справа № 165/1368/17
провадження №2/165/26/18
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Ференс-Піжук О.Р.,

з участю секретаря Пилипчук М.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Нововолинську справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Нововолинського міського нотаріального округу Пасюк Лариса Олександрівна, про визнання договору дарування будинку недійсним, -

встановив:

06.06.2017 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Нововолинського міського нотаріального округу Волинської області Пасюк Лариса Олександрівна, про визнання договору дарування будинку АДРЕСА_1 від 25.07.2014, посвідченого приватним нотаріусом Нововолинського міського нотаріального округу Волинської області Пасюк Л.О., зареєстрованого в реєстрі за №2461, недійсним.

Вимоги обґрунтовує тим, що він з 21.04.1991 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8, який був укладений в Нововолинському міському відділі РАГС. Від шлюбу мають дочку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Нововолинського міського суду шлюб між позивачем та ОСОБА_8 було розірвано. Причиною розірвання шлюбу стало зловживання ОСОБА_1 спиртними напоями, виникнення на цьому ґрунті сварок і скандалів та ненадання матеріальної допомоги на утримання дитини. Після розірвання шлюбу ОСОБА_8 з дочкою перейшли проживати окремо, а він залишився у вищевказаному будинку, який з 2000 року належав йому на праві приватної власності. З 2007 року його залежність до алкоголю лише посилилась, він не мав засобів до існування, родинні стосунки підтримував лише з рідним братом ОСОБА_10. Вказує, що в квітні-травні 2014 року брат з дружиною відповідачем ОСОБА_3 запропонували йому переоформити право власності на вищевказаний будинок на них, а взамін вони зобов'язалась утримувати його до кінця життя та не забороняти йому проживати у цьому ж будинку. Стверджує, що в кінці липня 2014 року разом з братом у нотаріуса підписав договір, не читаючи зміст правочину, оскільки перебував у нетверезому стані та вважав, що він підписує договір довічного утримання. ІНФОРМАЦІЯ_6 року брат ОСОБА_10 помер. Після цього дочка позивача, в зв'язку із незадовільним станом здоров'я останнього, ОСОБА_9 забрала його в село Низкиничі Іваничівського району, де проживає з сім'єю матері. Наголошує, що наміру укладати договір дарування він не мав, та укладаючи оспорюваний договір вважав, що підписує договір довічного утримання. Вважає себе обманутим, та таким, якого умисно позбавили єдиного житла, а дії відповідачів протиправними, оскільки вони в незаконний спосіб порушили його право на житло.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_11 позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позові, просять їх задовольнити. Зазначили, що під час укладення оспорюваного правочину, в ОСОБА_1 було відсутнє волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдаровуваного, позивач неправильно сприймав фактичні обставини правочину, вважав, що він укладав договір довічного утримання, за умовами якого брат ОСОБА_10 зобов'язувався його утримувати. Крім того ствердили, що позивач, на той час, зловживав спиртними напоями і не розумів, який правочин укладає, а на пропозицію нотаріуса прочитати договір відмовився, пояснюючи тим, що повністю довіряє брату. Вказали, що позивач після укладення договору дарування будинку продовжував проживати у ньому та залишається там зареєстрованим по даний час. Наголосили, що для позивача спірний будинок - це є єдине житло. Також вказали, що позивач сплачував за комунальні послуги лише частково, решта послуг оплачував брат, однак підтвердити документально конкретний період сплати позивачем комунальних послуг за житло, не можуть. Позивач не заперечив, що підписував договір дарування добровільно, під час укладення оспорюваного правочину домовленості про суму довічного утримання та інші обов'язки, які б мав виконувати брат позивача, не було.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 позовні вимоги не визнали та пояснили, що з 1984 року по 1991 рік вона разом з чоловіком ОСОБА_10 проживали в батьків чоловіка у будинку, що належав останнім на праві власності за адресою АДРЕСА_1 Волинської області. Після одруження позивач ОСОБА_1 проживав за адресою своєї дружини в селі Низкиничі Іваничівського району. Після смерті батьків позивача спірний будинок перейшов у власність позивача. Зазначили, що покійний чоловік відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_10 та позивач були рідними братами. Між ними були теплі, родинні стосунки, вони завжди допомагали один одному, жодних сварок чи спорів між ними не виникало. Позивач, у скрутних життєвих обставинах, звертався до брата за допомогою, і як рідний брат, ОСОБА_10, ніколи не відмовляв позивачу у допомозі. У спірному житловому будинку відсутні комунальні зручності, тому позивач часто приходив до квартири брата, щоб скористатись гарячою водою, покупатися і вирішити інші побутові питання. Сім'я відповідача допомагала позивачу сплачувати комунальні платежі за житловий будинок, в якому він проживав, так як ОСОБА_1 тривалий час офіційно не працював і не мав доходів. Крім того, чоловік відповідача допоміг сплатити ОСОБА_1 заборгованість за газопостачання, щоб останній міг користуватись опаленням та газовою плитою. Стверджують, що між братами існувала взаємовиручка, кожен з них допомагав один одному у міру своїх можливостей. У липні 2014 року ОСОБА_1 вирішив подарувати своєму братові ОСОБА_10 спірний житловий будинок, при цьому жодних умов щодо отримання взаємовигоди від ОСОБА_10 не ставилось. Питання про довічне утримання чоловіком відповідача свого брата ОСОБА_1 ніколи не обговорювалася, як і не обговорювалось питання стосовно вчинення ОСОБА_10 будь-яких інших дій на користь позивача у разі переходу до ОСОБА_10 права власності на спірне житло.

Зазначили, що позивач без будь якого примусу, добровільно, безумовно звернувся до нотаріуса щодо укладення договору дарування належного йому одноособово на праві приватної власності житлового будинку, надав усі необхідні документи. Приватний нотаріус Пасюк Л.О. вчинила дану нотаріальну дію в присутності обдаровуваного ОСОБА_10 та позивача. Дану угоду відповідач підписав добровільно, нотаріус роз'яснила істотні умови даного договору, присутнім була надана можливість прочитати текст договору.

Чоловік відповідача отримав документи на даний житловий будинок та фактично вступив у його володіння. Вказують, що сім'я відповідача мала ключі від будинку, вони постійно сплачували комунальні послуги. Згодом зробили косметичний ремонт у будинку, поклеїли шпалери та пофарбували стелі і здійснили інші роботи з покращення житлових умов. Крім того зазначили, що вони гасили заборгованість, квитанції були виписані на ім'я ОСОБА_1, оскільки рахунки не переоформлені, і на сьогоднішній день платежі йдуть на його ім'я, хоча фактично оплату здійснює відповідач ОСОБА_3, що не заперечив відповідач.

Також вказали, що після укладення оспорюваного правочину, на земельній ділянці, яка виділена у користування для обслуговування подарованого позивачем чоловікові відповідача житлового будинку, покійник брат позивача, як власник господарства, за власні кошти розпочав будівництво гаража. Наголошують, що позивач допомагав їм фізичною працею, і не мав жодних заперечень щодо будівництва на даній земельній ділянці. Також зазначили, що вони щодня приходили у спірний будинок, користувались речами, які там знаходились. Після смерті чоловіка відповідача, коли ОСОБА_3 з синами продовжували будівництво, до спірного житлового будинку прийшла колишня дружина ОСОБА_1 ОСОБА_8 та повідомила, що позивач буде жити в селі Низкиничі Іваничівського району, тому покидає спірний будинок.

Наголосили, що на день укладення договору дарування, позивачу було 45 років, він був здоровою і працездатною особою, міг працювати, не потребував сторонньої допомоги від інших осіб. При цьому, його брат, чоловік відповідача ОСОБА_10 був старшим на сім років, хворів на онкологічне захворювання, яке йому діагностували у 2013 році, був визнаний інвалідом ІІІ групи, і сам потребував сторонньої допомоги після курсу хіміотерапії та постійних дорого вартісних та шкідливих процедур. Відповідач ОСОБА_3 отримувала мінімальну пенсію, більшість коштів вони витрачали на лікування чоловіка. Стверджують, що сім'я відповідача не мала великих доходів, у них був скромний сімейний бюджет, і відсутня можливість утримувати ще одну працездатну людину, зокрема позивача. Вказують, що, зважаючи на вік позивача, його стан здоров'я, можливість заробляти кошти на прожиття, навіть не могло бути мови щодо його довічного утримання, і він добре усвідомлював, що дарує житловий будинок без жодних умов. Пояснили, що позивачу нотаріус особисто розтлумачила наслідки укладення договору дарування, і він по стану здоров'я та свого розвитку правильно розумів наслідки підписання такого правочину, зокрема ту обставину, що після дарування нерухомості, право власності на будинок переходить до обдаровуваного, яким, згідно договору, був чоловік і батько відповідачів ОСОБА_10 Просять у задоволення позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та пояснив, що домовленості між його батьком та позивачем про довічне утримання останнього не було. Не заперечив, що між ними були добрі взаємовідносини. Вказав, що він з 2006 року зі згоди позивача зареєстрований у спірному будинку. Зазначив, що позивач на той час зловживав спиртними напоями.

Відповідач ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що йому невідомі обставини укладення оспорюваного правочину між його батьком ОСОБА_10 та позивачем ОСОБА_1

Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Нововолинського міського нотаріального округу Пасюк Л.О. в суді пояснила, що осопрюваний правочин був укладений між сторонами після ретельної підготовки пакету необхідних документів, що зайняла певний час. Перед укладенням договору вона детально, доступно роз'яснила позивачу ОСОБА_1 всі наслідки правочину, з'ясувала стосунки між сторонами правочину, а також запитувала чи є у позивача діти. Наголосила позивачу, що після укладення договору дарування, обдаровуваний має право позбавити його цього житла. На це позивач відповів, що ним опікується брат ОСОБА_10, а дочка ним не цікавиться, тому він прийняв саме таке рішення. Також позивачу було зачитано, що він дарує вищезазначений житловий будинок, діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам'яті, розуміючи значення своїх дій. Вказала, що даний будинок позивач успадкував після батьків. Йому також було роз'яснено право скласти заповіт, укласти з братом договір довічного утримання або спадковий договір. Ствердила, що ОСОБА_1 не був напідпитку, поводився адекватно, розумів значення своїх дій, та пояснював особисті наміри тим, що брат ним опікується, і він, ОСОБА_12, залишиться користувачем відчуженого будинку та буде проживати з братом ОСОБА_10 Наголосила, що жодної мови про утримання не було. Правові наслідки ОСОБА_1 укладення договору дарування єитла вона позивачу роз'яснила, прочитала вголос зміст договору, який у її присутності, після роз'яснень наслідків укладення такого правочину, підписали сторони.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_13, ОСОБА_6, представника відповідача ОСОБА_4, третьої особи без самостійних вимог приватного нотаріуса Нововолинського міського нотаріального округу Пасюк Л.О., показання свідків заявлених сторонами, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд, з врахуванням вимог законодавства, що регулює спірні правовідносини, прийшов до такого висновку.

Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом ( частина перша статті 229 ЦК України).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.19 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини щодо яких помилялася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа, на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи із змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й згоди про всі істотні умови. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Як зазначено у частині другій статті 719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до письмового договору дарування житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами від 25.07.2014 року, що цього ж числа посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Нововолинського міського нотаріального округу Пасюк Л.О. зареєстрованого в реєстрі за № 2461, ОСОБА_1 без будь-якого до того примусу, як фізичного так і морального, передав майно, а саме належний йому на праві особистої приватної власності житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 ОСОБА_10 (а.с.17, 18).

