Апеляційне провадження № 22-ц/796/4115/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2018 року м. Київ

Унікальний номер справи 761/16712/17

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Шахової О.В.( суддя-доповідач), Головачова Я.В., Вербової І.М., за участю секретаря судового засідання Пащенко О.П.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_4

відповідач - ПАТ &qu ;Комерційний Індустріальний Банк&q?ий;,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4,

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 5 лютого 2018 року, ухваленого під головуванням судді Савицького О.А. в приміщенні районного суду ,-

в с т а н о в и в:

В травні 2017 року ОСОБА_4 звернулась з позовом до ПАТ &q?ов;Комерційний Індустріальний Банк&q?іа; про стягнення банківського вкладу,який з урахуванням доповнень обґрунтовувала тим, що 07.07.2009 року між нею та ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» укладено договір №617/005 банківського вкладу (відкриття пенсійного депозитного рахунку для накопичення пенсійних заощаджень в системі недержавного пенсійного забезпечення), згідно умов якого банк нараховує щомісячно пенсійні внески та перераховує їх на її пенсійний депозитний рахунок для накопичення пенсійних заощаджень у межах суми, визначеної законодавством для відшкодування банківських вкладів Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. Згідно п.6.1 договору передбачено, що вона має право отримати пенсійні заощадження з дня досягнення нею пенсійного віку відповідно до діючого законодавства України, що регулює загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Разом з тим, що оскільки чинне законодавство не дає тлумачення поняттю «пенсійний вік», то й конкретний термін і конкретна подія отримання банківського вкладу договором не встановлені та у зв'язку з тим, що згідно з п. 3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами за договором банківського вкладу (депозиту) банк зобов'язаний видати вклад або його частину та нараховані проценти на першу вимогу вкладника позивачка просила зобов'язати відповідача виплатити їй пенсійний банківський вклад з пенсійного депозитного рахунку НОМЕР_1, відкритого відповідно до договору №617/005 банківського вкладу від 07.07.2009 року, та нараховані на пенсійний вклад проценти в розмірі 50 000 грн. 00 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 5 лютого 2018 року в задоволені позову ОСОБА_4 відмовлено за безпідставністю заявлених вимог.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу,в якій посилаючись на порушення судом процесуального та невірне застосування матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення її позовних вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається, зокрема, що суд дійшов помилкового висновку про те, що банк має виплачувати пенсійні вклади учасникам пенсійного забезпечення по досягнення ними 60 років, оскільки договір такого положення не містить, в той час як банк виплатив 14 особам пенсійні заощадження,про що свідчить відповідь лист банку від 22.12017 року, якому суд не надав належної правової оцінки. Незаконність рішення суду, зазначає позивачка полягає також в тому, що дійшовши висновку, що вона відповідно до умов договору та згідно ЗУ &q?а ;Про недержавне пенсійне забезпечення&quза; не має права на отримання пенсійного вкладу суд зробив також висновок про те, що вона взагалі не має права на отримання грошей як депозитного вкладу. Таким чином, не належне, на думку позивачки, з'ясування судом обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, призвели до невірного застосування судом ч.1 ст.1058 ЦК України та п.1.1 Положення про порядок здійснення банками вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_4 не з'явилася, про час та місце розгляду справи за законом повідомлена належно. Клопотань про відкладення справи з зазначенням причин поважності неявки в судове засідання не подавала.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи .

З огляду на викладене, неявка позивачки в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Представник відповідача ПАТ &q? в;Комерційний Індустріальний Банк&q?ду; проти апеляційної скарги заперечував, вважаючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог закону. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення» пенсійні депозитні рахунки - це вкладні (депозитні) рахунки фізичних осіб, що відкриваються банківськими установами з урахуванням умов, установлених законодавством, для накопичення заощаджень на виплату пенсії.

Згідно п.п.1, 2 ст. 2 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення», система недержавного пенсійного забезпечення - це складова частина системи накопичувального пенсійного забезпечення, метою якої є отримання учасниками недержавного пенсійного забезпечення додаткових до загальнообов'язкого державного пенсійного страхування пенсійних виплат. Банківські установи, які уклали договори про відкриття пенсійних депозитних рахунків є суб'єктами недержавного пенсійного забезпечення, що входять до системи недержавного пенсійного забезпечення.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції , липня 2009 року між ОСОБА_4 та ТОВ ПАТ &q?ен;Комерційний Індустріальний Банк&q?ий;, правонаступником якого є ПАТ &q?уп;Комерційний Індустріальний Банк&q?ий; укладено договір № 617/005 банківського вкладу( відкриття пенсійного депозитного рахунку для накопичення пенсійних заощаджень в системі недержавного пенсійного забезпечення.

Відповідно до п.1.1 договору для накопичення заощаджень на виплату недержавної пенсії банк відкриває учаснику пенсійний депозитний рахунок НОМЕР_1, а також рахунок для нарахування процентів №17.

Згідно п.1.2 вказаного договору, вкладник (відповідач) нараховує щомісячні пенсійні внески та перераховує їх на пенсійний депозитний рахунок учасника (позивачки) в банку для накопичення пенсійних заощаджень у межах суми, визначеної законодавством для відшкодування банківських вкладів Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

П.п. 6.1, 6.3 договору учасник має право отримати пенсійні заощадження з дня досягнення ним пенсійного віку відповідно до діючого законодавства України, що регулює загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Підставами для отримання пенсійних заощаджень у інших випадках, ніж це передбачено п.6.1 договору, є: визнання учасника інвалідом; медично підтверджений критичний стан здоров'я учасника (онкозахворювання, інсульт тощо); виїзд учасника на постійне місце проживання за межі України; смерть учасника.

При цьому, у відповідності до п.6.2 договору пенсійні заощадження виплачуються банком з дня настання підстави для отримання пенсійного забезпечення та отримання від учасника письмової заяви.

28.04.2017 року позивачка звернулася до відповідача з заявою про виплату їй пенсійного банківського вкладу з пенсійного депозитного рахунку, відкритого відповідно до договору, укладеного між сторонами, та нараховані проценти і листом від 18.05.2017 року за вих. №11.3-1201 відповідач повідомив позивачку про те, що грошові кошти з банківського вкладу будуть їй виплачені при настанні випадків, передбачених п.п. 6.1, 6.2 та 6.3 договору та при наданні нею до банку письмової заяви, як це передбачено умовами договору.

Відмовляючи ОСОБА_4 в задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження настання випадків передбачених п.п.6.1 та 6.3 договору остання не надала і її посилання на наявність в неї права отримати пенсійний вклад до досягнення нею 60-ти років є безпідставним, оскільки як договором, укладеним між сторонами, так і Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», передбачено чіткий порядок, умови та підставі здійснення такої виплати з пенсійного банківського вкладу.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, який повно та всебічно з'ясував обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, надав належну правову оцінку зібраним у справі доказам та застосував правові норми, які регулюють спірні правовідносини.

Рішення суду ґрунтується на матеріалах справи, встановлених обставинах та відповідає вимогам закону з огляду на що є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається.

Стосовно доводів апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що за висновками суду вона не є вкладником коштів за договором банківського вкладу, ані особою, яка перерахувала ці кошти слід зазначити, що такий висновок судом першої інстанції обґрунтовано тим, що суд вважав безпідставними посилання позивачки на застосування до спірних правовідносин Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами за договором банківського вкладу (депозиту) та відповідних положень Цивільного кодексу України і вважав, що правовідносини, які виникли між сторонами, стосуються її пенсійного забезпечення, а не звичайного депозитного договору.

