Справа № 370/1711/16-ц Головуючий у І інстанції Унятицький Д. Є.
Провадження № 22-ц/780/2633/18 Доповідач у 2 інстанції Савченко С. І.
Категорія 6 20.09.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 вересня 2018 року м.Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Таргоній Д.О.,

при секретарі Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2на рішення Бородянського районного суду Київської області від 05 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Червонослобідської сільської ради Макарівського району Київської області, ОСОБА_4, ОСОБА_2, третя особа Управління Держгеокадастру у Макарівському районі Київської області про визнання неправомірним рішення сільської ради, нечинним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом,-

в с т а н о в и в:

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернувсядо суду із вказаним вище позовом,який надалі доповнив і мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_5, після смерті якої відкрилася спадщина на житловий будинок по АДРЕСА_1. Вказаний будинок він успадкував разом із братом ОСОБА_6 порівну - по 1/2 частині, що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 25 жовтня 1989 року Макарівською районною державною нотаріальною конторою.

Згодом його брат ОСОБА_6 успадковану 1/2 частину будинку подарував своїм синам відповідачам у справі ОСОБА_2 і ОСОБА_4 за договором дарування від 04 березня 1995 року.

Вказував, що у жовтні 2013 року він вирішив приватизувати половину земельної ділянки для обслуговування будинку по АДРЕСА_1, однак дізнався, що вся присадибна ділянка площею 0,3060 га вже передана у власність його брату ОСОБА_6 на підставі рішення Червонослобідської сільської ради № 7 від 08 липня 1997 року і йому видано державний акт. Вважає, що приватизація братом усієї присадибної земельної ділянки будинку порушує його права на отримання у власність частини ділянки, яка необхідна для користування і обслуговування його частини будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер. Спадщину після смерті брата прийняв його син відповідач у справі ОСОБА_2, який успадкував присадибну ділянку площею 0,3060 га, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом.

Посилаючись на порушення його прав, просив визнати неправомірним рішення Червонослобідської сільської ради № 7 від 08 липня 1997 року в частині передачі у власність ОСОБА_6 земельної ділянки розміром 0,3060 га по АДРЕСА_1; визнати нечинним державний акт НОМЕР_1, виданий 13 листопада 1997 року на ім'я ОСОБА_6, на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування будинку і будівель розміром 0,2500 га кадастровий номер НОМЕР_2 та земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства розміром 0,0560 кадастровий номер НОМЕР_3, які розташовані по АДРЕСА_1; скасувати два свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6, видані 27 жовтня 2016 року на ім'я ОСОБА_4, про право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування будинку розміром 0,2500 га кадастровий номер НОМЕР_2 та про право валасності на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства кадастровий номер НОМЕР_3, які розташовані по АДРЕСА_1.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 05 квітня 2018 року позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись із рішенням, відповідач ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Скарга мотивована тим, що справа розглянута за його відсутності і без належного повідомлення про дату і час розгляду. Судом проігноровано бездоказовість вимог позивача та доказові документи його батька ОСОБА_6, згідно яких він законно отримав у спадок після смерті батька приватизовані ним земельні ділянкипо АДРЕСА_1. Судом не взято до уваги, що він подав до Макарівського районного суду позов про усунення від права спадкування за законом ОСОБА_3, який живе у м.Харкові і тривалий час ні з ким із родичів не спілкувався, не з'являвся, і лише тепер через 35 років виявив намір оформити спадщину. Суд не врахував, що його баба ОСОБА_5 була особою похилого віку, часто хворіла і потребувала сторонньої допомоги, яку їй надавали лише його батьки, а позивач ухилявся від піклування про свою матір. Суд не звернув уваги, що після смерті баби земля у власність нікому не переходила. Крім того, суд не врахував, що за будинком рахувався невеликий клаптик землі розміром 0,0560 га, і лише у 1984 році за заявою його батька було наділено 0,2000 га, яку він у подальшому приватизував.

Позивач ОСОБА_3 в особі представника адвоката ОСОБА_7 подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно задоволив його позов, а доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_4 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

В суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_4 свою апеляційну скаргу підтримав, просив задоволити та скасувати рішення Бородянського районного суду Київської області як незаконне.

Представник позивача адвокат ОСОБА_7в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Решта відповідачів - Червонослобідська сільська рада та ОСОБА_4 подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Згідно п.1 ч.2 ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Колегією суддів встановлено, що справа розглянута судом першої інстанції у відсутність відповідача ОСОБА_2, який не був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду, що свідчить про порушення судом норм процесуального права.

Згідно положень ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є в тому числі порушення норм процесуального права.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обгрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З огляду на приписи п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом обов'язкових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, поскільки суд допустив порушення норм процесуального права, розглянувши справу у відсутність відповідача ОСОБА_4, який не повідомлений належним чином про дату, час і місце засідання суду і який обгрунтовує свою апеляційну скаргу такими обставинами.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_3 підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.152 ЗК України 2001 року власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою (ч.2). Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. (ч.3).

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_3 є власником 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_1, яку успадкував після смерті 20 лютого 1983 рокуматері ОСОБА_5, що підтверджується нотаріально посвідченим дублікатом свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 25 жовтня 1989 року Макарівською районною державною нотаріальною конторою (а.с.138).

Іншу половину будинку після смерті матері успадкував його брат ОСОБА_6

04 березня 1995 року ОСОБА_6 подарував своїм синам ОСОБА_4 та ОСОБА_2 успадковану ним 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору дарування.

Рішенням Червонослобідської сільської ради № 7 від 08 липня 1997 року у приватну власність ОСОБА_6 передана земельна ділянка розміром 0,3060 га на території АДРЕСА_1, для будівництва і обслуговування житлового будинку - 0,2500 га та ведення особистого підсобного господарства - 0,0560 га. На підставі вказаного рішення ОСОБА_6 отримав державний актНОМЕР_1, виданий 13 листопада 1997 року на право власності на земельну ділянку, що підтверджується копіями рішення та державного акту, витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер. Спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняв його син відповідач у справі ОСОБА_2, який отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,2500 га та земельну ділянку площею 0,0560 га в АДРЕСА_1, що стверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом (а.с.199, 200).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Спірні правовідносини регулюються ЗК України 1990 року, який був чинним на час приватизації ОСОБА_6 спірної земельної ділянки у 1997 році.

Згідно положень ст.17 ЗК України передача земельних ділянок у приватну власність провадиться на підставі рішень Рад народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.

Згідно ч.1 ст.42 ЗК України громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної (часткової або сумісної) власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначається їх співвласниками пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок.

За змістом вказаних норм земельна ділянка, на якій розташований належний співласникам будинок, перебуває у користуванні усіх співвласників, а відтак приватизація такої земельної ділянки відбувається з урахуванням прав усіх співвласників будинку на користування відповідними частинами земельної ділянки пропорційними розміру їх часток у праві власності.

Аналогічні роз'яснення містить п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташований належний співвласникам житловий будинок, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їх часток у праві власності на будинок.

За таких обставин, передача у власність ОСОБА_6, як колишнього власника 1/2 частини будинку по АДРЕСА_1, всієї присадибної земельної ділянки, порушує права позивача як співвласника 1/2 частини цього ж будинку на користування відповідною частиною присадибної ділянки, в тому числі тією, яка необхідна для обслуговування будинку, а також порушує його права щдо безоплатного отримання у власність (приватизації) такої ділянки.

При цьому колегія суддів враховує, що на момент приватизації ОСОБА_6 не був співвласником будинку, бо ще у 1995 році подарував належну йому 1/2 частку своїм синам, а відтак не мав права приватизувати ділянку, бо втратив право користування ділянкою у зв'язку із припиненням права власності.

Порушені права позивача підлягають до захисту шляхом визнання недійсними оспорюваного рішення Червонослобідської сільської ради № 7 від 08 липня 1997 року і державного акту на право власності на земельну ділянку від 13 листопада 1997 року, виданого на ім'я ОСОБА_6, а також скасування виданих 27 жовтня 2016 року на ім'я відповідача ОСОБА_4 свідоцтв про право на спадщину за законом, на підставі яких відповідач набув права власності на вказану присадибну ділянку.

Визнаючи недійсними рішення і державний акт на ім'я ОСОБА_6, колегія суддів враховує, що спірна земельна ділянка розміром 0,3060 га включає як ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку - 0,2500 га, права позивача на яку порушені, так і ділянку для ведення особистого підсобного господарства - 0,0560 га, яка не стосується прав позивача. Проте колегія суддів визнає недійсними оспорювані рішення та державний акт в повному обсязі у зв'язку з тим, що увиданому 13 листопада 1997 року на ім'я ОСОБА_6 державному акті НОМЕР_1 на ділянку розміром 0,3060 гане визначені як окремі об'єкти (межі та конфігурація) ділянки 0,2500 га та 0,0560 га, що унеможливлює визнання недійсним державного акту лише в частині ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку розміром 0,2500 га.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що його батько ОСОБА_6 законно приватизував земельні ділянкипо АДРЕСА_1 необгрунтовані і суперечать закону.

По-перше, на момент приватизації земельних ділянок у 1997 році ОСОБА_6 вже не був власником 1/2 частини будинку, а відтак не був користувачем присадибної земельної ділянки будинку і відповідно не мав права її приватизувати, оскільки у 1995 році подарував свою частину синам, про що вірно зазначає у відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_3

Згідно ст.30 ЗК України 1990 року, чинного на час дарування, при переході права власності на будівлію до набувача переходить і право користування земельною ділянкою. Отже, з моменту вчинення договору дарування ОСОБА_6 втратив право користування присадибною ділянкою, яке було похідним від його права власності.

По-друге, позивач як співвласник має право на користування і відповідно приватизацію частини ділянки, а відтак приватизація всієї ділянки лише одним співвласником порушує його права та вимоги закону.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи скаржника про те, що його баба ОСОБА_5 була особою похилого віку, часто хворіла і потребувала сторонньої допомоги, яку їй надавали лише його батьки, а позивач у справі ухилявся від піклування про свою матір у зв'язку з чим він подав до Макарівського районного суду позов про усунення від права спадкування за законом ОСОБА_3

Такі доводи не мають правового значення для вирішення даного спору, оскільки як вище вказувалося позивач є власником 1/2 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 25 жовтня 1989 року Макарівською районною державною нотаріальною конторою, яке не скасоване і не визнане судом недійсним, що у свою чергу свідчить про безпідставність доводів відповідача.

Посилання скаржника на те, що позивач живе у м.Харкові і тривалий час ні з ким із родичів не спілкувався, не з'являвся, і лише тепер через 35 років виявив намір оформити спадщину необгрунтовані, поскільки в даному випадку йдеться не про оформлення спадщини як помилково вважає скаржник, а про приватизацію (безоплатне отримання частки із державного земельного фонду) частини присадибної ділянки будинку по АДРЕСА_1, право на яку має позивач як співвласник будинку.

Крім того, взаємовідносини позивача з родичами в даній справі не впливають на обсяг його прав та обов'язків, як помилково вважає відповідач.

Це ж стосується доводів апеляційної скарги, що після смерті баби у 1983 році земля у власність нікому не переходила, оскільки діюче на той час радянське законодавство не передбачало приватизації.

Посилання у скарзі на те, що позивач має з'явитися до суду особисто, суперечать вимогам процесуального закону, зокрема ч.1 ст.58 ЦПК України, згідно якої сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Доводи скаржника про неврахування судом того, що на момент смерті у 1983 році його баби ОСОБА_5 за будинком рахувався невеликий клаптик землі розміром 0,0560 га, і лише у 1984 році за заявою його батька було наділено 0,2000 га, яку він у подальшому приватизував, не спростовують висновків суду про порушення прав позивача, оскільки правове значення має не те, яка ділянка була закріплена за будинком на момент смерті ОСОБА_5, а те, яка саме ділянка була закріплена за будинком на момент приватизації землі. На момент приватизації за будинком рахувалася ділянка розміром 0,3060 га., яка і була передана у власність.

Твердження скаржника про те, що ділянка розміром 0,2000 га виділялася його батьку і лише він має право нею користуватися спростовуються рішенням зборів уповноважених членів колгоспу від 25 червня 1984 року, з якого вбачається, що за заявою ОСОБА_6 останньому додатково виділена саме присадибна ділянка будинку, який він успадкував після смерті матері, а не окрема земельна ділянка в полі, чи за іншою адресою.

Інші доводи скаржника щодо незаконності рішення суду першої інстанції апеляційним судом враховані.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2задоволити частково.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 05 квітня 2018 року скасувати і ухвалити нове.

Позов ОСОБА_3 задоволити. Визнати недійсним рішення Червонослобідської сільської ради № 7 від 08 липня 1997 року в частині передачі у власність ОСОБА_6 земельної ділянки розміром 0,3060 га по АДРЕСА_1; визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю НОМЕР_1, виданий 13 листопада 1997 року на ім'я ОСОБА_6, на право власності на земельну ділянку площею 0,306 га, з яких для будівництва та обслуговування будинку 0,2500 га, для ведення особистого підсобного господарства 0,0560, яка розташована по АДРЕСА_1; скасувати свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 МВІ № 096320 та МВІ № 096321, видані 27 жовтня 2016 року на ім'я ОСОБА_2, про право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування будинку розміром 0,2500 га кадастровий номер НОМЕР_2 та свідоцтво про право власності на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства кадастровий номер НОМЕР_3, розташовані по АДРЕСА_1.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: