АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 757/56920/17-ц Головуючий у 1-й інстанції суддя: Остапчук Т.В.

20 вересня 2018 року м. Київ

Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

секретаря судового засідання: Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила стягнути з відповідача незаконно списані грошові кошти у розмірі 15 719,69 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23.05.2018 відмовлено в позові.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Посилається на неповне з'ясування та недоведеність судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що позивач не надавала своєї згоди на списання у 2017 році заборгованості за укладеними в 2006 році кредитними договорами, термін сплати за якими закінчився у 2009 році. Зазначає, що до даних правовідносин необхідно застосувати строки позовної давності. Вказує на порушення відповідачем конституційних прав позивача закріплених у ст. 41 Конституції України щодо непорушності права власності.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ КБ «ПриватБанк» просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначив, що заборгованість позивача за кредитними договорами, які на даний час є діючими, в повному обсязі не сплачена, а тому кошти з рахунка клієнта можуть бути списані без його розпорядження.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7598/2018
Згідно з ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку з чим, справа підлягає розгляду Апеляційним судом м. Києва.

У судовому засіданні представник АТ КБ «ПриватБанк» заперечував проти апеляційної скарги та просив її залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи. Подала до суду клопотання, в якому просила розглядати справу за її відсутності та представника за наявними у справі доказами.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів порушення своїх прав та оспорюваних інтересів і судом не встановлено протиправність дій відповідача, а тому позов є необґрунтованим та безпідставним.

З таким висновком суду не може погодитись колегія суддів, враховуючи наступне.

Згідно ч. 1ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Крім того, відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав згідно вказаної статті є припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що у 2006 році між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 були укладені кредитні договори, а саме: 08.09.2006 №SAMDN3267 «Товари в розстрочку»; 13.09.2006 №DNH4KP29590426 «ПростоКредит/ПриватКредит».

За даними кредитними договорами банк надав позичальнику кошти, які остання зобов'язалась повернути разом з відсотками за користування кредитом.

Станом на 27.09.2017 заборгованість за вищевказаними кредитними договорами не погашена.

У червні 2017 року ОСОБА_1 отримана зарплатна банківська картка ПАТ КБ «Приватбанк» №477946. У період з 18.06.2017 року з даного рахунку банком в одноособовому порядку були списані кошти із призначення платежу: «автоматичне списання грошей для погашення простроченої заборгованості по карті»(а. с. 2-13).

За інформацією банку, дане списання було здійснено у зв'язку із заборгованістю за кредитними договорами №SAMDN3267 та №DNH4KP29590426 (а. с. 34-35).

ОСОБА_1 зазначає, щопротягом 2006-2009 років сплачувала визначенні кредитними договорами кошти, та вважає, що розрахувалася з банком у повному обсязі та такі списання коштів суперечать закону.

Враховуючи наведене, позивач звернулася із відповідним позовом до суду.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що позичальник, який добровільно погодився на умови кредитного договору, повинен їх виконувати.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно з ст. 1067 ЦК Українидоговір банківського рахунку укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Відповідно до п. 7.1.2. ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Відповідно до п. 1.14 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ.

Згідно з п. 14.15 ст. 14 даного Закону користувач відповідно до умов договору зобов'язаний надати банку інформацію для здійснення контактів з ним, а банк зобов'язаний зберігати цю інформацію протягом дії договору. Обов'язок банку щодо повідомлення користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу користувача є виконаним: у разі інформування банком користувача про кожну здійснену операцію відповідно до контактної інформації, наданої користувачем.

Отже, Банк зобов'язується забезпечувати збереження коштів клієнта на його рахунку; приймати до зарахування на рахунок клієнта готівкові та безготівкові грошові кошти та забезпечувати списання коштів по рахунку клієнта.

Матеріали справи свідчать, що із зарплатної банківської картки ОСОБА_1 за період з 18.06.2017 року по 01.11.2017 року, ПАТ КБ «Приватбанк» банком в одноособовому порядку були списані кошти в розмірі 15 719,69 грн. із призначення платежу: «автоматичне списання грошей для погашення простроченої заборгованості по карті» відповідно до виписок по картковому рахунку.

Дане списання підтверджується виписками по рахунку: 18.06.2017 - 264,20 грн.; 18.06.2017 - 269,80 грн.; 30.06.2017 - 1 353,82 грн.; 14.07.2017 - 363,00 грн.; 28.07.2017 - 1 696,39 грн.; 01.08.2017 - 63,88 грн.; 03.08.2017 - 0,02 грн.; 15.08.2017 - 381,50 грн.; 28.08.2017 - 130,00 грн.; 30.08.2017 - 1 601,62 грн.; 30.08.2017 - 1 585,59 грн.; 29.09.2017 - 1 171,85 грн.; 29.09.2017 - 2 292,55 грн.; 13.10.2017 - 363,00 грн.; 13.10.2017 - 2 085,36 грн.; 31.10.2017 - 2 306,58 грн. (а. с. 2-27, 71, 74-76).

Конституція України (стаття 41) та Цивільний кодекс України (стаття 321) гарантують непорушність права власності.

Відповідно до ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що Банк не може списувати грошові кошти з рахунка клієнта без його розпорядження, крім випадків - наявності рішення суду про таке стягнення , встановлення такого права законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що кошти з банківського рахунку ОСОБА_1 ПАТ КБ «Приватбанк» були списані кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами від 08.09.2006 №SAMDN3267 «Товари в розстрочку» та від 13.09.2006 №DNH4KP29590426 «ПростоКредит/ПриватКредит».

Строк дії кредиту встановлено 36 місяців, які сплили у 2009 році.

За період з 2009 року по 2017 рік ПАТ КБ «Приватбанк» будь-яких вимог до позивача про стягнення заборгованості за кредитними договорами не висував, у встановленому законом порядку до суду не звертався, а лише з отриманням у 2017 році ОСОБА_1 зарплатної картки, відповідач почав у примусовому порядку списувати кошти за договорами, дія яких закінчилась.

Відповідно до п. 3.1.3 Умов та правилами банківських послуг передбачено, що після закінчення строку дії відповідна карта продовжує свою дію Банком на новий термін (шляхом надання клієнту карти з новим терміном дії).

В судовому засіданні представником відповідача підтверджено надання кредитної картки строком на 36 місяців, після чого позивачка повинна була отримати нову кредитну картку.

Разом з тим, підтвердити вказані обставини належними та допустимими доказами представник відповідача не зміг.

Крім того, представник відповідача заявила, що строк позовної давності за кредитними договорами, які укладала позивач, визначено сторонами договору як 50 років, але і вказані обставини вона доказами підтвердити не змогла.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що строк дії договорів яка укладала позивачка з Банком сплив, ще у вересні 2009 року і оскільки Банк протягом майже 8 років не звертався до суду з приводу стягнення з позивача грошей за вказаними кредитними договорами такі договори можуть бути виконані позивачем або добровільно, або на підставі рішення суду.

Враховуючи вищевикладене та те, що банк продовжує списувати кошти з карткового рахунку позивача за кредитними договорами строк дії яких закінчено та без його згоди, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 списані кошти в розмірі 15 719,69 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, при розгляді справи в суді апеляційної інстанції встановлено порушення прав позивача.

На вищевикладене суд першої інстанції уваги не звернув, у зв'язку з чим дійшов невірних висновків з порушенням норм матеріального права та неповним з'ясуванням обставин справи.

Отже,вимоги апеляційної скарги знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 960 грн.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374, 376, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (місцезнаходження вул. Грушевського, 1Д, м. Київ; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570) на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) незаконно списані грошові кошти у розмірі 15 719,69 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в розмірі 960 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 21.09.2018.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк