АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 760/9707/17 Головуючий у 1-й інст. - Шереметьєва Л.А.
№ апеляційного провадження 22-ц/796/7651/2018 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Клець О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 10 липня 2018 року, ухвалене у складі судді Шереметьєвої Л.А. в приміщенні Солом'янського районного суду м. Києва у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Парфеньонок Тетяна Євгенівна, про визнання договору купівлі - продажу недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2017 року позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Парфеньонок Тетяна Євгенівна, в якому просить визнати недійсним договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 від 21 січня 2017 року, укладений між її батьком ОСОБА_6 та ОСОБА_3.

Посилається на те, що її батько ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер від злоякісної пухлини легень з метастазами.

Після його смерті була заведена спадкова справа.

ОСОБА_6 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1 загальною площею 30,20 кв.м.

21 січня 2017 року був укладений Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Парфеньонок Т.Є., за умовами якого спірна квартира ним була продана відповідачціОСОБА_3.

На думку позивача, договір купівлі-продажу померлим був укладений під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах, оскільки ОСОБА_6 був у важкому стані та на останніх стадіях хвороби, а квартира була відчужена за ціною, яка взагалі не відповідає її ринковій вартості, а саме за 41 978 грн.

Зазначає, що відповідачка скористалася важким станом здоров'я ОСОБА_6., а тому є всі підстави вважати, що спірна квартира була відчужена під тиском відповідачки. Визнання даного договору недійсним має важливе значення для відновлення порушених прав позивача та прав її брата ОСОБА_4, як спадкоємців померлого.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 10 липня 2018 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Парфеньонок Тетяна Євгенівна, про визнання договору купівлі - продажу недійсним - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Також в апеляційній скарзі заявлено клопотання про призначення у справі будівельно - технічну експертизу щодо оцінки вартості квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Посилається на те, що судом було проігноровано, що спірна квартира продана відповідачу під впливом тяжкої обставини на вкрай невигідних умовах, оскільки продавець квартири ОСОБА_6 перебував у важкому стані та на останніх стадіях хвороби. Суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_6 до останнього дня життя був самостійною людиною, розумів значення своїх дій та був здатний керувати ними. Проте, вказані обставини не означають, що договір купівлі - продажу не був укладений під впливом важких обставин, оскільки людині з таким діагнозом необхідно забезпечувати себе відповідним лікуванням та утриманням, для чого необхідні кошти. Допитаний в якості свідка в суді лікар - онколог ОСОБА_7 зазначив, що ОСОБА_6 відмовився від лікування без пояснення причини, а свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зазначили, що ОСОБА_6 відмовився від лікування через нестачу коштів. Суд дійшов висновку, що волевиявлення ОСОБА_6 під час укладення договору було вільним та відповідало його внутрішній волі, в тому числі ОСОБА_3 посилалась на те, що договір був укладений за ініціативою ОСОБА_6 і вона не примушувала його до цього, проте дана обставина не має значення, оскільки відповідно до ч.1 ст.233 ЦПК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Крім того, суд не звернув увагу на те, що ОСОБА_3 не були перераховані кошти у розмірі 320 000 грн. на поточний рахунок ОСОБА_6 за продаж спірної квартири. Також судом відмовлено у задоволенні заявленого клопотання про проведення експертизи щодо оцінки вартості спірної квартири.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно - територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив.

Посилається на те, що позивачем не доведено наявність фактів та обставин, які спростовують факт самостійного вільного волевиявлення продавця квартири під час продажу спірної квартири, який розумів значення своїх дій та керував ними. В матеріалах справи відсутні докази наявності тяжкої обставини та її вплив на волевиявлення сторін при укладенні спірного договору. Зазначає, що допитана в суді першої інстанції нотаріус пояснила, що вартість квартири визначалась по висновку ліцензійованого спеціаліста і тому вказана в спірному договорі ціна квартири є такою, що відповідає ринковій ціні. Також, нотаріус пояснила, що їй особисто повідомив продавець квартири ОСОБА_6, що він отримав повністю всі кошти за квартиру на виконання спірного договору від відповідача рідної сестри і планує виїхати в Крим для оздоровлення та можливо для постійного проживання в Криму. Крім того, представник відповідача заперечив щодо задоволення клопотання про призначення експертизи для визначення вартості квартири на момент укладення спірного договору, оскільки суду було надано експертне заключення від 28 лютого 2018 року ФОП ОСОБА_10 про ринкову вартість квартири, яка визначена і складає 320 000 грн. та позивач не вказав, як саме суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні вказаного клопотання порушив ст.103 ЦПК України.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

У червні 2017 року позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Парфеньонок Тетяна Євгенівна, в якому просить визнати недійсним договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 від 21 січня 2017 року, укладений між її батьком ОСОБА_6 та ОСОБА_3.

Посилається на те, що її батько ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер від злоякісної пухлини легень з метастазами.

Після його смерті була заведена спадкова справа.

ОСОБА_6на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1 загальною площею 30,20 кв.м.

21 січня 2017 року був укладений Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Парфеньонок Т.Є., за умовами якого спірна квартира ним була продана відповідачціОСОБА_3.

На думку позивача, Договір купівлі-продажу померлим був укладений під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах, оскільки ОСОБА_6 був у важкому стані та на останніх стадіях хвороби, а квартира була відчужена за ціною, яка взагалі не відповідає її ринковій вартості, а саме за 41 978 грн.

Зазначає, що відповідачка скористалася важким станом здоров'я ОСОБА_6, а тому є всі підстави вважати, що спірна квартира була відчужена під тиском відповідачки. Визнання даного договору недійсним має важливе значення для відновлення порушених прав позивача та прав її брата ОСОБА_4, як спадкоємців померлого.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що доказів відповідно до статей 77-78 ЦПК України на підтвердження факту впливу на продавця з боку відповідачки при укладенні оскаржуваного договору купівлі - продажу позивачем суду не надано та судом не встановлено.

Обставина, що померлий продавець квартири ОСОБА_6 мав тяжке захворювання, не може свідчити про те, що оскаржуваний договір ним був укладений під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах, тим більше, що відповідачка цим скористалася.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Судом встановлено, що 21 січня 2017 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_3, загальною площею 30,2 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Парфеньонок Т.Є., зареєстрований за №87 (т.1, а.с.47-50).

Згідно пункту 3 договору за погодженням сторін продаж квартири вчинено за 320 000 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер, і після його смерті відкрилась спадщина(т.1, а.с.10).

21 червня 2017 року за заявою ОСОБА_1 Дев'ятою Київською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №444/2017(т.1, а.с.118).

28 липня 2017 року заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 подала відповідачка, сестра померлого.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.ч. 1,3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.ч. 1,3,5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідноч.1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

В пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст.233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася.

Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але змушена це зробити через тяжкі обставини.

Таким чином, для визнання правочину недійсним з цих підстав необхідно встановити наявність двох обставин, а саме: тяжких обставин та вкрай невигідних умов вчинення правочину.

Як вбачається із змісту договору, продаж квартири був вчинений за 320 000 грн.

При укладенні договору був наявний Висновок про вартість майна, здійснений Суб'єктом оціночної діяльності- ТОВ «Науковий центр незалежних експертиз» від 16 січня 2017 року, згідно з яким ринкова вартість квартири становила 319 192 грн.

В пункті 3 Договору купівлі-продажу зазначено, що сторони погодили ціну квартири в даному розмірі, продавець, тобто,ОСОБА_6підтвердив факт повного розрахунку з ним за продану квартиру та отримання грошових коштів від покупця в сумі 320 000 грн.

ОСОБА_3в судовому засіданні в суді першої інстанції пояснила, що ініціатором укладення договору виступав саме її брат ОСОБА_6, розрахунки ними були проведені перед поїздкою до нотаріуса для підписання договору в квартирі брата.

Свідок ОСОБА_11, донька відповідачки, пояснилав суді першої інстанції, що її дядько ОСОБА_6 придбав дану квартиру в 2010 році і вирішив продати її своїй сестрі, її матері, та поїхати в Крим, оскільки він хворів. Її мати придбала квартиру за 320 000 грн. і саме вона передавала ОСОБА_6гроші, які він перерахував у квартирі, і лише після цього вони поїхали до нотаріуса для укладення договору купівлі - продажу квартири. Крім того, вони домовилися, що ОСОБА_6 буде проживати у зазначеній квартирі.

Ці ж обставини, а саме передачу грошових коштів ОСОБА_6 в сумі 320 000 грн. підтвердив у судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_12

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у справі №6-2766цс16 від 21 грудня 2016 року, правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася.

Тяжкими обставинами можуть бути: тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Встановлено, що ОСОБА_6 помер від злоякісної пухлини легень з метастазами.

Допитаний у судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_7 пояснив, що він лікар-онколог, спостерігав за померлим, який на прийом приїжджав з родичкою, як потім він з'ясував, що це була його племінниця. ОСОБА_7 зазначив, що ОСОБА_6 був адекватний, контактний, скарг на слабкість від нього не надходило, від хімічного лікування відмовивися без пояснення причини, препарати також не вживав, посилаючись на те, що не хоче втрачати адекватність.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні в суді першої інстанції пояснив, що був знайомий з ОСОБА_6 більше 33 років, разом з ним працював на заводі «Арсенал». ОСОБА_6 працював майже до смерті.ОСОБА_13 помітив погіршення стану здоров'я ОСОБА_6 незадовго до його смерті, пропонував допомогу, від якої останній відмовився, посилаючись на те, що про нього турбуються, забезпечують всім необхідним. При цьому ОСОБА_13 дізнався від ОСОБА_6, що з донькою він не спілкувався і остання йому не допомагала.

Обгрунтовуючи недійсність укладеного договору, представник позивачки додатково в судовому засіданні посилався на те, що крім приведених у позові обставин підставою недійсності оспрюваного договору є також та обставина, що законодавством обмежено розмір грошових операцій, які можуть вчинятися в готівковій формі.

Виходячи з цього, сума, за якою був вчинений продаж квартири, мала бути сплачена продавцю лише шляхом безготівкового розрахунку, докази чого відсутні, що є додатковим свідченням його недійсності.

Як зазначено в пункті 3 договору купівлі - продажу сторони підтвердили передачу покупцем та отримання продавцем грошових коштів, тобто повного розрахунку за угодою.

Крім того, сторони своїми підписами в договорі засвідчили дотримання ними і вимог постанови Правління Національного банку України від 6 червня 2013 року № 210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою» та постанови Правління Національного банку України від 26 листопада 2016 року № 407 «Про внесення змін до Постанови Правління Національного банку України від 06 червня 2013 року».

Відповідно до ч.3 ст.1087 ЦК Ураїни граничні суми розрахунків готівкою для фізичних та юридичних осіб, а також для фізичних осіб - підприємців відповідно до цієї статті встановлюються Національним банком України.

В пункті 2 постанови правління Національного банку України від 06 червня 2013 року №210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою» закріплено граничну суму розрахунків готівкою фізичних осіб між особою за договором купівлі-продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню, у розмірі 150 000 грн.

Постановою Правління Національного банку України від 26 листопада 2016 року № 407 «Про внесення змін до Постанови Правління Національного банку України від 06 червня 2013 року» були внесені зміни до даної постанови, у пункті 2 цифри «150000» замінено цифрами «50000».

Судом враховано, що Закон України «Про нотаріат» та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, який регулює роботу нотаріусів України, не містять положень, які б зобов'язували нотаріусів при посвідченні договорів купівлі-продажу нерухомого майна витребовувати у сторін договору документи, підтверджуючі безготівковість розрахунку.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що за недотримання норм щодо граничних сум розрахунків передбачена відповідальність статтею 163 КпАП, згідно з якою порушення порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), у тому числі перевищення граничних сум розрахунків готівкою тягне за собою накладення штрафу, що не є предметом спору у даній справі і відноситься до компетенції інших державних служб.

Доказів відповідно до статей 77-78 ЦПК України на підтвердження факту впливу на продавця з боку відповідачки при укладенні оскаржуваного договору купівлі - продажу позивачем суду не надано та судом не встановлено.

Обставина, що померлий продавець квартири ОСОБА_6мав тяжке захворювання, не може свідчити про те, що оскаржуваний договір ним був укладений під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах, тим більше, що відповідачка цим скористалася.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги, що спірна квартира була продана ОСОБА_3 під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах, оскільки ОСОБА_6 перебував у важкому стані та на останніх стадіях хвороби, колегія суддів не приймає до уваги.

Судом встановлено, що на час укладення спірного договору купівлі -продажу квартири ОСОБА_6 хворів на онкозахворювання, хвороба протікала без особливих ускладнень. ОСОБА_6 працював на заводі «Арсенал» і майже до смерті ходив на роботу, іноді лише брав лікарняний, сам себе обслуговував, вів активний спосіб життя і був налаштований жити, хотів продати квартиру та переїхати до Криму, розумів значення своїх дій та керував ними. Вказані обставини також підтверджуються показами свідків, лікаря - онколога, в якого ОСОБА_6 проходив медичне обстеження. Доказів, що він перебував у тяжкому стані та потребував сторонньої допомоги суду не надано. Представник відповідача пояснив, що помер ОСОБА_6 у себе вдома, прийшовши ввечері додому. ОСОБА_6 ніколи не скаржився на стан свого здоров'я, надіявся побороти хворобу переїхавши до Криму, що підтверджується матеріалами справи та медичною документацією.

Представник позивача не заперечив той факт, що донька померлого ОСОБА_6 майже не спілкувалась з батьком та не надавала йому допомоги у лікуванні та утриманні. ОСОБА_6 більше навідували його сестра ОСОБА_3 та племінниця ОСОБА_11

Як вбачається із письмових пояснень Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Парфеньонок Т.Є., наданих суду першої інстанції, безпосередньо перед підписанням договору нотаріусом було проведено розмову з ОСОБА_6, в процесі якої з'ясувалось, що ОСОБА_6 діяв вільно без будь - якого примусу як психічного, так і фізичного, повністю розумів значення своїх дій та був здатний керувати ними. На запитання нотаріуса відповідач відповідав чітко та зрозуміло, жодних проявів тяжкої хвороби та психічних розладів в поведінці ОСОБА_6 нотаріусом виявлено не було. Ніякого тиску ОСОБА_3 на ОСОБА_6 не вчиняла і не могла вчиняти, не вчиняла неправомірних дій та не використовувала стан його здоров'я в особистих цілях. Також не існувало тяжких обставин та вкрай не вигідних умов при підписання договору купівлі - продажу ні для ОСОБА_6, ні для ОСОБА_3 За життя ОСОБА_6 після вчинення правочину жодних заяв про скасування договору не надходило, що свідчить про те, що даний правочин був укладений ОСОБА_6 за його вільного волевиявлення без будь - якого тиску.

Твердження представника позивача, що людині з таким діагнозом необхідно забезпечувати себе відповідним лікуванням та утриманням, для чого необхідні кошти, тому ОСОБА_6 здійснив продаж квартири за низькою ціною, оскільки потребував таких коштів, колегія суддів оцінює критично.

Як пояснив допитаний в суді першої інстанції лікар ОСОБА_7 від лікування ОСОБА_6 відмовився свідомо без пояснення причини.

Крім того, як пояснила свідок ОСОБА_11 після продажу квартири ОСОБА_6 збирався поїхати до Криму, де він любив відпочивати.

Доводи апеляційної скарги, що квартира була відчужена за ціною, яка не відповідає її ринковій вартості, а саме 320 000 грн. колегія суддів не приймає до уваги.

Як вбачається з пункту 3договору купівлі - продажу, продаж квартири був вчинений за ціною 320 000 грн.

Відповідно до п.4 вказаного договору згідно висновку про вартість майна, виданого Суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Науковий центр незалежних експертиз» 16 січня 2017 року, ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 становить 319 192грн.

Вказаний висновок експертної установи наявний в матеріалах справи (т.1, а.с.146-161).

Не погоджуючись з вказаною ціною квартири, представник позивача в суді першої інстанції заявив клопотання про призначення у справі будівельно - технічної експертизи для оцінки вартості спірної квартири. Проте, не надав до суду свого звіту на спростування висновку експертної установи доданого до договору купівлі - продажу.

Представник відповідача заперечив проти задоволення вказаного клопотання та надав суду для огляду експертне заключення від 28 лютого 2018 року ФОП ОСОБА_10 про ринкову вартість квартири, яка визначена і складає 320 000 грн. Оригінал вказаного експертного дослідження надано представником відповідача для долучення до матеріалів справи в судовому засіданні в апеляційному суді, оскільки представник позивача заперечував проти його долучення в суді першої інстанції.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 10 липня 2018 року в задоволенні клопотання представника позивача про призначення судової - будівельно технічної експертизи відмовлено.

В апеляційному суді представник позивача заявив клопотання про призначення у справі будівельно - технічної експертизи щодо оцінки вартості спірної квартири, проте не пояснив, яким чином судом першої інстанції порушено норми ст.103 ЦПК України при відмові у призначенні експертизи. Крім того, не обгрунтував як саме визначена вартість квартири пов'язана із встановленням факту наявності тяжкої обставини, яка могла б впливати на волевиявлення сторін при укладенні договору купівлі - продажу квартири та в чому помилився експерт оцінюючи вартість квартири.

Оскільки представник позивача не надав суду першої та апеляційної інстанцій доказів того, що висновок експерта необґрунтований, або такий, що суперечить іншим матеріалам справи, або викликає сумніви в його правильності, судом першої інстанції правильно відмовлено в призначенні експертизи, та з цих же підстав відмовлено в призначенні експертизи апеляційним судом.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що продаж спірної квартири за 41 978 грн., як вказує позивач у позовній заяві, спростовується договором купівлі - продажу та матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_6 гроші від ОСОБА_3 за продаж спірної квартири не отримав та кошти на виконання договору купівлі - продажу від 21.01.2017 року на поточний рахунок ОСОБА_6 від ОСОБА_3 не поступили, колегія суддів не приймає до уваги.

Як вбачається з п.3 договору - купівлі продажу, продавець своїм підписом під цим договором підтвердив факт повного розрахунку за продану квартиру, одержання від покупця грошей в сумі 320 000 грн. та відсутність по відношенню до покупця будь - яких претензій фінансового чи майнового характеру.

Крім того, допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_11, донька відповідачки, пояснила, що саме вона передавала ОСОБА_6 гроші, які він перерахував у квартирі, і лише після цього вони поїхали до нотаріуса для укладення договору купівлі - продажу квартири.

Відповідно до умов договору купівлі - продажу сторони стверджують про те, що ними дотримано вимоги постанови Правління Національного банку України від 6 червня 2013 року № 210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою» та постанови Правління Національного банку України від 26 листопада 2016 року № 407 «Про внесення змін до Постанови Правління Національного банку України від 06 червня 2013 року».

Таким чином, твердження представника позивача, що сторонами вимоги вказаних постанов не дотримано, колегія суддів оцінює критично, оскільки доказів на підтвердження протилежного факту відповідно до статей 77-78 ЦПК України суду не надано. Крім того, вказані обставини не стосуються заявлених позовних вимог.

Оскільки доказів на підтвердження факту укладення договору купівлі - продажу під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах для продавця ОСОБА_6 позивачем суду не надано та судом не встановлено, колегія суддів погоджується з висновком суду про відмову в задоволенні позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 10 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення.

Повний текст постанови складено 20 вересня 2018 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Желепа О.В.

Іванченко М.М.