Справа № 750/1591/18 Провадження № 22-ц/795/871/2018 Головуючий у I інстанції - Коверзнев В. О. Доповідач - Губар В. С.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді - Губар В.С.,

суддів - Вінгаль В.М., Онищенко О.І.

із секретарем судового засідання - Шапко В.М.

Позивач - ОСОБА_2

Відповідач - Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (із повідомленням учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про стягнення заборгованості по виплаті пенсії, відшкодування майнової та моральної шкоди

місце ухвалення судового рішення - м. Чернігів

дата складання повного тексту судового рішення - 14 травня 2018 року

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом та просив стягнути на свою користь з Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України недоплачені з 19 січня 2011 року по 06 лютого 2018 року суми пенсії у розмірі 250998.40 грн.; відшкодування витрат, викликаних необхідністю лікування у лікарні та під час реабілітаційного періоду у розмірі 40910.32 грн. та 407110,05 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України належним чином не виконує судові рішення, якими відповідача зобов'язано нараховувати та виплачувати йому пенсію відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком і додаткової пенсії в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, при цьому виплачує йому пенсію в значно меншому розмірі, що призвело до виникнення заборгованості, яка складає 250998,40 грн. за період з 19 січня 2011 року по 06 лютого 2018 року.

Позивач вважає, що внаслідок бездіяльності посадових осіб Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо невиконання судових постанов і невиплати передбаченої законом і судовими рішеннями пенсії, йому завдана моральна шкода, оскільки пенсія є його єдиним джерелом існування і її невиплата у належному розмірі призвела до душевних страждань, приниженні його людської гідності, погіршенні нервового стану та здоров»я. Хворіючи, позивач не мав можливості купувати якісні ліки та отримувати більш якісні послуги з охорони здоров»я.

Окрім того, ОСОБА_2 просив стягнути з Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України 40910,32 грн. у відшкодування витрат, викликаних необхідністю лікування під час перебування у лікарні внаслідок перенесеного інфаркту та лікування під час реабілітаційного періоду.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на користь ОСОБА_2 250998 грн. 40 коп. у відшкодування заборгованості з виплати пенсії, що виникла за період з 19.01.2011 року по 28.02.2018 року включно, 20000 грн. у відшкодування моральної шкоди та 3000 грн. у відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката, а всього 273998 грн. 40 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 травня 2018 року стягнуто з Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на користь держави судовий збір у сумі 3524 грн.

В апеляційній скарзі начальник Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі, посилаючись на відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що позов поданий ОСОБА_2 після спливу позовної давності, передбаченої ст. 257 ЦК України, оскільки судом стягнута заборгованість по виплаті пенсії за період з січня 2011 року по лютий 2018 року включно, а позовом поданий лише 26 лютого 2018 року.

Як зазначає апелянт, після отримання постанови Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернігівській області про відкриття виконавчого провадження щодо зобов'язання перевести ОСОБА_2 на пенсію за Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», була витребувана інформація щодо сплачених сум Управлінням пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян. З'ясовано, що ОСОБА_2 переведено на пенсію по ІІІ групі інвалідності із розрахунком суми доплати за період з 19.01.2011 року по 22.07.2011 року і нарахована доплата в сумі 14420 грн. 94 коп., яка була включена в додаткові списки на виплату в лютому 2013 року.

Проте, апелянт вказує, що зазначена сума доплати не була виплачена позивачу ОСОБА_2, оскільки відповідно до ст. 63 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції не було належним чином досліджено, що згідно з ч. 2 ст. 72 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» кошти Пенсійного фонду не включаються до Державного бюджету України, а відповідно до ст. 73 цього ж Закону забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.

Апелянт наголошує на тому, що є законодавчо врегульованим питання щодо здійснення фактичної виплати сум, нарахованих згідно рішень судів, що гарантуються державою, а саме це Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 року № 440, який визначає механізм обліку виконавчих документів та судових рішень.

Апелянт посилається, що 23.07.2011 року внесені зміни до законодавства, що регулювало питання призначення пенсій згідно Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» та постанова Кабінету Міністрів України «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету». Зазначеним Законом встановлено, що у 2011 році норми і положення ст.ст. 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Апелянт вважає, що вказаний закон прийнятий за часом пізніше, ніж Закон України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а тому застосуванню підлягали саме норми Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік».

Апелянт наголошує на тому, що зміни до чинного законодавства відбулись пізніше звернення позивача до суду з адміністративним позовом та не могли бути дослідженими, у зв'язку з чим Чернігівським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України судове рішення виконано по дату внесення змін в законодавство.

Також апелянт зазначає, що позивача переведено на пенсію відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» строком по 22.07.2011 року.

Як вказує апелянт, відповідні зміни були прийняті і в подальшому, а тому вважає, що судове рішення виконано в межах наданих Законом повноважень, перерахунок пенсії проведений та сума доплати нарахована, а подальше стягнення вказаної суми має відбуватись згідно чинного законодавства, що при винесенні рішення судом першої інстанції враховано не було.

Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення на користь позивача моральної шкоди, оскільки позивачем не надано доказів спричинення моральних страждань діями Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України, а судом першої інстанції не з'ясовано, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями вони заподіяні.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 травня 2018 року - без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 48 Конституції України передбачено, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що обраний позивачем спосіб захисту порушених пенсійних прав, які вже визнано адміністративним судом, - шляхом стягнення заборгованості з виплати пенсії в порядку цивільного судочинства - забезпечить ефективний захист прав позивача, оскільки право на отримання пенсії, в розумінні статті 1 Першого протоколу, - розглядається як право мирно володіти своїм майном, яке гарантується Конвенцією.

Також суд першої інстанції прийшов до висновку, що усупереч вимогам статті 12 ЦПК України відповідач не спростував правильність здійсненого позивачем розрахунку заборгованості по виплаті пенсії відповідно до Закону, нарахованої за період з 19.01.2011 року по 28.02.2018 року включено, в сумі 250998 грн 40 коп. та не надав суду й докази об'єктивної неможливості виплати ним позивачеві пенсії в розмірі, встановленому статями 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, враховуючи наступне.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на лікування захворювання серця та подальшої реабілітації, що пов'язані з порушенням права на належне пенсійне забезпечення, в сумі 40910 грн 32 коп. сторонами не оскаржється, а тому не є предметом перегляду апеляційним судом.

Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При апеляційному розгляді вказаної цивільної справи колегія суддів приймає до уваги положення частин 1 та 2 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено наступне.

ОСОБА_2 належить до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катасрофи та є інвалідом ІІІ групи внаслідок захворювання, пов'язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Апеляційним судом встановлено, що позивачу ОСОБА_2 призначена пенсія як пенсіонеру Міністерства оборони України відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

19 січня 2011 року ОСОБА_2 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Чернігова із заявою про переведення з одного виду пенсії на інший - передбачений згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», проте йому було відмовлено, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про відновлення пенсійних прав.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.04.2011 року, яка набрала законної сили, визнано дії Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Чернігова щодо відмови у переведенні пенсії ОСОБА_2 на пенсію відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неправомірними та зобов'язано перевести згідно поданої 19.01.2011 року заяви ОСОБА_2 на державну і додаткову пенсію по інвалідності 3 групи згідно Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також здійснити перерахунок пенсії, виходячи з розміру 6 мінімальних пенсій за віком, додаткової пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, враховуючи розмір мінімальної пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати за відрахуванням вже сплачених сум (а.с. 4, 5).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2013 року визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові щодо невиконання постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.04.2011 року. Зазначеною постановою встановлено, що посилання Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Чернігова на постанову Кабінету Міністрів України № 745 від 06.07.2011 року є протиправним, оскільки відповідно до постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.04.2011 року ОСОБА_2 задоволено позовні вимоги за період з 19.01.2011 року, проте постанова Кабінету Міністрів України № 745 набрала законної сили лише 22.07.2011 року. (а.с. 7, 8).

Вказана постанова Київського апеляційного адміністративного суду набрала законної сили і сторонами в касаційному порядку не оскаржувалась Відтак, постанова Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.04.2011 року та постанова суду апеляційної інстанції є преюдиціальними для вирішення даної конкретної справи відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України.

На виконання постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.04.2011 року 22 листопада 2011 року виданий виконавчий лист та відкрито виконавче провадження (а.с. 6).

Зазначені обставини в апеляційному суді не спростовані та не заперечувалися учасниками судового розгляду справи.

Як встановлено апеляційним судом, у грудні 2012 року ОСОБА_2 переведено на пенсію згідно Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та нараховано заборгованість за період з 19.01.2011 року по 22.07.2011 року в сумі 14420,94 грн. яка дотепер не виплачена, за поясненням відповідача, через відсутність фінансування за рахунок коштів Державного бюджету України (а.с. 11-13).

Як встановлено апеляційним судом і не заперечувалось сторонами, відповідач, діючи на власний розсуд, та без відома і згоди ОСОБА_2, з 23 липня 2011 року самостійно перевів позивача на пенсію, передбачену Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», посилаючись на постанову Кабінету Міністрфів України № 745 від 06.07.2011 року, згідно якої позивачеві, як інвалідові третьої групи, встановлено пенсію у розмірі 760 грн.

Як встановлено апеляційним судом, натепер постанова Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.04.2011 року та постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2013 року відповідачем не виконані, пенсія відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивачеві не виплачується, а відповідач, усупереч зазначеним судовим рішенням, продовжує виплачувати позивачеві пенсію на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Відтак, досліджені сукупність обставин та наявних у справи доказів приводять апеляційний суд до переконання, що порушене відповідачем право ОСОБА_6 на отримання пенсії відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підлягає судовому захисту.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 суду наданий розрахунок несплаченої за Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії, розмір якої становить 250998 грн.40 коп. за період з 19.01.2011 р. по 28.02.2018 року. На спростування цього розрахунку відповідачем Чернігівським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України не надано жодних належних і допустимих документальних доказів суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційний суд приймає до уваги, що відповідно до ст. 6 Закону України «Про пенсійне забезпечення» особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, і обмеження цього права вибору особи чинне пенсійне законодавство не містить.

Апеляційний суд також враховує, що 12 жовтня 2017 року Великою палатою ЄСПЛ було ухвалено рішення у справі «Бурмич та інші проти України». Заяви, подані в цій справі, стосуються тривалого невиконання остаточних судових рішень національних судів України. Заявники скаржились на порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 1 Першого протоколу до Конвенції щодо невиконання або несвоєчасного виконання рішень національних судів, винесених на їхню користь, та на відсутність ефективного засобу юридичною захисту в національному законодавстві, що порушує статтю 13 Конвенції.

Розглядаючи вказану справу, ЄСПЛ відзначив, що порушені заявниками питання Суд вже вирішував у пілотному рішенні від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04), проте Україною не було забезпечено ефективного виконання цього рішення, що обумовило лише зростання кількості аналогічних заяв. З огляду на таку ситуацію у справах типу Іванов, Суд дійшов висновку про необхідність зміни підходу до розгляду подальших справ, що виникають з тієї самої системної проблеми, та зауважив, що не позасудове врегулювання спорів за участю Суду, а лише усунення першопричини проблеми в процесі виконання рішення у справі Іванов може забезпечити належне вирішення ситуації, що склалася (пункт 172 Рішення).

ЄСПЛ підкреслив, що призначення процедури пілотного рішення полягає у сприянні якнайшвидшому та ефективному усуненню недоліків, що впливають на захист конвенційних прав у національній правовій системі. Враховуючи у процесі виконання пілотного рішення інтереси всіх існуючих або потенційних потерпілих від системної проблеми, процедура має на меті надання належного захисту всім фактичним та потенційним потерпілим від цієї проблеми, а також конкретному заявнику (заявникам) у пілотному рішенні (пункт 159 Рішення).

За суттю пілотного рішення держава-відповідач зобов'язана усунути першопричину порушення на майбутнє та забезпечити засіб відшкодування шкоди, вже завданої не тільки окремому заявнику (заявникам) у «пілотній» справі, але й усім іншим потерпілим від аналогічного порушення (пункт 161 Рішення).

У цьому ж рішенні у пункті 181 ЄСПЛ зазначив, що в рамках процедури пілотного рішення одним із найважливіших завдань є спонукання держави-відповідача до запровадження засобу юридичного захисту для всіх потерпілих від системного порушення, а відповідальність за надання відшкодування обов'язково покладатиметься на національні органи влади.

Отже, мета процедури пілотного рішення полягає у забезпеченні всім потерпілим, які до цього часу звернулися зі скаргами до ЄСПЛ від констатованого системного порушення, рівних умов у питанні щодо отримання відшкодування за допомогою процесу виконання. (пункт 214 Рішення).

У пілотному рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» Суд визначив системні проблеми (тривале невиконання остаточних рішень національних судів та відсутність на національному рівні ефективного засобу юридичного захисту у зв'язку з цим), указав на наявність порушення Конвенції в силу цих проблем та надав вказівки щодо заходів загального характеру, які слід вжити відповідно до статті 46 Конвенції з метою належного виконання пілотного рішення. У зв'язку з цим ЄСПЛ дійшов висновку, що він фактично виконав свою функцію за статтею 19 Конвенції. Відповідно до принципу субсидіарності, який лежить в основі всієї Конвенції, питання, що розглянуте в пілотному рішенні у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», у тому числі забезпечення відшкодування потерпілим від системного порушення Конвенції, констатованого в цій справі, є питанням виконання відповідно до статті 46 Конвенції (пункт 197 Рішення).

ЄСПЛ зазначив, що продовження розгляду справ типу Іванов є не найкращим засобом досягнення мети Конвенції. Тому, з урахуванням положень пункту 1 статті 37 Конвенції дійшов висновку, що продовження розгляду справи буде не виправданим (пункт 202 Рішення). Суд наголосив на тому, що питання, порушені в заявах, повинні бути вирішені в контексті загальних заходів, що вимагаються від держави для виконання пілотного рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», у тому числі й надання належного та достатнього відшкодування за порушення Конвенції, встановлені у цій справі. Нагляд за виконанням цих заходів покладено на Комітет Міністрів Ради Європи (пункт 204 Рішення).

Рішенням від 12 жовтня 2017 року, ухваленим у справі «Бурмич та інші проти України», ЄСПЛ приєднав до п'яти заяв зазначеної справи 12 148 заяв, визначених у додатках І та ІІ до цього рішення, серед яких і заява ОСОБА_2; постановив, що вказані заяви повинні розглядатися відповідно до зобов'язань, які випливають з пілотного рішення у справі «Юрій Миколайовича Іванов проти України», вилучив ці заяви з реєстру та передав їх Комітету Міністрів Ради Європи з метою їх розгляду в рамках вжиття заходів загального характеру для виконання вищезазначеного пілотного рішення, у тому числі щодо надання відшкодування за невиконання або тривале виконання рішень національних судів та сплати боргу за рішенням національного суду (а.с.45).

Відповідно до статті 46 Конвенції та статті 2 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» держава Україна зобов'язана виконувати остаточне рішення ЄСПЛ у будь-якій справі, у якій вона є стороною.

Згідно з частиною першою статті 1 зазначеного Закону виконанням рішення є: а) виплата Стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру; б) вжиття заходів загального характеру.

Заходи загального характеру вживаються з метою забезпечення додержання державою положень Конвенції, порушення яких встановлене рішенням, забезпечення усунення недоліків системного характеру, які лежать в основі виявленого Судом порушення, а також усунення підстави для надходження до Суду заяв проти України, спричинених проблемою, що вже була предметом розгляду в Суді. Заходами загального характеру є заходи, спрямовані на усунення зазначеної в рішенні системної проблеми та її першопричини, зокрема: а) внесення змін до чинного законодавства та практики його застосування; б) внесення змін до адміністративної практики; в) забезпечення юридичної експертизи законопроектів; г) забезпечення професійної підготовки з питань вивчення Конвенції та практики Суду прокурорів, адвокатів, працівників правоохоронних органів, працівників імміграційних служб, інших категорій працівників, професійна діяльність яких пов'язана із правозастосуванням, а також з триманням людей в умовах позбавлення свободи; д) інші заходи, які визначаються - за умови нагляду з боку Комітету міністрів Ради Європи - державою-відповідачем відповідно до Рішення з метою забезпечення усунення недоліків системного характеру, припинення спричинених цими недоліками порушень Конвенції та забезпечення максимального відшкодування наслідків цих порушень (стаття 13 Закон № 3477-IV).

Додатковими заходами індивідуального характеру є: а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який Стягувач мав до порушення Конвенції (restitutio in integrum); б) інші заходи, передбачені у Рішенні. Відновлення попереднього юридичного стану Стягувача здійснюється, зокрема, шляхом: а) повторного розгляду справи судом, включаючи відновлення провадження у справі; б) повторного розгляду справи адміністративним органом (стаття 10 Закон № 3477-IV).

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 звертався до Європейського суду з прав людини та його заява є частиною процедури виконання пілотного рішення по справі «Іванов (Юрій Миколайович Іванов проти України, № 40450/04, 15 жовтня 2009 року)». Зокрема, Судом вирішено, що відшкодування за системну проблему, встановлену в рішенні по справі Іванов, має бути надано в рамках процедури виконання під наглядом Комітету Міністрів (а.с. 45).

Пунктом 46 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» встановлено, що щодо питання прийнятності скарг про невиконання рішення

від 29 липня 2003 року, Суд повторює, що від особи, яка домоглася

винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна

вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового

виконання. У таких справах

відповідний державний орган, який було належним чином

поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх

необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому

компетентному органу для виконання.

Відсутність коштів у жодному разі, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, не є підставою і не виправдовує невиконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Враховуючи відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими апелянт обґрунтовував доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Твердження апелянта про порушення позивачем ОСОБА_2 строку звернення до суду спростовується положеннями ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за яким суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди апеляційний суд висновок оскаржуваного рішення визнає таким, що відповідає вимогам виваженості, розумності та справедливості з огляду на таке.

Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

В пункті № 10 зазначеної постанови зазначено, що при заподіянні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Апеляційним судом встановлено, що судовими рішення дії відповідача визнані протиправними та зобов'язано нарахувати та виплатити ОСОБА_2 пенсію за віком на пільгових умовах, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що вищевказаними судовими рішеннями, які набрали законної сили, було встановлено, що відповідачем протиправно не сплачувалась і не сплачується пенсія, на яку позивач має право на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а отже протиправними діями відповідач безсумнівно завдав позивачеві моральної шкоди, оскільки позивач протягом досить тривалого часу позбавлений законно очікуваних доходів, будучи людиною похилого віку, не маючи інших джерел до існування що, безумовно, не могло не спричинити вкрай негативні наслідки для морального та психологічного стану позивача.

Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано, виходячи з принципу виваженості, розумності та справедливості, визначив розмір моральної шкоди у сумі 20000 грн.

Зважаючи на обставини цієї конкретної справи, апеляційний суд приходить до переконання, що судом першої інстанції рішення ухвалено на засадах верховенства права, є законним, обґрунтованим і справедливим.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:Судді: