про неї та доглядала, а після її смерті разом із братом проводила похорони.

Одразу ж після смерті матері вона забрала з господарства як спадщину ряд майна, що належало матері (її особисті речі, посуд, сільськогосподарський інвентар та інше майно). В березні 2006 року вона обробляла належну матері земельну ділянку.

З братом, відповідачем по зустрічному позову, у неї існувала домовленість, що кожному з них належатиме 1/2 спадкового домоволодіння.

Зазначає, що оспорюваний заповіт її мати не могла скласти та підписати, оскільки була неграмотною та інвалідом по зору, а тому такий складений з порушенням вимог Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій секретарями сільських рад, підписаний самим відповідачем.

Вважає, що суд правильно визнав недійсним даний заповіт та встановив факт прийняття нею спадщини після смерті батька ОСОБА_8

Однак, на її думку, суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги той факт, що відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 не заперечував, що вона прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_5, оскільки протягом шести місяців вона забрала ряд майна з господарства та вступила у фактичне володіння спадковим майном.

Просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні її зустрічного позову, ухвалити нове рішення, яким встановити факт прийняття нею спадщини після матері ОСОБА_5, визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 спадкового домоволодіння кожному.

15.12.2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України. Відповідно до п. 9 ст. 1 Розділу XIII «Перехідні положення» вказаного Кодексу справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до п. 8 ст. 1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017 року) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач та його представник подану ними апеляційну скаргу підтримали, в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 просили відмовити.

Представник відповідача підтримала апеляційну скаргу ОСОБА_3, проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 заперечила.

Представник Грабівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області та ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили, повідомлялися про час та місце слухання справи належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз'яснює, у випадку необхідності, учасникам судового процесу їх процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судовому процесу їх правами та вживає заходів для виконання ними їх обов'язків.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 та вимоги зустрічного позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 проживав у спірному домоволодінні на момент смерті його батька та матері та проживає в ньому по даний час. Однак, заповіт від 29.04.2002 року, за яким мати ОСОБА_5 заповіла йому дане нерухоме майно, складений з порушеннями вимог закону. Про існування оскаржуваного заповіту ОСОБА_3 стало відомо тільки з того часу, коли позивач звернувся до суду з даним позовом. Крім того, в силу вимог п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України 1963 року, вона має право на частину спадщини після смерті свого батька. Однак на момент смерті матері така з нею не проживала і з заявою про прийняття спадщини не зверталася.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п'ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Разом з тим, до цивільних правовідносин, які виникли до набрання чинності ЦК України (1 січня 2004 року) згідно Прикінцевих та перехідних положень даного кодексу застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року.

Так ст. 543 ЦК Української РСР 1963 року було передбачено, що якщо заповідач внаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за його дорученням у його присутності і в присутності нотаріуса або посадової особи, яка посвідчує заповіти, прирівнювані до нотаріально посвідчених (стаття 542 цього Кодексу), заповіт може підписати інший громадянин. При цьому зазначаються причини, з яких заповідач не міг підписати заповіт власноручно. Заповіт не може підписувати особа, на користь якої його зроблено.

Згідно ст. 549 ЦК Української РСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні були бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Судом встановлено, що згідно копії повторного Свідоцтва про народження НОМЕР_2 від 28.01.1954 року, копії відновленого Свідоцтва про народження НОМЕР_3 від 08.04.1962 року та копії повторного Свідоцтва про народження НОМЕР_4 від 09.03.1977 року ОСОБА_2 та ОСОБА_7 є дітьми ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с. 15, 58).

Згідно копії повторного Свідоцтва про одруження НОМЕР_5 від 15.02.1972 року ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_3 (а.с. 59).

Встановлено також, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5 померла, про що свідчить копія повторного Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 від 27.12.2016 року (а.с. 16).

Як вбачається з копії Заповіту від 29.04.2002 року ОСОБА_5 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла своєму синові ОСОБА_2 (а.с. 7).

Відповідно до копії Довідки Грабівської сільської ради Рожнятівськго району Івано-Франківській області №1319 від 26.12.2016 року, яка видається з оформленням спадщини, згідно із записом у погосподарській книзі виконавчого комітету Грабівської сільської ради за №2 ОСОБА_5 належав на праві власності житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 До дня смерті спадкодавця і після її смерті у будинку проживав та зареєстрований син померлої ОСОБА_2 (а.с. 13).

Однак, згідно копії листа-відповіді Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області від 26.12.2016 року №1256/02-14, ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_5 у зв'язку з відсутністю документа власності на спадкове майно та розбіжностями в родинних відносинах (а.с. 11).

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним ОСОБА_3 у порядку, визначеному ст. 549 ЦК Української РСР 1963 року прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_8, оскільки протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступила в управління та володіння спадковим майном (речами домашнього вжитку, земельною ділянкою).

Даний факт позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним ОСОБА_2 не заперечив у судовому засіданні та не спростував належними доказами.

Крім того, в судовому засіданні суду першої інстанції позивач визнав, що він підписав оспорюваний заповіт, так як мати була неписьменною, а також за станом здоров'я не могла цього зробити (звукозапис судового засідання від 20.07.2017 року).

Наведене свідчить про те, що заповіт ОСОБА_5 складений з порушенням чинного на той час законодавства, а тому позивач ОСОБА_2 вважається таким, що у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_8 та матері ОСОБА_5

Щодо вимог ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття нею спадщини після смерті матері, то такі місцевий суд обґрунтовано не взяв до уваги, оскільки на час смерті матері вона у спірному домоволодінні із спадкодавцем не проживала, із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталася. Посилання апелянта на те, що вона доглядала хвору матір, разом із братом проводила похорони, а одразу ж після її смерті забрала з господарства як спадщину ряд майна (особисті речі матері, посуд, сільськогосподарський інвентар та інше майно), обробляла належну матері земельну ділянку не свідчать про прийняття нею спадщини в розумінні ст. 1269 ЦК України, чинного з 1 січня 2004 року.

Як вбачається з листа Грабівської сільської ради Рожнятівськго району Івано-Франківській області від 21.03.2017 року №106-02/26, ОСОБА_3 з 1958 року по 1970 рік разом із сім'єю була зареєстрована та проживала у господарстві батька ОСОБА_8 Однак, у 1970 році вона перейшла жити у власний житловий будинок, який вони збудували разом з чоловіком, і відкрили новий погосподарський номер за іншою адресою (а.с. 69).

Таким чином, право ОСОБА_3 на частку у спадковому майні після смерті матері ОСОБА_5 в даному випадку не порушене, а тому суд правильно відмовив в задоволенні її позовних вимог в цій частині.

Що стосується посилань апелянта ОСОБА_2 на порушення судом норм процесуального права та фактичного поновлення ОСОБА_3 строку позовної давності, то слід зазначити, що останньою не було порушено строків звернення до суду з даним позовом, оскільки згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Інші доводи апеляційних скарг правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а фактично зводяться до переоцінки доказів, досліджених у встановленому законом порядку.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції зробив правильний висновок про часткове задоволення вимог первісного та зустрічного позовів та вірно визначив частки сторін у спадковому майні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Рожнятівського районного суду від 12 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 червня 2018 року.

Головуюча: Томин О.О.

Судді: Пнівчук О.В.

Бойчук І.В.