Постанова

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 201/10435/16-ц

провадження № 61-34551св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - державне підприємство «Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут трубної промисловості ім. Я. Ю. Осади»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 06 грудня 2016 року у складі судді Наумової О. С. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Варенко О. П., Городничої В. С., Лаченкової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до державного підприємства «Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут трубної промисловості імені Я. Ю. Осади» (далі - ДП «НДКТІТП ім. Я.Ю. Осади») про зобов'язання вчинити дії.

Позовну заяву мотивовано тим, що вона з 26 вересня 2014 року на підставі наказу Міністерства промислової політики України від 25 вересня 2014 року № 65-Д займала посаду виконуючого обов'язки директора. З 12 січня 2016 року на підставі наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 31 грудня 2015 року № 209-п «Про увільнення від виконання обов'язків» була увільнена як перший заступник директора від виконання обов'язків директора з 11 січня 2016 року. 16 червня 2016 року на підставі наказу ДП «НДКТІТП ім. Я. Ю. Осади» № 97-к «Про припинення трудового договору (контракту)» її звільнено з підприємства за власним бажанням. Вважає, що зазначений наказ прийнято з порушенням трудового законодавства, а його форма не відповідає типовій формі наказу П-4 про припинення трудового договору (контракту), затвердженій наказом Держкомстату України від 05 грудня 2008 року № 489. Зокрема, в наказі відсутні записи у графі «назва структурного підрозділу» та у графі «назва професії (посади), розряд, клас (категорія) кваліфікації», що є порушенням статті 47 КЗпП України, відповідно до якої власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Посилаючись на вищевикладене, просила суд зобов'язати відповідача внести до наказу достовірну та повну інформацію у вказані графи, зокрема, вказати, що вона звільнена з посади першого заступника директора.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 06 грудня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 не була переміщена на інше робоче місце (структурний підрозділ) відповідно до статті 32 КЗпП України, не була призначена на посаду директора ДП «НДКТІТП ім. Я. Ю. Осади», до звільнення виконувала обов'язки директора державного підприємства, не обіймаючи при цьому жодної з посад на підприємстві згідно зі штатним розписом.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2017 року рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 06 грудня 2016 року залишено без змін.

Погоджуючись з рішенням районного суду, апеляційний суд зазначив, що на час звільнення ОСОБА_1 посада заступника директора ДП «НДКТІТП ім. Я. Ю. Осади» була скорочена та відсутня у штатному розписі підприємства, тому підстави для задоволення позову відсутні.

У березні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 06 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2017 року, ухвалити у справі нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, мають суперечливий характер, оскільки судом встановлено, що на час звільнення позивач перебувала з відповідачем у трудових відносинах, відповідно займала посаду, однак суд, за встановлених обставин, зробив висновок про відсутність підстав для задоволення позову.

02 березня 2017 року представником ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, в яких він просить касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 26 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 28 грудня 2016 року залишити без змін.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядається спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

05 червня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду вказаним нормам процесуального права не відповідають.

Суди встановили, що 01 лютого 2011 року на підставі наказу від 01 лютого 2011 року № 33 ОСОБА_1 прийнята на посаду заступника директора з персоналу та організації праці ДП «НДКТІТП ім. Я.Ю. Осади».

18 лютого 2014 року ОСОБА_1 на підставі наказу від 18 лютого 2014 року № 17-к переведено на посаду першого заступника директора інституту.

Наказом Міністерства промислової політики України від 25 вересня 2014 року № 65-Д на ОСОБА_1 - першого заступника директора ДП «НДКТІТП ім. Я.Ю. Осади» покладено виконання обов'язків директора даного підприємства з 26 вересня 2014 року (а. с. 13).

На підставі наказу ДП «НДКТІТП ім. Я.Ю. Осади» від 26 вересня 2014 року № 147-к «Про переміщення ОСОБА_1.» ОСОБА_1 - першого заступника директора з 26 вересня 2014 року переміщено виконуючим обов'язки директора підприємства з оплатою згідно штатного розпису (а. с. 14).

Згідно із наказом ДП «НДКТІТП ім. Я.Ю. Осади» від 26 вересня 2014 року № 147/1-к «По особовому складу» ОСОБА_1 з 26 вересня 2014 року приступила до виконання обов'язків директора (а. с. 15).

Наказом в.о. директора ОСОБА_1 від 29 вересня 2014 року № 88 «Про оптимізацію штату інституту» скорочено посаду першого заступника директора у штатному розписі інституту.

Згідно із розрахунковими листами із заробітної плати ОСОБА_1 до серпня 2014 року включно отримувала заробітну плату першого заступника директора, а починаючи з вересня 2014 року - заробітну плату директора.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 31 грудня 2015 року № 209-п «Про увільнення від виконання обов'язків» ОСОБА_1 - перший заступник директора увільнена від виконання обов'язків директора з 11 січня 2016 року. .

На підставі заяви ОСОБА_1 від 15 червня 2016 року як першого заступника директора, наказом ДП «НДКТІТП ім. Я. Ю. Осади» № 97-к «Про припинення трудового договору (контракту)» від 16 червня 2016 року її звільнено з підприємства за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України.

В наказі відсутні записи у графах «назва структурного підрозділу» та «назва професії (посади), розряд, клас (категорія) кваліфікації».

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання, трудова діяльність не припиняється.

Поняття «переміщення» визначено в частині другій статті 32 КЗпП України, згідно якої не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому самому підприємстві на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій самій місцевості у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. У разі переміщення трудова функція та місце роботи на відміну від переведення, не змінюються, змінюється лише конкретне робоче місце, конкретний структурний підрозділ (відділ), доручається робота на іншому механізмі чи агрегаті тощо. Переміщення не потребує згоди працівника, лише забороняє роботодавцю переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я. У сенсі роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 (зі змінами та доповненнями) переміщення повинно бути мотивованим та зумовлено інтересами виробництва.

Таким чином, обставини, що передували виданню наказу ДП «НДКТІТП ім. Я. Ю. Осади» «Про припинення трудового договору (контракту)» від 16 червня 2016 року № 97-к вказують на те, що підприємство здійснило переміщення позивача, покладаючи на ОСОБА_1 виконання обов'язків директора підприємства з 26 вересня 2014 року.

Встановлені обставини свідчать про те, що до припинення трудового договору з інститутом ОСОБА_1 займала посаду заступника директора ДП «НДКТІТП ім. Я. Ю. Осади», виконуючи при цьому обов'язки директора державного підприємства. Наказ про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади заступника директора ДП «НДКТІТП ім. Я. Ю. Осади» у матеріалах справи відсутній.

Згідно з пунктом 2.6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Інструкція) у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов'язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Пунктом 2.9 Інструкції передбачено, що виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.

Та обставина, що на час звільнення посада першого заступника директора була скорочена, не надавала підстав власнику не зазначити в наказі про звільнення посаду, яку обіймала позивач на підставі трудового договору та з якої звільнилась за власним бажанням.

Наказ про звільнення ОСОБА_1 складено за типовою формою № П-4, затвердженою наказом Держкомстату від 05 грудня 2008 року № 489. При цьому залишились незаповненими: графа «назва структурного підрозділу» та графа «назва професії (посади), розряд, клас (категорія) кваліфікації».

За таких обставин, суд першої інстанції з висновком якого погодився і апеляційний суд, дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову та зобов'язання відповідача внести зміни до наказу від 16 червня 2016 року № 97-к «Про припинення трудового договору (контракту)».

Рішення судів всупереч вимогам статті 263 ЦПК України ухвалені із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а тому відповідно до статті 412 ЦПК України підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 06 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2017 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до державного підприємства «Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут трубної промисловості імені Я. Ю. Осади» про зобов'язання вчинити дії задовольнити.

Зобов'язати державне підприємство «Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут трубної промисловості імені Я. Ю.Осади»внести зміни до наказу від 16 червня 2016 року № 97-к «Про припинення трудового договору (контракту)» в графи: «назва структурного підрозділу» та «назва професії (посади), розряд, клас (категорія) кваліфікації», зазначивши назву посади з якої звільнено ОСОБА_1 «перший заступник директора».

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило