н/п 4-с/490/7/2018 Справа № 490/644/13- ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
УХВАЛА

іменем України

12 червня 2018 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі :

головуючого судді Гуденко О.А.,

при секретарі Кваша С.О.,

за участю позивача та його представника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області про повернення виконавчого документу стягувачу, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року стягувач звернувся до суду із скаргою, в якій просить суд рішення-повідомлення Центрального ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області від 20.12.2017 р. №47308 скасовувати як незаконне та зобовязати Центрального ВДВС м. Миколаєва прийняти до виконання виконавчий лист №490/644/13, що виданий Центральний ВДВС м. Миколаїв 12.06.2013 р. та визнати протиправною бездіяльність Центрального ВДВС м. Миколаїв під час виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва згідно вказаного виконавчого листа за період з 12.06.2013 р. по 20.12.2017 р.,

Скаржник та його представник у судовому засіданні вимоги скарги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

Державний виконавець в судове засідання не з'явився, надав суду заперечення, в яких просив суд відмовити у задоволенні скарги.

Вислухавши пояснення скаржника та його представника, вивчивши доводи скарги, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлене наступне.

Рішенням (заочне) Центрального районного суду м.Миколаєва від 14 березня 2013 року стягнуто з Кредитної спілки Крединий Альянс на користь ОСОБА_1, заборгованість за договором про залученню депозитного вкладу члена кредитної спілки в сумі 30000 грн., відсотки за користування грошовим вкладом в розмірі 8 400 грн., а всього 38400 грн. Стягнуто з Кредитної спілки Крединий Альянс на користь держави судовий збір в розмірі 384 грн.

12.06.2013 року Центральним районним судом м. Миколаєва було видано виконавчий лист.

12 червня 2013 року ОСОБА_1 вперше звернувся до Центрального ВДВС ММУЮ з заявою про відкриття виконавчого провадження провадження.

20.12.2017 року ст.державним виконавцем Центрального ВДВС м. Миколаїв ОСОБА_2 винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки стягувач не надав на підтвердження сплати авансованого внеску.

В силу ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 4,5 ЦПК України кожен може звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав та свобод у спосіб, передбачений законом.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права , суд розглядає справим відповідно до Конституції України, законів України , міднародних договорів, згода на обовязковістиь яких надана Верховною Радою України, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобож 1950 року і протоколи до неї, та практику Європейского суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно п.1 ч.1 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження"( який діяв на момент видачі виконавчого листа, далі- закон)), державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 22 Закону, виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 23 Закону передбачено переривання строку давності пред'явлення виконавчого документа до виконання.

У рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобовязалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невідємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Пілотним рішенням Європейського суду з прав людини ОСОБА_3 проти України державу було зобовязано запровадити ефективний засіб юридичного захисту, який би забезпечив адекватний та достатній захист від невиконання або затримки у виконанні рішень національного суду, за виконання якого вона несе відповідальність відповідно до принципів, встановлених практикою Європейського суду з прав людини. Для цього Україні був наданий рік, а потім ще півроку. На виконання зазначеного рішення Міністерством юстиції було розроблено проект Закону України «Про гарантії держави щодо виконання рішень суду», який 14 січня 2011 року урядом подано на розгляд Верховної Ради України.

У рішенні ОСОБА_3 проти України Евросуд сфокусувався саме на невиконанні рішень суду, в яких держава виступає боржником в особі тих чи інших державних органів або підприємств (група налічує більше 400 подібних справ).

Відповідно до положень Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі Конвенція), право доступу до суду, що гарантується статтею 6§1, передбачає не лише право звернутись до суду за захистом своїх прав, а й право захистити своє право, в першу чергу, виконанням рішення, яке ухвалено на користь особи. Так як у разі невиконання рішення концепція «захисту прав судом» не працює. Суд зазначив, що право за судовий захист, яке гарантується статтею 6§1 може стати недіючим, якщо національне законодавство держави-учасниці Конвенції дозволяє, щоб остаточне обовязкове судове рішення залишалось не виконуваним на шкоду однієї із сторін. Доступ до суду також охоплює можливість виконання судового рішення без необґрунтованих затримок. На виконавчі процедури може впливати складність виконавчих процедур, поведінка особи-стягувача, поведінка компетентних державних органів та обсяг призначеної до стягнення суми (майна).

Євросуд зазначив, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Також Суд зазначив, що обовязком держави є нагляд за виконанням рішень проти державних органів (таким виконанням, якого потребує Конвенція без необґрунтованих затримок).Держава не має посилатись на відсутність коштів, коли йде мова про виконання рішення проти державного органу.

В справі ОСОБА_3 проти України, Суд відзначив, що рішення на користь заявника не виконувались 7 років і 10 місяців та 5 років і 11 місяців. При цьому причинами таких затримок були: а) недостатність бюджетних коштів; б) бездіяльність державних виконавців; в) прогалини в національному законодавстві, через які не існувало можливості виконати рішення суду у випадках недостатності бюджетних коштів. Однак усі ці причини мали б бути під контролем держави і тому підпадають під сферу її відповідальності.

За такого, суд приходить до висновку, що права стягувача порушені тривалим невиконанням судового рішення і зміни в законодавстві, яки призвели до необхідності сплатити ним авансовий внесок , який за розміром значно перевищує суму заборгованості , яку належить стягнути на його користь з боржника ( державної установи) і яка до того ж і так знецінена тривалою невиплатою - не можуть позбавляти його права на споаведливий суд , гарантоване ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини.

Крім того, на момент видачі виконавчого листа норми Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року, який діяв до 05.10.2016 року не вимагали обов'язкової сплати авансового внеску, а за такого,скарга підлягає задоволенню.

Згідно з ст.3 ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 р. №2147-VIII провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст.ст.447, 451 ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 р. №2147-VIII сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно з ст.11 Закону України «Про виконавче провадження»від 21.04.1999 р. №606-XIV, який діяв під час здійснення державними виконавцями Центрального ВДВС м.Миколаїв виконавчого провадження, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження серед іншого має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; звертатися до суду з поданням про розшук боржника; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи Національної поліції; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників юридичних осіб або від боржників фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням.

Матеріали справи не містяьь достеменних доказів того, що при здійсненні виконання вказаного заявником виконавчого листа державними виконавцями Центрального ВДВС м.Миколаїв здійснювалисяусі необхідні та передбачені ЗУ "Про виконавче провадження" дії щодо виконання рішення суду про стягнення на користь заявника вкладу.

Незважаючи на неодноразове зобовязання судом Центрального ВДВС надати суду для огляду матеріали виконавчого првадження - вимога суду не виконана, не додано доказів на підтвердження безпідставнолсті вимог скарги і до заперечень субєкта оскарженння,

Вказане з врахуванням положень ч.4 ст. 81 ЦПК України дає підстави стверджувати про бездіяльність Центрального ВДВС м.Миколаїв щодо виконання рішення суду.

За аткого, вимоги скарги підлягають задоволенню.

Керуючись вимогами ст.ст. 447-452 ЦПК України ,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області про повернення виконавчого документу стягувачу - задовольнити .

Скасувати повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання ст. державного виконавця Центрального Відділу ДВС м.Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області від 20.12.2017 року з примусового виконання виконавчого листа № 490/644/13-ц, виданий Центральним районним судом м. Миколаєва 12.06.2013 року та зобовязати Центральний ВДВС м. Миколаєва прийняти до виконання виконавчий лист №490/644/13, що виданий Центральний ВДВС м. Миколаїв 12.06.2013 р.

Визнати протиправною бездіяльність Центрального ВДВС м. Миколаїв під час виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва згідно виконання виконавчого листа за період з 12.06.2013 р. по 20.12.2017 р.,

Ухвала може бути оскаржена протягом пятнадцяти днів з дня отримання сторонами повного тексту ухвали до апеляційного суду Миколаївської області.

Суддя Гуденко О.А.

Повний текст ухвали складено 18 червня 2018 року