Ухвала

Іменем України

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 755/31029/13-ц

провадження № 61-37546ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В.С., Пророка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 27 березня 2018 року у справі позовом публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року публічне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд» (далі - ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 20 серпня 2008 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» укладений інвестиційний контракт, відповідно до умов якого остання з урахуванням права на забудову та сукупності технічних, технологічних, комерційних та інших знань, оформлених у вигляді технічної документації, навиків та виробничого досвіду зобов'язується своїми силами і засобами за рахунок коштів Інвестора збудувати і передати інвесторові нежитлове приміщення з функціональним призначенням «юридична консультація», а інвестор зобов'язався забезпечити відповідне фінансування об'єкту та оформити його у власність на умовах цього контракту.

Відповідно до пункту 1.3 інвестиційного контракту характеристика об'єкту інвестування: район забудови - АДРЕСА_1, загальна площа 88,13 кв. м; запланована дата введення в експлуатацію - 31 грудня

2008 року.

Будівництво об'єкту фінансування позивач закінчив у 2008 році. Відповідач провів оплату проектної площі, яка становить 88,13 кв. м. Після завершення будівництва та прийняття в експлуатацію житлового будинку, складовою якого є об'єкт інвестування, даний об'єкт зазнав змін, а саме фактична площа приміщення збільшилася на 6,97 кв. м.

Позивач зазначав, що технічний паспорт на об'єкт інвестування, який виготовлений станом на 19 січня 2011 року, не може бути доказом показника фактично збудованої площі станом на момент завершення будівельних робіт. На його думку, у нього не виникло обов'язку щодо оплати позивачу різниці між фактичною площею приміщення та фактично збудованою площею. При цьому, фактично збудована площа за результатами обмірів БТІ об'єкту інвестування станом на момент закінчення будівельних робіт становить 88,13 кв. м та співпадає з проектною.

На підставі вищевказаного позивач просив суд стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» вартість об'єкту інвестування, яка збільшилася у зв'язку із збільшенням загальної проектної площі нежитлового приміщення, у розмірі 70 884,90 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 04 грудня

2017 року у задоволенні позову ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що умови договору є обов'язковими для сторін та в порушення умов договору відповідач остаточних розрахунків із забудовником не здійснив та не сплатив кошти у розмірі 70 884,90 грн. Проте, 01 березня 2016 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого 24 лютого 2016 року Дніпровським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за договором інвестування в розмірі 71 593,70 грн., а 24 червня 2016 року - винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку зі сплатою боржником суми боргу, тому підстави для стягнення заборгованості відсутні.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 27 березня 2018 року рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 грудня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» заборгованість за договором інвестування на загальну суму 70 884,90 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду не підлягає виконанню у зв'язку зі сплатою ОСОБА_4 71 593,70 грн.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що відповідач сплатив заборгованість за інвестиційним контрактом від 20 серпня 2008 року на виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва

від 11 листопада 2015 року, яке було скасоване ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2017 року. Отже, відповідач виконав умови інвестиційного контракту від 20 серпня 2008 року та обов'язок щодо сплати коштів за різницю між проектною площею та фактичною площею реально збудованого об'єкта.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Також, у касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки повний текст постанови Апеляційного суду міста Києва від 27 березня 2018 року отримано 04 травня 2018 року, що підтверджується заявою про видачу та отримання копії постанови від 27 березня 2018 року.

Відповідно до частин другої, третьої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, вважаю за можливе його поновити.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до вимог пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Суди встановили, що 20 серпня 2008 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» укладений інвестиційний контракт, відповідно до пункту 1.2 ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» з урахуванням права на забудову та сукупності технічних, технологічних, комерційних та інших знань, оформлених у вигляді технічної документації, навиків та виробничого досвіду зобов'язується своїми силами і засобами за рахунок коштів Інвестора збудувати і передати Інвесторові нежитлове приміщення з функціональним призначенням «юридична консультація», а Інвестор зобов'язався забезпечити відповідне фінансування об'єкту та оформити його у власність на умовах цього контракту.

Згідно з пунктом 1.3 інвестиційного контракту характеристика об'єкту інвестування: район забудови - місто Київ, житловий будинок на ділянці

АДРЕСА_1, загальна площа 88,13 кв. м; запланована дата введення в експлуатацію - 31 грудня

2008 року.

Відповідно до пункту 3.2 інвестиційного контракту, якщо загальна площа реально збудованого об'єкту менша, ніж загальна площа за контрактом, то ця різниця оплачується інвестору за ціною 1 кв. м, яка діяла на момент здійснення останнього платежу, за винятком випадку, коли зменшення загальної площі є наслідком коригування проекту об'єкту по індивідуальному замовленню Інвестора. Якщо загальна площа реально збудованого об'єкту перевищує загальну площу за цим контрактом, у тому числі, якщо збільшення загальної площі є наслідком коригування проекту об'єкту по індивідуальному замовленню інвестора, різниця оплачується інвестором за ціною 1 кв. м, яка діяла на момент здійснення останнього платежу. Ці розрахунки здійснюються сторонами в разі, якщо відхилення у метражі становить більше 0,5 кв. м (за даними БТІ).

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 30 вересня 2013 року умовами інвестиційного контракту від 20 серпня 2008 року зміни в розробленій проектній документації щодо об'ємно-планувального рішення приміщення № 7 «юридична консультація», яке міститься в матеріалах справи, не передбачено. Проте, висновок містить твердження щодо збільшення загальної площі спірного нежитлового приміщення.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Разом з тим сторони можуть за взаємною згодою змінити умови договору, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 651 ЦК України).

При цьому зміна або розірвання договору вчиняється у такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Збільшення без згоди інвестора житлової площі квартири, яка має бути передана інвестору за умовами договору інвестицій, не позбавляє права зобов'язану сторону договору передати зазначену квартиру інвестору, а інвестора - оплатити збільшену площу на умовах договору, якщо він прийняв виконання договору або вимагає його виконання в судовому порядку.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 6-88цс15.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що позивач свої обов'язки за інвестиційним контрактом від 20 серпня 2008 року виконав, збудував об'єкт згідно з проектом, ДБН, технічною характеристикою, проте відповідач свої зобов'язання виконав частково, не оплатив різницю вартості об'єкту між фактичною площею за даними БТІ міста Києва та його проектною площею, що становить 70 884,90 грн, однак такий обов'язок передбачено умовами інвестиційного контракту.

Встановивши, що пункт 3.2 інвестиційного контракту від 20 серпня

2008 року передбачає сплату інвестору різниці вартості реально збудованого об'єкту та загальної площі за цим контрактом, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтею 390, пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень задовольнити.

Поновити ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження рішення Дніпровського районного суду міста Києва

від 04 грудня 2017 року та постанови Апеляційного суду міста Києва

від 27 березня 2018 року.

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 27 березня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

В. В. Пророк