ПОСТАНОВА

Іменем України

08 червня 2018 року м. Кропивницький

справа № 383/187/15-ц

провадження № 22-ц/781/777/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Дьомич Л.М., Чельник О.І.,

при секретарі - Федоренко Т.О.,

за участю представника позивача - Суховерко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою державного підприємства «Дослідне господарство «Червоний землероб» на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області в складі судді Бевза О.Ю. від 22 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Дослідне господарство «Червоний землероб» про стягнення боргу за договором позики, -

встановив:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 12 листопада 2013 року між нею та державним підприємством дослідним господарством «Червоний землероб» було укладено договір позики, за умовами якого вона надала останньому кошти в сумі 419 009,90 грн. строком по 12.12.2014 року, зі сплатою процентів в розмірі 36% річних, щомісячно не пізніше 12 числа кожного календарного місяця за попередній місяць. Факт отримання відповідачем зазначених коштів підтверджується банківськими квитанціями. Також зазначала, що додатковим договором № 1 від 12.12.2014 року до договору позики від 12.11.2013 року було встановлено строк повернення позики - 01.06.2015 року. Через невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором утворилася заборгованість, яка станом на 25.02.2015 року становить 2 051 695,33 грн., з яких: 184 876,82 грн. - відсотки та 1 866 818,51 грн. - пеня. Однак, має намір стягнути заборгованості пені частково в сумі 1 253 250, 23 грн. Посилаючись на ці обставини та з урахуванням поданих позивачем уточнень, просила стягнути заборгованість в розмірі 1 438 127,04 грн. та судові витрати.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 22 травня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ДП "ДГ "Червоний землероб" на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 12 листопада 2013 року в сумі 1 438 127 грн. 04 коп., з яких 184 876 грн. 92 коп. відсотки за користування позикою та 1 253 250 грн. 23 коп. пені. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі скаржник посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Зокрема вказує, що задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач передчасно звернулася до суду з позовом, оскільки на день подачі позовної заяви строк повернення суми позики ще не настав. Також зазначає, згідно наданих позивачем квитанцій, які підтверджують факт отримання відповідачем коштів за договором позики, сума позики є меншою ніж це визначено договором, тому позивач не виконала у повній мірі умови договору. Крім того, вважає, що даний договір є удаваним та укладений з метою приховування іншого правочину, а саме кредитного договору.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 4 лютого 2016 року рішення районного суду скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 21 лютого 2018 року рішення суду апеляційної інстанції скасовано, а справу направлено на новий розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Судом встановлено, що 12 листопада 2013 року між ОСОБА_2 та Державним підприємством Дослідне господарство «Червоний землероб» в особі директора ОСОБА_3, що діяв на підставі статуту, було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передала ДП ДГ «Червоний землероб» кошти у розмірі 500 000 грн., що еквівалентно 60 976 доларів США (сума позики) за курсом (8,20грн./долар США).

За цим договором позичальник зобов'язався сплачувати проценти в розмірі 36% річних від суми позики до дня фактичного повернення позики, починаючи з наступного дня після надання позикодавцем позики, щомісяця не пізніше 12 числа кожного календарного місяця за попередній місяць. Крім того, позичальник зобов'язався повернути ці кошти у строк до 12 грудня 2014 року готівкою /т.1 а.с.4/.

12.12.2014 року між сторонами було укладено додатковий договір № 1 до договору позики від 12.11.2013 року, яким викладено п.2.2. Договору у наступній редакції: «Зазначену вище суму грошових коштів позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві готівкою до 01 червня 2015 року. У випадку зменшення офіційного курсу гривні по відношенню до долару США позичальник повертає позикодавцю суму гривень еквіваленту сумі 60 976 доларів США» за офіційним курсом Національного банку України на день повернення позики та неустойки /т. 1 а.с.10/.

Згідно розрахунку заборгованості згідно договору позики від 12.11.2013 року за період з 21.11.2013 року по 25.02.2015 року заборгованість по відсотках становить 184 876,82 грн. та пені - 186 6818,51 грн. /т.1 а.с.20/.

Відповідно до пункту 6.1 договору позики за порушення умов договору винна сторона відшкодовує завдані збитки, у тому числі втрачену вигоду, у повному обсязі незалежно від суми нарахованого або сплаченого штрафу та/чи пені у порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити суму боргу, а також пеню у розмірі 5 відсотків від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання, та штраф у розмірі 60 відсотків від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (пункт 6.2 договору).

У статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Отже, встановивши неналежне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань передбачених договором позики, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Посилання скаржника на передчасність вимог ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, є безпідставними, оскільки вона звертаючись в суд з позовом, просила стягнути несплачені відповідачем відсотки за користування коштами за договором позики та пеню, а не суму позики передану за договором.

Також не заслуговують на увагу суду доводи скарги щодо отримання визначеної договором суми коштів, оскільки даний факт підтверджується наданими позивачем квитанціями, а також укладеними між сторонами додаткового договору від 12.12.2014 року та договорами застави майна від 27.11.2014 року.

Крім того, стаття 1051 ЦК України встановлює, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновкам суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу державного підприємства «Дослідне господарство «Червоний землероб» залишити без задоволення.

Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 22 травня 2015 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 21.06.2018 року.

Головуючий:

Судді: