УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2018 року Іллічівський районний суд м.Маріуполя Донецької області за головуванням судді Кузнецова Д.В., за участю секретаря судового засідання Мащенко Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 про визнання дій державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою, в якій просила визнати поважною і поновити строк на подання скарги на дії державного виконавця; визнати неправомірною постанову про закінчення виконавчого провадження від 30.04.2013 року, яка винесена державним виконавцем Іллічівського ВДВС м.Маріуполя Черніченко І.Л.; зобов'язати Кальміуський ВДВС м.Маріуполя поновити виконавче провадження по стягненню з ОСОБА_3 на її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 1/2 частки неоподатковуваного податком мінімуму доходів громадян, до його повноліття, починаючи утримання з 12 червня 2003 року.

В обґрунтування вимог зазначила, що на підставі рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 19 червня 2003 року з ОСОБА_3 на її користь було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Отримано виконавчий лист, який зданий до виконавчої служби. В липні 2003 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Було звернуто стягнення на заробітну плату боржника, яку він отримував в ПАТ «ММК ім.Ілліча». Через деякий час виплати припинилися. В серпні 2018 року від державного виконавця вона дізналася про те, що 30 квітня 2013 року виконавче провадження було закрито у зв'язку із фактичним виконанням рішення суду. Такі дії державного виконавця вважає незаконним, оскільки дитині, як в 2013 році, так і на теперішній час, не виповнилось 18 років, а державний виконавець зобов'язаний був виконувати рішення суду до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_1 та ї представник ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилися, надали до суду письмові заяви, в яких скаргу підтримали у повному обсязі, наполягали на її задоволенні та просили справу розглянути за їх відсутності.

Представник Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області надіслав до суду клопотання, в якому підтвердив, що 30.04.2013 року старшим державним виконавцем Черніченко І.Л. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження за пунктом 8 частини 1 статті 49 Закону за тією підставою, що виконавчий документ виконано, аліменти утримано по день повноліття. Вирішення справи залишили на розсуд суду та просили розглянути справу без участі представника.

ОСОБА_3, який є боржником за виконавчим провадженням, в судове засідання не з'явився, надав заяву, де підтримав скаргу заявниці та просив розглядати справу за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 червня 2003 року Іллічівським районним судом м.Маріуполя Донецької області була винесена постанова про стягнення аліментів з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку, але не менше 1/2 частки неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, до його повноліття, починаючи утримання з 12 червня 2003 року.

09 липня 2003 року постановою старшого державного виконавця Іллічівського ВДВС було відкрито виконавче провадження за даною постановою суду про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_1 народження.

Проте 30 квітня 2013 року державним виконавцем була винесено постанова про закінчення виконавчого провадження з тих підстав, що виконавчий документ виконано та аліменти утримано по день повноліття (пункт 8 частина 1 статті 49 Закону).

Вказана постанова державного виконавця прийнята передчасно, без достатніх на то підстав.

Так, відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 30 Закону України «Про виконавче провадження» від 1999 року, редакція якого діяла в період виникнення спірних правовідносин (надалі за текстом - Закон) державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 49 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як вбачається з матеріалів справи дитина - ОСОБА_4, на утримання якого стягнуто аліменти до досягнення нею повноліття, народився ІНФОРМАЦІЯ_1. Тобто, як в 2013 році, так і на теперішній час, дитина не досягла повноліття.

За таких умов дії державного по закінченню в 2013 році виконавчого провадження не відповідають встановленим обставинам та положенням закону.

Згідно з пунктом 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 07.02.2014 року, № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз'яснено, що відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 1 Закону встановлено, що виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно - правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з статтею 6 Закону державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до частини 1 ст. 11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Також державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Згідно з статтею 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином, суд приходить до висновку, що у державного виконавця не було законних підстав для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження та його дії були неправомірними, оскільки рішення не було виконано та аліменти мали нараховуватися до досягнення дитиною повноліття, а тому суд вважає, що постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження слід визнати неправомірною та зобов'язати поновити виконавче провадження.

На підставі викладеного, керуючись статтями 447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції, діючої на момент виникнення спірних правовідносин), суд

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 про визнання дій державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати неправомірною постанову старшого державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Черніченко І.Л. від 30 квітня 2013 року про закінчення виконавчого провадження №10933223.

Зобов'язати Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області поновити виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку, але не менше 1/2 частки неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, до його повноліття, починаючи утримання з 12 червня 2003 року.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області.

Суддя: Д. В. Кузнецов