АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6479/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 лютого 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернулась у суд із позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та просила збільшити розмір аліментів шляхом стягнення з відповідача на свою користь на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у твердій сумі - 3000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Позов вмотивовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час перебування в якому у них народився син. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом із матір'ю на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2011 року, з ОСОБА_2 присуджено до стягнення аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн.

Посилаючись на те, що після визначення судом розміру аліментів збільшився прожитковий мінімум на дитину відповідного віку встановлений державою та відбулися значні зміни в матеріальному становищі позивача, оскільки з віком виросли витрати на утримання дитини, яка перебуває на медичному обліку, має хронічні захворювання, що зумовлює потребу у додаткових витратах,а також те, що ОСОБА_3 має другу дитину, просила позов задовольнити.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09 лютого 2018 року позов задоволено частково. Збільшено розмір аліментів присуджених до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання сина з 500 грн. до 2 000 грн., щомісячно, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, за змістом, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить змінити рішення районного суду та збільшити розмір аліментів з 500 грн. до 1000 грн. щомісячно починаючи з дня набрання рішення суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ОСОБА_2не спроможний сплачувати аліменти у розмірі 2 000 грн., у нього відсутнє будь-яке майно на праві власності, а враховуючи специфіку психічного стану, відповідач потребує щоденного амбулаторного лікування (прийом ліків), що призводить до регулярних витрат, які становлять 1/5 заробітної плати.

Крім цього відповідач вказує на те, що у позові позивач зазначила, що нею понесені витрати пов'язані зі здоров'ям дитини, хоча жодних доказів на підтвердження даного факту до суду першої інстанції не надала.

Посилаючись на те, що визначаючи розмір аліментів, суд має враховувати наявність у платника аліментів рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, а також стан здоров'я та матеріальне становище у відповідності до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, а розмір сплати аліментів становить 1/3 частини заробітної плати та у відповідності до розрахунку відповідача, вказує на те, що сума, що залишається після обов'язкових платежів є вкрай недостатньою для задоволення його потреб, та витрат понесених під час спільного проводження вільного часу з дитиною, що підтверджується письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, просить задовольнити апеляційну скаргу.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402 VIII від 02.06.2016року Апеляційний суд м.Києва здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Згідно п. 9 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року справа підлягає розгляду за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів, вислухавши ОСОБА_2 та його представника, які підтримали апеляційну скаргу, ОСОБА_3 та її представника, які просили апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_2перебували у зареєстрованому шлюбі, під час перебування в якому у них народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04 грудня 2009 року шлюб сторін було розірвано (а.с.5-7).

Встановлено, що після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом із матір'ю.

РішеннямДніпровського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2011 року частково задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти у розмірі 500 грн. щомісяця, починаючи з 13 липня 2011 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.6).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У ст. 51 Конституції України встановлено, що кожен із подружжя має рівні права та обов'язки у шлюбі та сім'ї; що державою однаково охороняється як батьківство, так і материнство.

Сімейне законодавство також містить норми, що імплементують вказані принципи.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України та ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», мати й батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. ч. 2-3 ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За таких обставин, обов'язок по утриманню дитини має нести як батько, так і мати.

Задовольняючи позов частково, районний суд виходив з того, що відповідач є особою працездатного віку, має постійне місце роботи та сталий заробіток, медичних показань стосовно працевлаштування та заняття певними видами діяльності відповідач районному суду не надав, не має інших утриманців та соціальних зобов'язань, тому спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини, в розмірі 2000 грн. щомісячно. Вирішено питання судових витрат.

Між тим, з такими висновками районного суду в повній мірі погодитися неможливо, враховуючи наступне.

Положеннями ст. 183 СК України встановлено, що розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (частина 3 статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки районного суду про наявність правових підстав до збільшення розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, однак не погоджується з розміром аліментів присуджених до стягнення.

Чинним законодавством забезпечено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, шляхом визначення порядку стягнення аліментів з того з батьків, з яким дитина не проживає.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та ч. 1 ст. 182 СК України встановлено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до медичної довідки від 06 грудня 2017 року, виданої Київським міським психоневрологічним диспансером № 3, ОСОБА_2 перебуває на спостереженні (обліку) у лікаря психіатра (а.с.67).

В матеріалах справи також містяться рецепти, видані лікарем Київського міського психоневрологічного диспансеру № 3 на ім'я ОСОБА_2 та фіскальні чеки на придбання вказаних у рецептах ліків, вартість яких є істотною (397,7грн., 76,9грн, 239,30грн.) (а.с.68-69)

Як доказ щомісячних витрат ОСОБА_2 долучено квитанції на сплату комунальних послуг (а.с.65-66).

Згідно довідки про доходи ОСОБА_2 від 05 січня 2018 року, відповідач працює на Державному підприємстві спеціального зв'язку та займає посаду фельд'єгер та за період з липня 2017 року по грудень 2017 року отримав заробітну плату, в сумі 43164 грн. 05 коп., з яких було утримано 8416 грн. 99 коп., видано - 34 747 грн. 06 коп. (а.с.64).

Районним судом при винесенні рішення у повному обсязі не враховано зазначені обставини, стан здоров'я ОСОБА_5 й збільшено розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача до 2000 грн., який колегія суддів вважає завищеним.

Твердження апеляційної скарги про те, що заробітна плата відповідача є єдиними джерелом доходу, однак через особливості психічного стану та перебування на стаціонарному лікуванні ОСОБА_2 щомісячно витрачає кошти на придбання ліків, після якої в нього залишається сума грошових коштів, яка і так є недостатньою для забезпечення нормального рівня життя відповідача, колегія суддів визнає такими, що не спростовують наявність у відповідача обов'язку утримувати свого неповнолітнього сина.

Враховуючи долучені до матеріалів справи докази, у їх сукупності, зокрема, розмір заробітної плати відповідача, особливості його психічного стану та перебування на стаціонарному лікуванні, щомісячні витрати, колегія суддів дійшла висновку про зміну рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів, стягнутих рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2011 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у сумі 500 грн., шляхом їх збільшення до 1 500 грн., щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 лютого 2018 року змінити шляхом збільшення розміру аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 500 грн. до 1 500 грн., щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 вересня 2018 року.

Суддя-доповідач:

Судді: