Провадження № 2/520/2035/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2018 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі - Єгоровій Н.Ю.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження заяву позивача ОСОБА_1 про залишення без розгляду частини позовних вимог по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

14.12.2017 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини, стягнення аліментів, в якій позивач просить суд:

- розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем;

- визначити місце проживання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишивши проживати з матірю за її місцем мешкання;

- стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на малолітню дитину в сумі 3000 гривень щомісячно до досягнення нею повноліття.

У позовній заяві позивачка в обґрунтування вимог посилається на те, що 07 липня 2012 року між нею та ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб.

28.08.2012 року за час перебування у шлюбі у них народилася дитина ОСОБА_4.

Позивачка вказує, що вони жили кожен своїм життям і не намагалися перейнятися проблемами іншого, зараз подружні стосунки у них не складаються, в них не має спільних інтересів, почуття поваги та любові, не мають бажання бути разом, спільне господарство та шлюбно-сімейні відносини фактично припинені з кінця жовтня 2017 року.

На підставі викладеного, позивачка вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим, у звязку з чим просить суд шлюб розірвати.

Також позивач зазначила, що їх спільна дитина мешкає разом з нею. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, у вихованні сина участі не приймає, у звязку з чим позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на неповнолітнього сина.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 15 лютого 2018 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження у підготовче судове засідання.

10 травня 2018 року до суду надійшла заява від позивача ОСОБА_1 про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 в частині вимог про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 20.06.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 в частині вимог про визначення місця проживання малолітньої дитини залишено без розгляду. Продовжено розгляд цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в загальному позовному провадженні в порядку передбаченому ЦПК України

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у підготовчому судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, надав пояснення, що не заперечує проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів, однак не згоден з заявленою позивачем до стягнення сумою аліментів у розмірі 3000 гривень щомісячно, оскільки він офіційно не працевлаштований та отримує мінливий дохід. Також зазначив, що він має від попереднього шлюбу неповнолітню дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка мешкає разом з ним та перебуває на його утриманні, у звязку з чим, відповідач зазначив, що не заперечує проти стягнення з нього аліментів в сумі 1000 гривень щомісячно. Також відповідач зазначив, що у грудні 2017 року ним було сплачено на користь позивачки у рахунок аліментів грошові кошти в сумі 700 гривень 00 копійок.

Надалі, позивач ОСОБА_1 під час проведення підготовчого судового засіданні визнала обставини зазначені відповідачем, а саме, що разом з відповідачем мешкає від попереднього шлюбу його неповнолітня дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка перебуває на його утриманні, та що у грудні 2017 року відповідачем було сплачено на користь позивачки у рахунок аліментів грошові кошти в сумі 700 гривень 00 копійок.

Також позивачка не заперечувала проти стягнення з відповідача на її користь аліментів на неповнолітню дитину в сумі 1000 гривень 00 копійок щомісячно, а також підтвердила, що в неї не має доказів на підтвердження того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в сумі 3000 гривень щомісячно та надавати такі докази до суду не має наміру.

Сторони по справі також підтвердили, що вважають за доцільне ухвалити рішення по цій справі у підготовчому судовому засіданні.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши усі документи наявні в матеріалах справи, суд вважає, за можливо ухвали рішення у підготовчому судовому засіданні та вважає позов ОСОБА_1 підлягаючим частковому задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 07 липня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ясинувата Ясинуватського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 зареєстровано шлюб, про що 07 липня 2012 року в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №97. Під час реєстрації шлюбу ОСОБА_6 змінила прізвище на «Леонова».

За час шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З наданих до суду довідок від 24 липня 2017 року за №3818 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи вбачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_1, є переміщеними особами з зони антитерористичної операції Донецької області та разом тимчасово мешкають за адресою: АДРЕСА_1.

Вказані обставини не спростовувались відповідачем по справі.

Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя.

Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Шлюб це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сімї.

Добровільність шлюбу одна з основних його засад.

Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються.

За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сімї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз сімю шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах.

Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.

За ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Примушування значить добиватися певної поведінки від особи за допомогою фізичного або психічного насильства.

Закріпленні у законодавстві права дружини та чоловіка на повагу до своєї індивідуальності є засобом захисту психологічно слабшого у шлюбі від психічного диктату чи навіть агресії дружини, чоловіка або іншої особи. Воно схиляє до толерантності, терпимості у шлюбі, спрямовує кожного з них на спокійне, інтелігентне залагодження колізії індивідуальних рис характеру, життєвих звичок.

Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання.

Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, розірвання шлюбу може відбутися за їхньою спільною заявою або за заявою когось з них.

У ході розгляду справи, судом була перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу.

Крім того, ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.

Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім'ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обовязково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя».

Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У звязку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.».

Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов'язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

З врахуванням того, що жоден з подружжя не бажає примиритися, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, тому шлюб слід розірвати.

Як вже зазначалось, відповідач у підготовчому судовому засіданні 20.06.2018 року визнав позов в частині вимог про розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Так як визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно, шлюб носить формальний характер, подружні стосунки між сторонами не підтримуються, подальше сумісне проживання суперечить інтересам сторін, а тому позов ОСОБА_1 в частині вимог про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 180, ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно зі ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1, 2, ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторонами по справі не оспорювалось, що малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешкає разом з матірю ОСОБА_1.

Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є батьком малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка мешкає разом з ним та перебуває на його утримання.

Вказані обставини позивачем не спростовувались, а тому додатковому доказуванню не підлягають.

Також позивачем було визнано у підготовчому судовому засіданні, що дійсно відповідач ОСОБА_3 у грудні 2017 року сплатив їй в рахунок аліментів грошові кошти в сумі 700 гривень 00 копійок.

Позивачем не надано до суду доказів чи має можливість відповідач сплачувати аліменти на неповнолітню дитину у розмірі 3000 гривень щомісячно, чи працевлаштований відповідач чи ні та про розмір доходів відповідача.

Крім того, судом враховується, що позивачем особисто у підготовчому судовому засіданні було визнано, що в неї вказаних доказів не має та вона не має наміру їх збирати та надавати.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати та батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільніє від обовязків щодо дитини.

При визначенні розміру аліментів, судом враховується також, що відповідачем особисто у судовому засіданні було визнано, що він згоден сплачувати аліменти в сумі 1000 гривень 00 копійок, з чим позивач погодилась та не заперечувала.

При викладених обставинах, з урахуванням того, що: позивачем не надано доказів на підтвердження матеріального стану відповідача, який би дозволяв йому сплачувати аліменти у розмірі 3000 гривень щомісячно; відповідачем визнано стягнення з нього аліментів в сумі 1000 гривень щомісячно, з чим позивач погодилась та не заперечувала; сторони визнано, що ОСОБА_3 у грудні 2017 року було сплачено аліменти в сумі 700 гривень 00 копійок; мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів підлягає задоволенню частково, та вважає законним і справедливим стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за грудень 2017 року в сумі 300 гривень 00 копійок, та починаючи з 01 січня 2018 року в сумі 1000 гривень 00 копійок щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а саме до 28 серпня 2030 року.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням вищевикладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати зі сплати судового збору за подання до суду позовної заяви в частині вимог про розірвання шлюбу у розмірі 640 гривень 00 копійок, а також стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір за подання позивачем позовної заяви в частині вимог про стягнення аліментів в сумі 640 гривень 00 копійок.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 77, 81, 263-265 ЦПК України, п. 15.5 Перехідних положень Розділу ХІІІ ЦПК України, ст.ст. 110, 112, 113, 180, 182 СК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: 65114, АДРЕСА_1) до ОСОБА_3 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_6) ОСОБА_7, зареєстрований 07 липня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ясинувата Ясинуватського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №97 від 07 липня 2012 року.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_6) ОСОБА_7, вважати розірваним у день набрання чинності цим рішенням.

Позивачеві ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_6) ОСОБА_7 відновити дошлюбне прізвище «Литвиненко».

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, паспорт серії ВА 637156, виданий 17 лютого 1997 року Ясинуватським МВ в Донецькій області, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_7; тимчасове місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, РНОКПП НОМЕР_1, аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за грудень 2017 року в сумі 300 (триста) гривень 00 копійок, та починаючи з 01 січня 2018 року стягувати в сумі 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а саме до 28 серпня 2030 року.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, паспорт серії ВА 637156, виданий 17 лютого 1997 року Ясинуватським МВ в Донецькій області, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_7; тимчасове місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, РНОКПП НОМЕР_1, витрати по сплаті судового збору за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу в сумі 640 (шістсот сорок) гривень 00 (нуль) копійок.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, паспорт серії ВА 637156, виданий 17 лютого 1997 року Ясинуватським МВ в Донецькій області, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_7; тимчасове місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, в дохід держави судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) гривень 00 (нуль) копійок.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 20 червня 2018 року.

Головуючий Калініченко Л. В.