Справа № 515/516/18
Провадження № 2/515/969/18
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2018 року. Татарбунарський районний суд Одеської області

в складі : головуючого судді Семенюк Л.А.

за участю секретаря Унгурян Т.В.

позивачів ОСОБА_1

ОСОБА_2

представника позивачів - адвоката ОСОБА_3

відповідача представника Татарбунарської міської ради

Одеської області Борденюка В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Татарбунари цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Татарбунарської міської ради Одеської області про визначення частки померлого у спільній сумісній власності,-

в с т а н о в и в :

11.04.2018 року представник позивачів адвокат ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визначення частки померлого у спільній сумісній власності, в якій просить суд визначити за ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та за його дружиною ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 по 1/2 частці у спільній сумісній власності, а саме: житлового будинку АДРЕСА_1. Позов мотивують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5, який був батьком ОСОБА_1 та чоловіком ОСОБА_2. Під час проживання в шлюбі, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 набули на праві спільної сумісної власності житловий будинок АДРЕСА_1. Після смерті спадкодавця, позивач ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса Саратського районного нотаріального округу Колісника Д.Ю. для прийняття спадщини, а позивач ОСОБА_2 звернулась із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь сина ОСОБА_1, однак, нотаріусом позивачу ОСОБА_1 надано відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з невизначеністю частки померлого у спільному майні відносно вказаного спадкового будинку. Позивач ОСОБА_2, хоча і відмовилась від прийняття спадщини на користь сина, але також бажає визначити свою частку у спільній сумісній власності зі спадкодавцем. Вказані обставини стали підставою для звернення позивачів до суду.

Представник позивачів адвокат ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивачів, просить позов задовольнити.

Відповідач - представник Татарбунарської міської ради Одеської області Борденюк В.М. в судове засідання не з'явився, однак направив на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечував.

Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

З огляду на належне сповіщення представника позивачів та представника відповідача про дату, час та місце розгляду справи, надходження від них заяв про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим розглянути зазначену цивільну справу без участі представників позивачів та відповідача. При цьому, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Дослідивши позовну заяву та надані сторонами письмові докази в сукупності, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін та інших осіб, відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України, вважає можливим позов задовольнити, виходячи з наступного.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), які містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд приймає до уваги визнання позову відповідачем, оскільки воно не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Судом з достовірність встановлено, що 20.07.1994 року був укладений шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Татарбунарського району Одеської області, про що було зроблено актовий запис за № 65, про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 20.07.1994 року (а.с.9).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Татарбунарського району Одеської області 20.06.1995 року, батьками ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (а.с.8).

В період шлюбу позивачка ОСОБА_2 та спадкодавець ОСОБА_5 придбали на праві приватної власності житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, згідно копії свідоцтва про право власності на житловий будинок від 19.05.1999 року, в якому частки власників житлового будинку не визначено (а.с.11).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.10), ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5, про що Татарбунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області був зроблений актовий запис про смерть №135.

06 квітня 2018 року за вих. № 298/02-14 листом-відмовою, державним нотаріусом Саратської державної нотаріальної контори Одеської області, позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5, у зв'язку з тим, що у правовстановлюючому документі на успадковане майно (житловий будинок АДРЕСА_1), не зазначені частки майна власників.

Відповідно до ст. 1226 ЦК України частки у праві спільної сумісної власності спадкуються на загальних підставах.

Частиною ч.1 ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Отже, у зв'язку з тим, що частки співвласників житлового будинку не визначені, позивач позбавлений можливості реалізувати своє право на оформлення спадщини у встановленому нотаріальному порядку, а тому його порушене право підлягає судовому захисту відповідно до ст. 15 ЦК України.

У разі смерті співвласника нерухомого майна частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина 2 статті 370, частина 2 статті 372 ЦК України).

Згідно п. 3.4 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

У відповідності до вимог ст. 368 ЦК України - спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.

Згідно статті 370 ЦК України - співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 ЦК України.

Нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні (п. 224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).

Зокрема ч.1 та 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що майно, що є в спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є в спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, або законом.

Судом встановлено, що за життя спадкодавець ОСОБА_5 та позивачка ОСОБА_2 не укладали жодних угод чи домовленостей щодо поділу спірного житлового будинку. Невизначеність часток у праві спільної сумісної власності позбавляє позивача ОСОБА_1 можливості належним чином оформити свої спадкові права на частину житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1, що належав померлому ОСОБА_5, на праві спільної сумісної власності з позивачем ОСОБА_2, яка також бажає визначення своєї частки у спільній сумісній власності зі спадкодавцем, незважаючи на те, що вона відмовилась від спадкування майна після смерті чоловіка на користь сина ОСОБА_1

За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами, враховуючи рекомендації постанови Пленуму ВСУ України №7 від 30.05.2008 року та відсутність договору з приводу визначення часток сторін у спільній сумісній власності, зважаючи на відсутність у позивача ОСОБА_1 іншої можливості оформити в установленому законом порядку право на спадщину на частину спадкового житлового будинку, що належала його батькові - спадкодавцю ОСОБА_5, для захисту прав позивачів, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позову, визначивши частки співвласників ОСОБА_5 та ОСОБА_2 у спільній сумісній власності по 1/2 частки ідеальної долі у спільній сумісній власності - житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 335, 368, 372, 364, 1216 ЦК України, та 5, 6, 212-215, 292, 294 ЦПК України, суддя,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Татарбунарської міської ради Одеської області про визначення частки померлого у спільній сумісній власності - задовольнити.

Визначити частку ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у м.Татарбунари Одеської області, у розмірі 1/2 частки ідеальної долі у спільній сумісній власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1.

Визначити частку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 /ідентифікаційний номер НОМЕР_4/, у розмірі 1/2 частки ідеальної долі у спільній сумісній власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Семенюк