Справа № 161/9175/18
Провадження № 2/161/2745/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді Плахтій І.Б.

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку справу за позовом ОСОБА_2 до Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області про визнання незаконним рішення, --

В С Т А Н О В И В :

10 червня 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання незаконним рішення.

Вимоги позову, з урахуванням уточнення, мотивував тим, що йому, як працівнику ВАТ «Луцьке АТП», згідно рішення виконавчого комітету Луцької міської ОСОБА_1 народних депутатів від 28 березня 1990 року №151 було виділено у тимчасове користування земельну ділянку площею 750 м2 для городництва на масиві села Струмівка Луцького району під лінією електропередач. Відповідно, починаючи з 1990 року він відкрито, безперервно та добросовісно користується вказаною земельною ділянкою, сплачує Садівничому товариству «Струмівка» кошти за використання води та сплату земельного податку. 22 листопада 2017 року, ним було подано голові Підгайцівської сільської ради ОСОБА_4 заяву з проханням передати у власність земельну ділянку для ведення садівництва орієнтовною площею 0,08 га, та відповідно надати йому дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки на території СТ «Струмівка» Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області. Рішенням Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області від 22.12.2017 №27/17 «Про передачу у власність земельних ділянок» та рішенням від 06.02.2018 №28/6 «Про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки» йому було відмовлено у передачі у власність земельної ділянки та наданні дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки для ведення садівництва орієнтовною площею 0,08 га на території Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області. Однак, він вважає такі рішення сільської ради незаконними, адже останні порушують його права та інтереси, виходячи з того, що прийняті без належного мотивування з посиланням на конкретні норми законів чи інших нормативно-правових актів, а лише містять формулювання про те, що земельні ділянки містяться в охоронній зоні ЛЕП - 220 Кв та самовільно зайняті жителями Луцька. З системного аналізу чинного законодавства України слідує, що земельні ділянки в межах охоронних зон ліній електропередач можуть перебувати у приватній власності та використовуватися з врахуванням обмежень встановлених законом.

А тому, просить суд визнати незаконними та скасувати рішення Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області від 22.12.2017 №27/17 «Про передачу у власність земельних ділянок», рішення Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області від 06.02.2018 №28/6 «Про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки» в частині відмови зокрема йому - ОСОБА_2 у передачі у власність земельної ділянки та надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки для ведення садівництва орієнтовною площею 0,08 га на території Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області, зобовязати Підгайцівську сільську раду Луцького району Волинської області повторно розглянути його заяву від 22.11.2017 про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки та передачу йому у власність земельної ділянки для ведення садівництва на території Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Також просить суд стягнути понесені ним судові витрати.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився. У судовому засіданні від 07.08.2018 року вказував, що позовні вимоги не визнають, спірні рішення Підгайцівської сільської ради є законними, оскільки земля, якою користується позивач належить виключно Підгайцівській сільській раді, будь-яких рішень з приводу передачі позивачу в користування вказаної земельної ділянки для ведення садівництва орієнтовною площею 0,08 га Підгайцівською сільською радою не приймалося.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 140 Конституції України та ст. 71 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», територіальні громади, органи та посадові особи місцевого самоврядування самостійно реалізують надані їм повноваження.

22 листопада 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Підгайцівської сільської ради з заявою про передачу у власність земельної ділянки для ведення садівництва орієнтовною площею 0,08 га, яка перебуває з 1990 року у його користуванні та відповідно надати дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки на території СТ «Струмівка» Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області.

22 грудня 2017 року Підгайцівська сільська рада своїм рішенням №27/17 відмовила в тому числі ОСОБА_2 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 7.43 га для ведення особистого селянського господарства та садівництва у звязку з тим, що земельні ділянки знаходяться в охоронній зоні ЛЕП - 220 Кв і самовільно зайняті жителями міста Луцька без будь - яких дозвільних документів.

В подальшому, 06 лютого 2018 року Підгайцівська сільська рада своїм рішенням №28/6 також відмовила ОСОБА_2 і у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у звязку з тим, що земельні ділянки знаходяться в охоронній зоні ЛЕП - 220 Кв і самовільно зайняті жителями Луцька без будь-яких дозвільних документів. Окрім того, в рішенні зазначила, що згідно чинного законодавства сільська рада має повноваження самостійно розпоряджатися своїми землями, а тому ділянки після розподілу заплановано передати у власність учасникам бойових дій АТО, які зверталися до сільської ради з проханням виділити земельні ділянки.

Однак, суд вважає, що такі рішення сільської ради суперечать чинному законодавству та фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Згідно ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад та вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Пунктом 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської ОСОБА_1 вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених ЗК України, провадиться один раз по кожному виду використання.

Пунктом "в" ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара.

Згідно ч.6 ст.118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Цією ж статтею визначено порядок та строки розгляду клопотання щодо надання власність громадянам земельних ділянок державної та комунальної власності. Згідно цього порядку відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених встановленому законом порядку.

Таким чином, Земельний кодекс України визначає чіткий перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, при цьому зобов'язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування прийняти відповідне рішення у місячний строк.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 з 25 січня 1985 року по 20 серпня 2012 року працював в ВАТ «Луцьке автотранспортне підприємство 10727». Вказана обставина підтверджується довідкою від 15.05.2018 року №30 виданою ВАТ «Луцьке автотранспортне підприємство 10727» (а.с.50) та копією трудової книжки (а.с. 51-55).

Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ОСОБА_1 народних депутатів від 28 березня 1990 року №151 «Про виділення земельних ділянок для колективного садівництва підприємствам, організаціям та установам міста Луцька» було вирішено виділити працівникам підприємств, організацій, установ міста, які не отримали садові ділянки, по їх бажанню в тимчасове користування ділянки під городи на масивах в селах Струмівка, Діброва-Вишнів (а.с.39-42).

Та обставина, що зокрема ВАТ «Луцьке автотранспортне підприємство 10727» були виділені земельні ділянки під сади-огороди, які знаходилися на території Садівничого товариства масиву «Струмівка» доводиться додатком №2 до вищевказаного рішення (а.с.49).

У вищевказаній довідці від 28 березня 1990 року №151, ВАТ «Луцьке автотранспортне підприємство 10727» підтверджується той факт, що у 1990 році зокрема ОСОБА_2 було виділено земельну ділянку для огородництва на масиві села Струмівка під лінією електропередач (а.с.50).

Згідно відповіді СТ «Струмівка» №33 від 12 квітня 2018 року, ОСОБА_2 у 2017 році сплачено 21 гривню компенсації за користування земельною ділянкою під ЛЕП площею 750 м? (а.с.26). У вказаній відповіді було також зазначено, вказана земельна ділянка була надана останньому в тимчасове користування згідно рішення Луцької міської ОСОБА_1 народних депутатів від 28 березня 1990 року №151.

Отже, твердження Підгайцівського сільської ради про самовільне зайняття позивачем земельної ділянки є безпідставним і таким, що не відповідає дійсності.

Щодо правового режиму земельної ділянки, яку просить позивач передати йому у власність, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, і це не заперечується самим позивачем, що спірна земельна ділянка для садівництва, площею 750 м? знаходяться в охоронній зоні ЛЕП - 220 Кв.

Статтею 76 Земельного кодексу України встановлено, що землями енергетичної системи зазнаються землі, надані під електрогенеруючі об'єкти (атомні, теплові, гідроелектростанції, електростанції з використанням енергії вітру і сонця та інших джерел), під об'єкти транспортування електроенергії до користувача. Землі енергетичної системи можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Уздовж повітряних і темних кабельних ліній електропередачі встановлюються охоронні зони.

Як зазначено ч.2. ст.112 Земельного кодексу України правовий режим земель охоронних зон визначається законодавством України.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних :н енергетичних обєктів» від 09.07.2010р. (з подальшими змінами та доповненнями) для забезпечення надійної експлуатації та охорони енергогенеруючих об'єктів і об'єктів передачі електричної та теплової енергії, а також безпеки населення і охорони навколишнього природного середовища встановлюються спеціальні зони об'єктів енергетики: санітарно-захисні зони атомних електростанцій; зони спостереження атомних електростанцій; охоронні зони об'єктів енергетики; санітарно-захисні зони об'єктів енергетики; охоронні зони магістральних теплових мереж.

Земельні ділянки в межах спеціальних зон об'єктів енергетики не вилучаються (скупляються) у власників чи користувачів земельних ділянок, а використовуються з обмеженнями (крім випадків, коли встановлення спеціальних зон призводить до неможливості використання земельних ділянок за цільовим призначенням).

Ст. 25 цього Закону встановлено, що спеціальні зони об'єктів енергетики зазначаються у схемах землеустрою і техніко-економічному обґрунтуванні використання та охорони земель адміністративно - територіальних одиниць, проектах землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та режимоутворюючих об'єктів, проектах землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обгрунтування сівозміни та впорядкування угідь, проектах землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) е земельної ділянки в натурі (на місцевості), іншій визначеній законом документації із землеустрою.

Межі спеціальних зон об'єктів енергетики зазначаються у документації із землеустрою з часу надання земельної ділянки для будівництва відповідного об'єкта та, у разі необхідності, встановлюються в натурі (на місцевості) і позначаються відповідними попереджувальними знаками.

Власникам і користувачам земельних ділянок, на які встановлено обмеження та обтяження, видається кадастровий план їх земельних ділянок з нанесеними межами спеціальних зон, а також письмовий перелік обмежень та обтяжень щодо використання земель у цих зонах. Власники і користувачі земельних ділянок, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, що експлуатують обєкти енергетики, повинні вживати заходів щодо охорони об'єктів енергетики та дотримання встановлених обмежень та обтяжень у використанні земель у межах спеціальних зон, передбачених документацією із землеустрою.

Статтею 30 цього ж Закону закріплено права та обовязки власників та користувачів земельних ділянок у спеціальних зонах обєктів енергетики, а саме, що власники і користувачі земельних ділянок у спеціальних зонах об'єктів енергетики мають право самостійно господарювати на земельних ділянках з дотриманням установлених обмежень та обтяжень; на відшкодування збитків, завданих внаслідок виконання планових та аварійно-відновлювальних робіт.

Власники і користувачі земельних ділянок у спеціальних зонах об'єктів енергетики зобов'язані здійснювати господарську та інші види діяльності на зазначених земельних ділянках з дотриманням вимог цього Закону.

Конкретні обмеження та заборони, що стосуються використання земель в охоронних зонах встановлено Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил охорони електричних мереж» від 04.03.1997 року №209.

Таким чином, і Земельний кодекс України, і Закон України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних обєктів» від 09.07.2010р. (з подальшими змінами та доповненнями), і Постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил охорони електричних мереж» від 04.03.1997 року №209 не містить заборони щодо передачі у приватну власність земельних ділянок в межах охоронних зон, а тільки встановлює певні обмеження та обтяження, яких повинні дотримуватися власники та користувачі зазначених земельних ділянок.

Окрім того, ч.4. ст.83 Земельного кодексу України встановлює вичерпний перелік земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність. До таких земель, належать: а) землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації входів тощо); б) землі під залізницями, автомобільними дорогами, об'єктами повітряного і трубопровідного транспорту; в) землі під об'єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого значення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом; г) землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом; г) землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом; д) земельні ділянки, які використовуються для забезпечення діяльності органів місцевого самоврядування; е) земельні ділянки, штучно створені в межах прибережної захисної смуги чи смуги відведення, на землях лісогосподарського призначення та природно-заповідного фонду, що перебувають у прибережній захисній смузі водних об'єктів, або на земельних ділянках дна з водних об'єктів; є) землі під обєктами інженерної інфраструктури міжгосподарських меліоративних систем, які перебувають у комунальній власності.

Отже, землі в межах охоронних зон в цей перелік не входять.

Разом з тим, стороною відповідача не надано суду жодних доказів неможливості використання земельної ділянки, яка перебуває у фактичному користуванні позивача, за цільовим призначенням для садівництва.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.4 ст.11 Цивільного кодексу України у випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Отже, рішення субєктів владних повноважень, до яких належать, зокрема органи місцевого самоврядування, можуть бути підставами виникнення/припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно ст.16 Цивільного кодексу України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої). Також, ч.1.ст.21 Цивільного кодексу України закріплено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Статтею 5 Цивільного процесуального кодексу України закріплено положення про те, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що рішення Підгайцівської сільської ради є незаконними, такими, що не відповідають положенням Земельного кодексу України, оскільки відповідач вийшов за межі своїх повноважень передбачених ст. 118 Земельного кодексу України та не дотримався встановленого порядку, чим порушив засадничий принцип діяльності органу місцевого самоврядування, встановлений ст. 19 Конституції України та ч.3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Прийнявши вказані рішення сільська рада фактично порушила право позивача набути в установленому законом порядку право власності на земельну ділянку для садівництва, яка перебуває з 1990 року у його користуванні, згідно відповідного рішення Луцької міської ради, та за користування якої останній сплачує податок, із земель комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації шляхом прийняття рішення органами місцевого самоврядування.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 17, 77, 78, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, на підставі ст.ст. 15, 16, 21 ЦК України, ст.ст. 76, 80, 83, 112, 116, 118, 122, 152, 184 ЗК України, ст.ст. 26, 33, 34, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», ст. 50 Закону України «Про землеустрій», суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати незаконними та скасувати рішення Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області від 22.12.2017 №27/17 «Про передачу у власність земельних ділянок», рішення Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області від 06.02.2018 №28/6 «Про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки» в частині відмови ОСОБА_2 у передачі у власність земельної ділянки та надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки для ведення садівництва орієнтовною площею 0,08 га на території Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області, зобовязати Підгайцівську сільську раду Луцького району Волинської області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 22.11.2017 про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки та передачу йому у власність земельної ділянки для ведення садівництва на території Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 19.09.2018.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій