Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/1476/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2018 року Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:

головуючого судді Шиповича В.В.

секретаря судового засідання Євтушенко М.В., Василенко О.Г.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Черкаси цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та додаткових витрат на дітей, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 26.02.2018 року звернулася до Придніпровського районного суду міста Черкаси з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та додаткових витрат на дітей вказавши, що вона перебуває в шлюбі з відповідачем. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2. З квітня 2017 року між нею та ОСОБА_3 погіршились відносини та відповідач покинув сімю.

При цьому ОСОБА_3 усунувся від утримання своїх дітей, не цікавиться їхнім життям та потребами.

Позивачка зазначала, що діти відвідували приватний дитячий садочок, а з вересня 2017 року навчаються у школі. Вона сама оплачувала дитячий садок, збирала дітей до школи, оплачує позашкільне навчання синів, несе витрати на їхнє лікування.

Відповідач не допомагає їй утримувати дітей, а навпаки створює різні перепони, щоб ускладнити її життя.

Вона вже зверталась до суду з позовом про стягнення аліментів, однак відповідач поставив вимогу, щоб вона забрала позов і тоді вони знову житимуть разом. У листопаді 2017 року вона забрала свій позов про стягнення з відповідача аліментів, однак після цього ОСОБА_3 знову покинув її та дітей.

ОСОБА_3 є приватним підприємцем, має великий дохід від своєї діяльності, а також у своїй власності автомобіль та нерухомість.

Вважає, що відповідач може та зобовязаний сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі, який необхідний для нормального способу життя дітей який вони мали до розпаду сімї.

За таких обставин просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 3500 гривень на кожну дитину щомісячно до повноліття, а також додаткові витрати на лікування та розвиток здібностей дітей в сумі 2000 гривень щомісячно на кожну дитину.

Крім того просила стягнути з відповідача вже понесені нею витрати на утримання дітей за період з квітня 2017 року по день звернення з даним позовом до суду в сумі 36812 гривень, а також судові витрати.

Ухвалою суду від 13.02.2018 року позовна заява прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі.

19.04.2018 року ОСОБА_1 подала заяву про зміну розміру та підстав позову, в якій просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання синів ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у твердій грошовій сумі в розмірі 3500 гривень на кожну дитину починаючим з квітня 2017 рок до їхнього повноліття, також додаткові витрати на розвиток здібностей та лікування дітей в сумі 2000 гривень щомісячно, а крім того фактично понесені нею додаткові витрати на лікування та розвиток дітей за період з квітня 2017 по день звернення до суду в розмірі 26863,50 гривень та судові витрати.

Сторонами подані заяви по суті справи.

Ухвалою від 01.06.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивачка підтримала уточнені позовні вимоги, підтвердила обставини викладені у позові та відповіді на відзив. Додатково суду пояснила, що з квітня 2017 року вони з відповідачем проживають окремо. Діти перебувають на повному її утриманні, відповідач матеріальної допомоги не надає. Вона оплачувала приватний садочок, потім збирала дітей до школи. Крім того щодня дітям потрібно їсти, їм потрібен одяг, взуття, діти відвідують позашкільні гуртки. Все оплачує лише вона за рахунок своїх заощаджень та допомоги батьків. Підтвердила, що в період з жовтня по грудень 2017 року вони з відповідачем проживали разом, однак це не звільняє його від обовязку утримувати дітей. За період окремого проживання з відповідачем, діти хворіли та потребували відповідного лікування та харчування, на що також вона сама витрачала кошти. В даний час вона працевлаштована та має заробітну плату 5000 гривень на місяць. Відповідач є приватним підприємцем та отримує значно більший дохід, а тому має змогу сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі 3500 гривень щомісячно на кожну дитину починаючи з квітня 2017 року. Крім того вважала, що відповідач має сплатити їй половину понесених витрат на утримання дітей у період з 01.04.2017 року до дня звернення з даним позовом до суду в сумі 26863,50 гривень. Для забезпечення нормального рівня життя дітей, що відповідатиме їхньому рівню життя під час спільного проживання з відповідачем, вважала за необхідне стягнути додаткові витрати на дітей в сумі 2000 гривень щомісячно на кожну дитину.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 наполягала на тому, що доходи відповідача зростають і він може сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі більшому ніж 3500 гривень щомісячно. Стверджувала, що відповідачем з квітня 2017 року на утримання, лікування та розвиток дітей не було сплачено будь-яких коштів. Факт невиконання відповідачем своїх батьківських обовязків підтверджується позовною заявою про стягнення аліментів, з якою вона звернулась в липні 2017 року. Наполягала на тому, що відповідач має надавати додаткові кошти для задоволення потреб своїх дітей в нормальному розвитку та отриманні гарного лікування.

Представник позивача підтримала уточнені позовні вимоги. Додатково пояснила, що з квітня 2017 року відповідач залишив сімю та сторони проживають окремо. З цього ж часу відповідач припинив надавати будь-яку допомогу на утримання своїх синів, а тому вважала, що суд може присудити аліменти на утримання дітей за минулий час починаючи з квітня 2017 року. Всі витрати повязані з утриманням дітей, забезпеченням для них нормальних умов життя та розвитку несе одна позивачка. Батько, який є приватним підприємцем і отримує від свого бізнесу чималий дохід, зобовязаний забезпечувати своїм дітям такий же рівень життя як і під час спільного проживання. Зважаючи на доходи відповідача вважала, що розмір аліментів в сумі 3500 гривень та додаткових витрат в сумі 2000 гривень на кожну дитину щомісячно є цілком прийнятним. Крім того відповідач має відшкодувати позивачці витрати, які вона понесла на утримання їхніх спільних дітей в період з квітня 2017 року до дня звернення до суду з даним позовом.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги визнав частково. Не заперечував свого обовязку утримувати неповнолітніх дітей, однак вважав, що розмір аліментів має бути визначено в сумі по 2500 гривень на кожну дитину щомісячно. Заперечував твердження позивачки про те, що він за час їх окремого проживання не надавав матеріальної допомоги на утримання синів та не цікавився їх життям. Підтвердив, що в період з жовтня по грудень 2017 року проживав разом із ОСОБА_1 та дітьми. Не заперечував що є приватним підприємцем, однак його доходи не є такими значними, як вказує позивач. Вважав, що вимоги позивачки про стягнення з нього додаткових витрат на утримання дітей не підлягають задоволенню, хоча він і не заперечує купити дітям абонемент для спільного відвідування басейну.

Представник відповідача підтримала позицію відповідача, не заперечувала проти стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей в розмірі 2500 гривень на кожну дитину щомісячно. Заперечувала щодо вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дітей, вважаючи що вони мають сплачуватись по факту їх понесення, а не наперед. Додатково зазначила, що обовязок утримувати дітей є обопільним, а не виключно обовязком батька. Обоє батьків в рівних частинах мають утримувати своїх дітей. Заперечувала проти доказів наданих позивачкою на підтвердження вже понесених нею витрат на утримання дітей, оскільки не відомо хто саме здійснював покупки за наданими чеками. Зауважила, що першого разу позивачка забрала свій позов про стягнення аліментів на утримання дітей, бо там не було предмету спору оскільки відповідач утримував сімю. Всі комунальні платежі за квартиру де живе позивачка з дітьми несе відповідач, як власник житла. До 27.12.2017 року сторони проживали спільно. Вважала, що позивачка за рахунок аліментів та додаткових витрат від ОСОБА_3 хоче уникнути виконання свого обовязку по утриманню дітей.

У відзиві на позов представник відповідача заперечувала проти того, що відповідач з квітня 2017 року припинив надавати матеріальну допомогу дітям. Вважала, що перелік витрат вказаних позивачкою, не є додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України. Просила відмовити у стягненні додаткових витрат на майбутнє та у вже понесених додаткових витратах на дітей. Щодо стягнення аліментів на утримання дітей, то не заперечувала проти їх визначення в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень щомісячно на утримання кожної дитини з дати предявлення ОСОБА_1 розглядуваного позову до суду.

Суд заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Щодо стягнення аліментів на утримання дітей.

05.09.2009 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_3 (прізвище до шлюбу ОСОБА_9) М.В., що підтверджено свідоцтвом про шлюб (а.с. 11).

Сторони є батьками ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджено Свідоцтвом про народження серії І-СР №111457 від 11.05.2010 року (а.с. 13), та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджено Свідоцтвом про народження серії І-СР №133906 від 17.05.2011 (а.с. 12).

Спір про батьківство суду не заявлений.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини.

Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2, 3 ст. 150 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України, - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таким чином ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зобовязані утримувати своїх дітей, - ОСОБА_6 та ОСОБА_5 до досягнення ними повноліття.

ОСОБА_1 із ОСОБА_6 та ОСОБА_5 проживають разом, а відповідач ОСОБА_3 мешкає окремо, що було підтверджено сторонами в судовому засіданні.

Отже ОСОБА_1 має право на предявлення позову про стягнення аліментів до ОСОБА_3.

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч.1, 2 ст. 184 СК України, - суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

ОСОБА_1 бажає, а відповідач згоден, щоб аліменти були визначені у твердій грошовій сумі.

Визначаючи розмір аліментів, суд враховує наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, - при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

ОСОБА_6 та ОСОБА_10 на час розгляду справи є учнями 1-го класу Черкаської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №33.

Доказів наявності у дітей тяжких хронічних захворювань суду не надано.

ОСОБА_1 є працездатною та з 05.04.2018 року працює в ТОВ «І.К.ВЕЛ» на посаді фармацевта аптеки №48 м. Черкаси.

ОСОБА_3 є працездатним, інших дітей не має. Має матір похилого віку ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3, яка є підприємцем із 2006 року. Відомості про наявність у ОСОБА_11 потреби в отриманні матеріальної допомоги сина, - ОСОБА_3 суду не надані.

З 02.10.2001 року ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем, що підтверджено відомостями державного реєстру (а.с. 21).

Згідно податкових декларацій платника єдиного податку фізичної особи-підприємця (а.с. 187, 227), ОСОБА_3 задекларовано дохід: за 2017 рік в сумі 135 209 грн.; за перший квартал 2018 року в сумі 21 900 грн.

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 16-20) за ОСОБА_3 на праві власності зареєстровано:

-торгівельний павільйон площею 67,5 кв.м. по вул. Козацька, 9 у м. Черкаси;

-1/3 частина квартири по вул. 30-річчя Перемоги, 28 кв. 9 у м. Черкаси;

-квартира АДРЕСА_1.

Крім того за даними Територіального сервісного центру №7141 МВС України від 08.02.2018 за ОСОБА_3 зареєстровано автомобіль марки Mazda 6, 2012 р.в. (а.с. 20).

Також, згідно Договору №449 пайової участі в утриманні обєктів благоустрою від 10.04.2013 року, укладеного між Черкаською міською радою, як власником та ФОП ОСОБА_3, як учасником (а.с. 27-28), ОСОБА_3 зобовязався брати участь в утриманні обєкту благоустрою. Учасник підтвердив свій намір розмістити торговий павільйон площею 29,6 кв.м. по вул. Сумгаїтська, біля будинку №24 (вглибині забудови). Строк дії договору по 31.03.2018 року.

Факт розміщення на вказаній земельній ділянці магазину канцелярських та дитячих товарів підтверджено фотознімком наданим позивачем (а.с. 29).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтвердили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживають окремо, а їх діти ОСОБА_10 та ОСОБА_6 проживають з матірю і знаходяться на її утриманні. Батько дітей матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Крім того свідок ОСОБА_9, який є батьком ОСОБА_1 зазначив, що наразі всі витрати повязані з утриманням, розвитком, лікуванням дітей несе позивачка та вони з дружиною.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст. 182 СК).

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років встановлено: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що необхідним та достатнім у розглядуваній справі буде визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в сумі по 3000 гривень на кожну дитину щомісячно до повноліття дітей.

При цьому суд враховує наявність у власності ОСОБА_3 декількох обєктів нерухомого майна, у тому числі комерційного призначення, та автомобіля; розмір задекларованих доходів; здійснення підприємницької діяльності, у тому числі в сфері роздрібної торгівлі та послуг харчування; відсутність інших утриманців; визнання відповідачем позову в частині стягнення аліментів по 2500 грн. на кожну дитину.

Аліментів ОСОБА_3 в сумі по 3000 гривень щомісячно на кожну дитину, при виконанні і матірю (ОСОБА_1В.) свого обовязку по утриманню неповнолітніх дітей, буде достатньо для забезпечення гармонійного розвитку ОСОБА_6 та ОСОБА_5.

Суд не може прийняти розрахунки позивача та її представника (а.с. 193-200), про те, що лише за червень 2017 року дохід ОСОБА_3 склав не менше 80 000 гривень, оскільки такі дані не підтверджені належними доказами та суперечать Декларації відповідача про доходи за 2017 рік поданій до ДПІ у м. Черкасах.

Також суд не приймає як належний доказ у розглядуваній справі копію Договору №72 про надання маркетингових послуг від 19.02.2016 року між ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «Транслогістик», оскільки строк дії даного договору до 31.01.2017 (а.с. 30-32).

Висновок оцінювача ПП «Това» про можливу вартість оренди торгівельного павільйону по вул. Сумгаїтська, 24 у м. Черкаси (а.с. 34) за своїм змістом є припущенням.

Визначаючи дату початку стягнення аліментів за рішенням суду суд враховує, що відповідно до ст. 191 СК України, - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

ОСОБА_1 із розглядуваним позовом звернулася до суду 26.02.2018 року, однак просила стягнути аліменти з 1 квітня 2017 року.

Суд не вбачає правових підстав для стягнення аліментів за минулий час за період з 01.04.2017 по 31.01.2018 року, оскільки ОСОБА_1 11 липня 2017 року вже подавала до Придніпровського районного суду м. Черкаси позов до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_6 та ОСОБА_5. Її позов було прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі №711/5589/17.

Однак 23.11.2017 року ОСОБА_1 подала суду заяву про залишення свого позову без розгляду, внаслідок чого ухвалою суду від 28.11.2017 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів була залишена без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України за ініціативою позивачки (а.с. 15).

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, - кожна сторона несе ризик настання наслідків повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Залишаючи за своєю ініціативою у листопаді 2017 року без розгляду позов про стягнення аліментів у справі №711/5589/17, ОСОБА_1 мала розуміти наслідки вчинення таких процесуальних дій, а саме, що за таких обставин аліменти не будуть отримані не внаслідок ухилення ОСОБА_3 від їх сплати, а у звязку з її власними діями.

У період з жовтня по грудень 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 разом із дітьми проживали спільно, що підтверджено ОСОБА_4 обстеження житлово-побутових та моральних умов життя неповнолітніх ОСОБА_10 та ОСОБА_6, від 27.02.2018 року складеного комісією Черкаської спеціалізованої школи №33 (а.с. 202).

Разом із тим, 31.01.2018 року ОСОБА_1 направила на адресу ОСОБА_3 Лист з вимогою надати матеріальне утримання дітям (а.с. 40).

За даними ДП «Укрпошта» вказаний лист (№206) отримано ОСОБА_3 01.02.2018 року, однак аліменти сплачені не були.

Отже суд приходить до висновку, що незважаючи на те, що ОСОБА_1 із розглядуваним позовом звернулася до суду 26.02.2018 року, аліменти необхідно стягнути за минулий час, - з 01.02.2018 року, оскільки позивачем подані суду докази вжиття із цієї дати заходів для отримання аліментів, які не були одержані з вини відповідача.

Щодо стягнення понесених додаткових витрат на дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України, - той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Згідно довідки Дитячої поліклініки №1 м. Черкаси (а.с. 112) ОСОБА_10 в період з 17.01.2018 року по 28.02.2018 року хворів на скарлатину,

Відповідно до довідки Дитячої поліклініки №1 м. Черкаси (а.с. 111) ОСОБА_6 в період з 22.01.2018 року по 20.02.2018 року хворів на ОРВІ, ринофарингіт, трахеїт.

В період з 17.01.2018 року по 28.02.2018 року, тобто у період коли діти хворіли і проживали з позивачем, а відповідач мешкав окремо, ОСОБА_1 були понесені витрати на лікування дітей в сумі 1782,21 гривень, що підтверджено фіскальними чеками про придбання медичних препаратів (а.с. 94-95).

Крім того ОСОБА_1 були понесені витрати на стоматологічні послуги для ОСОБА_1 ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на загальну суму 4000 гривень, що підтверджено Товарними чеками №25 та №26 від 12.02.2018р. (а.с. 96).

Таким чином загальна сума додаткових витрат понесених ОСОБА_1 у січні-лютому 2018 року становить 5782,21 гривні.

ОСОБА_1 просила стягнути із відповідача половину від понесених нею додаткових витрат.

Суд розглядає справу в межах позовних вимог (ч.1 ст. 13 ЦПК).

Таким чином із ОСОБА_3 на користь позивача необхідно стягнути фактично понесені у січні-лютому 2018 року додаткові витрати на лікування неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в сумі 2891,11 гривень.

Витрати повязані із придбанням дітям продуктів харчування, одягу, канцелярських товарів (а.с. 73-93), суд не може визнати додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України, оскільки вони не є особливими.

Належних доказів (платіжних документів, виписок з банківського рахунку) внесення ОСОБА_1 плати за утримання ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в закладі домашнього типу «ОСОБА_9 вулик» (а.с. 41-46) суду не надано.

Витрати батьків у школі на ремонт та утримання класу (жалюзі, шпалери, лінолеум, дзеркало, тощо), організацію свята 1-го Вересня (квіти, повітряні кульки, фото-відеозйомка, тощо) (а.с. 47-49, 55-56, 61-62, 64, 66-67, 69, 71), є добровільними та щодо участі в них кожен із батьків приймає рішення на власний розсуд.

Участь ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в додаткових заняттях з інформатики та хореографії у школі №33 м. Черкаси (а.с. 50-54, 57-60, 63, 65, 68, 70) суд також не визнає додатковими витратами викликаними особливими обставинами. При цьому суд враховує, що ці заняття проводяться фактично для всіх учнів класу де навчаються ОСОБА_6 та ОСОБА_10, а крім того відсутні відомості, що такі заняття, з урахуванням віку дітей, спрямовані не на їх загальний фізичний і розумовий розвиток, а повязані із певними особливими здібностями ОСОБА_6 та ОСОБА_5.

Товарний чек №42 від 16.02.2018 року про надання стоматологічних послуг на суму 500 гривень (а.с. 97), не містить відомостей про особу, якій були надані таки послуги.

Фіскальний чек від 12.09.2017 року про придбання лікарських препаратів на суму 507,61 гривень (а.с. 94) не підтверджений медичними документами щодо хвороби в цей період ОСОБА_6 чи ОСОБА_5.

Фіскальний чек від 26.11.2017 року про придбання лікарських препаратів на суму 349,40 гривень (а.с. 94) стосується періоду спільного проживання сторін.

Документи про витрати на здійснення медичних обстежень ОСОБА_6 та ОСОБА_5 за 2010-2015 роки (а.с. 98-104) не стосуються розглядуваної справи.

Аркуш паперу із рукописним текстом складеним ОСОБА_1 в якому перелічені медичні препарати та їх вартість (а.с. 105 зв.) суд вважає неналежним доказом понесених витрат на лікування дітей, оскільки він не містить ні дати складання, ні підпису уповноваженої особи, ні інших ознак фінансового документу.

Щодо стягнення наперед додаткових витрат на дітей.

За змістом ст. 185 СК України та відповідно до розяснень викладених в п.18 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» додаткові витрати на дитину, в розумінні сімейного законодавства, це витрати викликані обставинами, які є особливими у житті дитини. Крім того у випадку фінансування таких витрат наперед, суд має бути впевненим, що такі особливі обставини обовязково будуть існувати в майбутньому та потребуватимуть конкретних витрат.

Під час розгляду справи в суді не доведена необхідність фінансування наперед додаткових витрат на дітей, - ОСОБА_6 та ОСОБА_5, оскільки наразі не відомий ні характер цих витрат ні їх розмір.

В той же час у випадку фактичного понесення позивачем додаткових витрат на дітей передбачених ст. 185 СК України, які не були предметом розгляду в даній справі, ОСОБА_1 не позбавлена права звернутися до ОСОБА_3 щодо його участі в даних витратах, а у випадку відмови батька брати участь в таких витратах звернутися до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи питання про судові витрати суд виходить з наступного.

Відповідно ст. 141 ЦПК України, - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові на позивача.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, - розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Позивачем були понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката ОСОБА_12 в сумі 6000 гривень, - консультація, складення позову та відповіді на відзив, участь в судових засіданнях, що підтверджено квитанціями від 22.02.2018 року на суму 2500 грн. та від 22.05.2018 року на суму 3500 грн. (а.с. 9, 201).

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, то із відповідача на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 гривень пропорційно до розміру задоволених вимог.

Судовий збір за задоволені позовні вимоги від сплати якого позивач звільнена, необхідно стягнути із відповідача на користь держави.

Керуючись ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 141, 150, 180-182, 184-185, 191 Сімейного кодексу України, ст. 12-13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354, 430 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_2, адреса реєстрації: АДРЕСА_2) аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі по 3000 (три тисячі) гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 01.02.2018 року і до повноліття кожного із дітей.

Розмір аліментів визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону.

Рішення суду про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути із ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_2, адреса реєстрації: АДРЕСА_2) фактично понесені у січні-лютому 2018 року додаткові витрати на лікування неповнолітніх дітей ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 в сумі 2891 (дві тисячі вісімсот девяносто одна) гривня 11 копійок.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_2, адреса реєстрації: АДРЕСА_2) судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000 (три тисячі) гривень.

Стягнути із ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_2) на користь держави судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд м. Черкас протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Шипович В.В.

Повний текст рішення суду у цивільній справі №711/1476/18 складено 23.06.2018.

Головуючий: ОСОБА_13