Відповідно до Положення про недержавне пенсійне забезпечення в ТОВ «Комерційний Індустріальний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк», затвердженого рішенням Правління ТОВ «Комерційний Індустріальний Банк», Протокол від 07 липня 2009 року, пенсійним депозитним рахунком є вкладний (депозитний) рахунок, що відкривається Банком Учаснику для зарахування та накопичення заощаджень на виплату недержавної пенсії, відповідно до умов Договору та вимог законодавства України. Пенсійний депозитний рахунок відкривається тільки у національній валюті України. Вкладником, відповідно до вказаного Положення, є відповідач, який перераховує грошові кошти (пенсійні внески) на користь Учасника для забезпечення недержавної пенсії. Пенсійні внески - це грошові кошти Вкладника, розмір яких Вкладник визначає/обраховує самостійно з урахуванням своєї фінансової платоспроможності та обмежень, встановлених Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств», «Про податок з доходів фізичних осіб», іншими законами України та які перераховуються Банком на пенсійні депозитні рахунки Учасників. Накопичення пенсійних внесків та виплата недержавної пенсії здійснюється відповідно до Договору, що укладається Учасником з Банком (п. 3.1.1. Положення). Строк дії Договору у відповідності до п. 3.1.2. Положення, визначається в залежності від віку працівника, з яким укладається Договір. Якщо Договір укладається з працівником, який не досяг пенсійного віку, в такому випадку Договір діє до досягнення працівником пенсійного віку, що дає право на отримання державної пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Згідно п. 4.1.Положення, підставою для виплати пенсійних внесків за недержавним пенсійним забезпеченням, зокрема, є закінчення терміну дії Договору; досягнення Учасником недержавного пенсійного забезпечення віку, визначеного відповідно до Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення». Для отримання одноразової грошової пенсійної виплати при досягненні Учасником пенсійного віку, визначеного відповідно до Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення», до Операційного управління Банку Учасник особисто подає Заяву, пред'являє оригінал паспорта громадянами України та оригінал ідентифікаційного номера (п. 4.2.2. Положення). При цьому, правові, економічні та організаційні засади недержавного пенсійного забезпечення в Україні та регулює правовідносини, пов'язані з цим видом діяльності визначені Законом України «Про недержавне пенсійне забезпечення». Вказаним Законом, зокрема, визначено, що система недержавного пенсійного забезпечення є складовою частиною системи накопичувального пенсійного забезпечення, яка ґрунтується на засадах добровільної участі фізичних та юридичних осіб, крім випадків, передбачених законами, у формуванні пенсійних накопичень з метою отримай учасниками недержавного пенсійного забезпечення додаткових до загальнообов'язкове державного пенсійного страхування пенсійних виплат. Суб'єктами недержавного пенсійного забезпечення, зокрема, є банківські установи які уклали договори про відкриття пенсійних депозитних рахунків; вкладники пенсійних депозитних рахунків; учасники недержавного пенсійного забезпечення (ч. 2 ст. 2 Закону). Статтею 61 Закону визначено підстави для здійснення пенсійних виплат пенсійними фондами, однією із яких є досягнення учасником фонду пенсійного віку визначеного відповідно до цього Закону. Частиною другою вказаної статті визначено, що пенсійний вік, після досягнення якого учасник фонду має право на отримання пенсійної виплати, визначається за заяві учасника фонду, форма якої встановлюється національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, крім випадків, коли пенсійний вік визначається пенсійним контрактом відповідно до закону, що встанови обов'язковість відрахувань на недержавне пенсійне забезпечення для окремих категорій громадян. Пенсійний вік, що визначається учасником фонду, може бути меншим пенсійного віку, який надає право на пенсію за загальнообов'язковим держави пенсійним страхуванням, але не більш як на 10 років, якщо інше не визначено законом. Пенсійний вік, що визначається учасником фонду, може бути більшим від пенсійне віку, який надає право на пенсію за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням. У заяві учасника фонду, де визначається дата настання його пенсійного вію дотриманням обмежень, встановлених цією частиною, учасник фонду зобов'язав зазначити вид обраної ним пенсійної виплати. Заява подається адміністратору пенсійне фонду не пізніше ніж за два місяці до настання пенсійного віку, визначеного учасник фонду. Відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», застрахована особа, яка відповідно до закону є учасник накопичувальної системи пенсійного страхування, має право на отримання довічної пенсії або одноразової виплати за рахунок коштів накопичувальної системи пенсійні страхування, що обліковуються на її накопичувальному пенсійному рахунку Накопичувальному фонді або на індивідуальному пенсійному рахунку у відповідне недержавному пенсійному фонді - суб'єкті другого рівня системи пенсійні забезпечення, за умови досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, а в разі відстрочення часу призначення пенсії за віком відповідно до цього Закону у період після досягнення такого віку - з дня закінчення строку відстрочення для призначення пенсії за віком у солідарній системі. Згідно положень ч. 1 ст.26 вказаного Закону, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше років. З посиланням на викладене є також таким, що не заслуговує на увагу посилання позивачки на те, що іншим учасникам пенсійного забезпечення банк виплатив пенсійні заощадження без обмежень. Ці доводи також були предметом дослідження суду першої інстанції,з оцінкою якого колегія суддів погоджується. В разі якщо рішення суду є незрозумілим, позивачка,як учасник справи не позбавлена права, відповідно до ст.271 ЦПК, звернутися до суду з заявою про його роз'яснення . Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати,що судом допущено порушення матеріального та процесуального права,які призвели або могли б призвести до неправильного вирішення спору.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий,неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених,невизнаних,або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб,прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права та має бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення,ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із отриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні

Рішення суду першої інстанції відповідає вищезазначеним вимогам.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 5 лютого 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 21.09.2018 року.

Суддя-доповідач

Судді: