АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2018 року

м. Харків

Справа № 627/991/17 (категорія: сімейні)

Провадження № 22ц/790/3852/18

Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого: - Кіся П.В.,

суддів - Бровченка І.О.

Хорошевського О.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Краснокутсткого районного суду Харківської області від 11 квітня 2018 року (суддя Каліберда В.А.)

у цивільній справі №627/99/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5

про зменшення розміру аліментів ,-

встановив:

24.10.2017 року ОСОБА_3 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_4, в якому просив зменшити розмір стягнення аліментів на користь ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з ? частини всіх видів заробітку ( доходу) до 1/6 всіх видів заробітку (доходів) до повноліття дитини.

В обґрунтування позову ОСОБА_7 посилався на те, що відповідно до рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 15.02.2017 року з нього стягнуто на користь ОСОБА_4 в інтересах дитини - ОСОБА_6 аліменти у розмірі ? частини всіх видів заробітку ( доходів), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 27.06.2017 року за позовом ОСОБА_5 з нього на користь ОСОБА_5 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_8 стягнуто аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку ( доходів) до досягнення сином повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 04 серпня 2017 року за позовом ОСОБА_5 на утримання дружини - ОСОБА_5 з нього стягнуто аліменти в розмірі ? частини всіх видів доходу до досягнення сином ОСОБА_9 трьох років.

Відповідно до судових рішень з нього всього підлягають стягненню аліменти в розмірі 66 % всіх видів доходів.

Посилаючись на те, що від проживає по-сусідству з батьками та піклується про них, допомагає їм матеріально, його батьки потребують постійного лікування, т.я. його батько ОСОБА_10 є інвалідом 3-ї групи, має сердечне захворювання, перебуває на обліку у сімейного лікаря, його мати - ОСОБА_11 тяжко хвора на цукровий діабет другого типу, має захворювання «діабетична ангіопатія сосудів нижніх кінцівок ішемічного ступеню, просив суд задовольнити позов.

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 11 квітня 2017 року в задоволені позову відмовлено.

ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення та направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

В обґрунтування апеляційної скарги, ОСОБА_3 посилався на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи та судом першої інстанції неправильно застосуванні норми матеріального права.

Вказує, що судом першої інстанції , всупереч наданим поясненням представником позивача у суді першої інстанції, зазначено, що він сплатив заборгованість по аліментах на користь ОСОБА_4 тільки після подання нею позову про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Дійсно ж він сплатив заборгованість по сплаті аліментів після відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом про стягнення аліментів та викликом його до виконавчої служби.

Також він не погоджується з висновком суду про те, що він погодився з рішеннями Краснокутського районного суду Харківської області від 15.02.2017 року та 27.06.2017 року в частині розміру стягнення аліментів та оскаржував вищезазначені рішення суду.

Зазначає, що рішенням суду першої інстанції не прийнято до уваги обставини, які повинні бути враховані судом при визначення розміру аліментів, передбачені ст.. 182 ч.1 СК України.

Судом не взяті до уваги довідки ЦПМСД Краснокутського району про хворобу батьків та акт обстеження від 18.01.2018 року, складеного за участю депутата Козіївської сільської ради та сусідів, які містяться в матеріалах справи.

Також судом не взято до уваги, що відповідачем не надано до суду доказів щодо додаткових витрат на утримання дитини та скрутного матеріального становища відповідача.

Відповідач ОСОБА_4 надала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила залишити без змін рішення суду.

Зазначила, що з часу винесення судом рішення про стягнення аліментів ОСОБА_3 не сплачував їх взагалі та відповідно його матеріальний стан не міг бути погіршеним через сплату аліментів на її користь. Сплата ОСОБА_3 заборгованісті по аліментам після подання нею позову про стягнення пені за несплату аліментів підтверджується квитанцією.

Вважає, що вимоги позивача є надуманими і такими, які не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. ст. 7, 368 ЦПК України, з урахуванням того, що будь-яких клопотань про необхідність виклику сторін у судове засідання не надходило, розглядає скаргу, за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно пункту першому частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального справа (стаття 375 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 15 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 були задоволені та з позивача було стягнуто аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді ? частини всіх доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 18.01.2017 року.

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 27 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_5 були задоволені частково та з позивача стягнуто аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, у вигляді 1/6 частини всіх доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття, починаючи з 17.05.2017 року.

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 04 серпня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_5 були задоволені та з позивача було стягнуто аліменти на користь ОСОБА_5 на її власне утримання у вигляді 1/4 частини всіх доходів до досягнення сином ОСОБА_9 трьох років, починаючи з 12.06.2017 року.

За правилами частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, у відповідності до вимог статей 12, 13, 77-81 ЦПК України предметом доказування у справі є обставини, які підтверджують істотну зміну майнового стану платника аліментів, що впливає на його змогу сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, й обов'язок доказування таких обставин і подання належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на їх доведення покладається на позивача.

Відмовляючи у задоволенні позову , суд першої інстанції обґрунтовано виходив з факту недоведеності позивачем заявлених вимог, оскільки матеріали справи не містять даних про суттєве погіршення матеріального становища позивача або стану його здоров'я порівняно із часом ухвалення судових рішень про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, з чим погоджується і судова колегія.

Доводи апеляційної скарги позивача, що матеріальний стан його погіршився саме ухваленням судом рішень про стягнення аліментів, є безпідставними, оскільки при визначенні розміру аліментів судом у відповідності до вимог статті 182 СК України було враховано стан здоров'я й матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших утриманців та його спроможність забезпечити належний рівень життя кожному з дітей у визначеному судовими рішеннями розмірі.

Сумарний розмір аліментів, що становить 66% заробітку (доходу) позивача, не є підставою для зменшення розміру аліментів на дитину до 1/6 частки, оскільки за нормами частини третьої статті 128 Кодексу Законів про працю України, частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей допускається загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника до 70 відсотків і обмеження, на які посилається в апеляційній скарзі позивач, у таких випадках не застосовуються.

Судовою колегією також взято до уваги, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що з заробітної плати ОСОБА_3 здійснюються відрахування на виконання судових вищезазначених судових рішень про стягнення аліментів.

Доводи апеляційної скарги щодо застосування до спірних правовідносин правил частини п'ятої статті 183 СК України, як підстави для зменшення розміру аліментів, не ґрунтуються на вимогах закону.

Вимоги апеляційної скарги щодо направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю не ґрунтуються на нормах процесуального права.

Відповідно до вимог ст.. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому порядку законом місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

В даному випадку позов пред'явлено до ОСОБА_4, яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1, що територіально відноситься до юрисдикції Краснокутського районного суду Харківської області.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов'язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи (рішення у справі «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garsia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26 із подальшими посиланнями).

Пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на встановлені фактичні обставини справи оскаржене рішення суду першої інстанції відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Фактично апеляційна скарга зведена до відтворення тих же самих доводів, яким обґрунтовувалася і позовна заяви та які суд ретельно перевірив і яким надав належну правову оцінку.

Виходячи з наведеного колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції, яке відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального й процесуального права, у зв'язку з чим приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення..

Рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 11 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 17 вересня 2018 року.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: І.О. Бровченко

О.М. Хорошевський