АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
апеляційне провадження №22-ц/796/6818/2018
справа №643/9308/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2018 року м.Київ

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Соколової В.В.

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку &q?но;ПРИВАТБАНК&qut;; на рішення Дніпровського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Катющенко В.П. 17 травня 2018 року, у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку &q?но;ПРИВАТБАНК&qut;; до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

встановила:

В липні 2017 року АТ КБ &quли;ПРИВАТБАНК&quАТ; звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 95131,15 грн. заборгованості за кредитним договором.

Вимоги обґрунтовує тим, що 02 вересня 2011 року між сторонами виникли кредитні правовідносини шляхом заповнення позичальником Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідно до якої останній погодився, що ця заява разом із Пам&q?я,;яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг.

Згідно із цим договором позичальник отримала кредитні кошти у сумі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, за користування якими зобов&q?тк;язалася сплачувати проценти у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості, розмір яких банк має право змінювати із одночасним попередженням позичальника.

У зв&quif;язку із невиконанням позичальником своїх зобов&q?ви;язань станом на 30 червня 2017 року заборгованість складає 95131,15 грн., що складається з:

- 4998,92 грн. заборгованості за кредитом;

- 80875,23 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом;

- 4250,75 грн. заборгованості по пені та комісії;

- 500 грн. штрафу (фіксована частина);

- 4506,24 грн. штрафу (процентна складова).

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 17 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, АТ &qule;ПРИВАТБАНК&qun-; подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В апеляційній скарзі посилається на те, що суд відмовив у задоволенні позову за взаємовиключними підставами: унаслідок його недоведеності та у зв&qut;;язку із пропуском строків на звернення суду із вимогами. Зазначає, що рішення не містить мотивів відхилення доказів, що надані на підтвердження позовних вимог та відповідачем такі не спростовані.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача вказує на неможливість брати до уваги розрахунок заборгованості, оскільки належним доказом є первинні бухгалтерські документи, яких позивач не надав. При цьому погоджується із доводами скарги щодо неможливості відмови у позові одночасно унаслідок його недоведеності та у зв&q?ль;язку із пропуском строків на звернення суду із вимогами, у зв&q?ва;язку із чим просить змінити рішення, зазначивши про підставу відмови у позові унаслідок його необґрунтованості.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п.3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України справа розглядається в порядку письмового провадження без виклику сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів належними доказами факт видачі кредиту та розмір наявної заборгованості. Судом також застосовано наслідки пропуску позовної давності, оскільки установлено, що останній платіж вчинено 21 грудня 2013 року, проте із цим позовом банк звернувся до суду в липні 2017 року.

Відповідно до абз.3 п.11 Постанови Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відтак у зв&qupt;язку із застосуванням двох окремих та взаємовиключних підстав відмови у позові щодо всіх вимог, рішення суду першої інстанції не можна вважати законним та обгрунтованим.

З матеріалів справи убачається, що 02 вересня 2011 року ОСОБА_3 заповнено Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, що нею не заперечується. Згідно із цією анкетою-заявою ОСОБА_3 виявила бажання отримати платіжну картку &quсп;Кредитка універсальна&q?ре; із кредитним лімітом 1000 грн.

Своїм підписом засвідчила, що ця заява разом із Пам&quil;яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Тобто, метою договору є забезпечення фіксування тих умов, на які сторони погоджуються для врегулювання своїх взаємних прав і обов»язків щодо обраного ними кола відносин.

Умови договору та спосіб його вчинення можуть бути визначені сторонами з урахуванням вимог законодавства та із дозволеним відступом від нього, або на таких саме принципах запропоновані однією із сторін.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч.1 ст.638 та ст.1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Так, між сторонами правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Про ознайомлення із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився, про що розписався у Заяві-анкеті. Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях ст.634 ЦК України.

Платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Кредитна банківська платіжна картка надає змогу здійснювати операції за дебетом картрахунку в межах установленого банком-емітентом ліміту кредиту.

Кредитна схема передбачає здійснення розрахунків за виконані клієнтом операції з використанням платіжної картки за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит (у межах кредитної лінії).

Згідно даних виписки по карті НОМЕР_1 за період 01 вересня 2011 року 22 лютого 2018 року наявний кредитний ліміт становить 5000 грн. 03 вересня 2011 року відбулось зняття готівки у сумі 1000 грн., а 07 вересня 2011 року відбулась купівля товару на суму 3900 грн. В подальшому відбувались операції по рахунку, зокрема 06 січня 2012 року відбулось поповнення картки на суму 3000 грн., в подальшому в менших сумах. Паралельно відбувались операції користування кредитним ресурсом.

Виписка по особовому рахунку відповідно до положень статей 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є первинним документом.

Оформлення договірних відносин, у разі виникнення спору, повинно забезпечувати рівні можливості для сторін доводити факт укладення договору на тих чи інших умовах. Обравши спосіб, відповідно до якого клієнт АТ &quol;ПРИВАТБАНК&qubs; лише вказує, що він ознайомився з умовами, які викладені окремо на веб-сторінці банку в мережі Інтернет та можуть змінюватися, проте клієнт зобов&quol;язаний стежити за такими змінами, банк, тим самим, добровільно допустив ризик доведення своїх вимог та факту належної обізнаності клієнта банку із умовами, на яких відбувається кредитування.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Відповідно до п.п.2.1.1.2.11. Витягу з Умов і правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року №СП-2010-256 картка діє до останнього дня місяця, вказаного на лицьовій стороні карти, включно.

Відповідно до п.п.2.1.1.2.12. Витягу з Умов і правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року №СП-2010-256 по закінченню строку дії відповідна картка пролонговується банком на новий термін (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії) , по зверненню клієнта в банк, згідно діючим тарифам.

Належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження строку дії кредитної картки позивачем не надано.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в тій частині, що довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти є неналежним та недопустимим доказом, оскільки не містить підпису уповноваженої особи, яка її видала, а також достовірних даних, на підставі яких така довідка сформована.

З даних анкети-заяви також не убачається інформації про строк дії кредитної картки, що відповідало б строку дії договору (п.2.1.1.2.11 Умов та правил надання банківських послуг), відтак колегія суддів виходить з даних щодо останнього платежу та враховує, що відповідно до п.1.1.7.12 витягу з Умов та правил надання банківських послуг, що додані банком до позовної заяви, договір діє 12 місяців з дати його підписання.

Таким чином договір припинився 02 вересня 2012 року, проте позичальник продовжувала періодично виконувати свої зобов&qurm;язання до 21 грудня 2013 року.

З розрахунку заборгованості убачається, що останній платіж позичальником здійснено 21 грудня 2013 року, із цим позовом банк звернувся до суду 19 липня 2017 року.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Передбачене п.1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг положення, що позовна давність становить 50 років застосуванню не підлягає з огляду на наступне.

Згідно із ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Позивач не надав належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що сторони уклали правочин про збільшення позовної давності у порядку, що визначений ст.207 ЦК України, тобто на документі, зміст якого передбачає збільшення строку позовної давності, містяться підписи обох сторін.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності, а відтак вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4998,92 грн. задоволенню не підлягають у зв&qu'>;язку із пропуском строку позовної давності.

За правилами ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відтак, ураховуючи висновок колегії суддів про відмову в задоволенні позову у зв&q?ен;язку із спливом позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту, вимоги про стягнення процентів, пені, комісії та штрафу не підлягають задоволенню з цих же підстав.

З огляду на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права, що є підставою у відповідності до ст.376 ЦПК України для скасування такого рішення, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду від 17 травня 2018 року та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381, 383, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк &qur:;ПРИВАТБАНК&q?НО; задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 17 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційного банку &q?ад;ПРИВАТБАНК&q?ко; до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 21 вересня 2018 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

В.В.Соколова