25.07.2014 року приватним нотаріусом Пасюк Л.О., на підставі укладеного нотаріально посвідченого письмового договору, зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за обдаровуваним ОСОБА_10, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.20)

Як встановлено в судовому засіданні і що не заперечив позивач, у 2013 році в його рідного брата ОСОБА_10, 1961 року народження, було діагностовано онкологічне захворювання шлунка, що підтверджено випискою із медичної карти амбулаторного хворого 3578 (а.с.54), 26.06.2013 року хворому була проведена дистальна субтотальна резекція шлунка, виставлено діагноз низько диференційована аденокарцинома астрального відділу шлунка ст. ІІ, кл. гр. ІІІ, в зв'язку з чим ОСОБА_10 визначено інвалідність третьої групи, що підтверджується випискою із медичної карти (а.с.54) та довідкою МСЕК від 20.09.2016 року (а.с.56).

ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_6 року помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.(а.с.53)

Після смерті ОСОБА_10, без відома відповідача ОСОБА_3, позивач залишив місце проживання за адресою: АДРЕСА_1, і як встановлено в суді поясненнями позивача, що підтверджені показаннями свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_9, почав проживати в селі Низкиничі Іваничівського району Волинської області.

Як вбачається з довідки про склад сім'ї, виданої 23.03.2017 року виконавчим комітетом Грядівської сільської Ради Іваничівського району Волинської області, ОСОБА_1 з травня місяця 2016 року проживає без реєстрації за адресою проживання колишньої дружини: АДРЕСА_1 (а.с.19).

В судовому засіданні допитана як свідок колишня дружина позивача ОСОБА_14, показала, що вона проживала у спірному будинку разом з позивачем та дочкою. Після розірвання шлюбу вони з дочкою залишили будинок, так як позивач зловживав спиртними напоями. Вказала, що ОСОБА_1, будучи в безпорадному стані приблизно в травні 2016 року, зателефонував до їх спільної дочки з проханням про допомогу. З червня 2016 року позивач проживає з ними в селі Низкиничі. Дочка, яка має медичну освіту, лікувала батька від алкогольної залежності. Зазначила, що влітку 2016 року ОСОБА_1 ходив до ОСОБА_3 за речами. При зустрічі остання поставила йому вимогу знятись з реєстрації, наголосивши, що тепер вона господиня цього будинку. Вказала, що на момент смерті ОСОБА_10, його брат ОСОБА_1 був недоглянутим. Зі слів позивача, їй відомо, що ОСОБА_15 обіцяв допомагати чим зможе. Також вказала, що її дочка зареєстрована у спірному будинку з дитинства з 2000-2001 року. Зазначила, що після смерті ОСОБА_10, позивач залишився проживати в будинку, за комунальні послуги не сплачував, вони з дочкою платили 300 грн. за газопостачання. Вказала, що дочка навідувалась до батька, коли ходила до школи в місті Нововолинську, а коли навчалася в Луцьку, протягом п'яти років не приходила до нього. Наголосила, що протягом 2013-2014 р. позивач зловживав спиртним і завжди перебував в нетверезому стані. Також зазначила, що позивач розповідав, що уклав договір довічного утримання з братом. Зазначила, що позивач добровільно ходив до нотаріуса. Крім того пояснила, що після смерті брата ОСОБА_1 не ходив до спірного будинку через те, що загубив ключі від вхідних дверей, а в даний час йому психологічно важко повернутися до хати.

Допитана як свідок дочка позивача ОСОБА_9 надала аналогічні показання в судовому засіданні. Зазначила, що вони з позивачем не спілкувалися багато років. В кінці весни 2016 року до неї зателефонував батько і попросив про допомогу. Наголосила, що до цього вони не бачилися років два-три. Під час зустрічі позивач знаходився в жахливому стані, у нього не було що їсти, він був недоглянутим. Вони з мамою вирішили забрати його до себе в село Низкиничі Іваничівського району. Пролікували його від алкогольної залежності. Через 2-3 місяці після цього, батько повідомив їм, що він переписав будинок на свого брата ОСОБА_10, оскільки, той обіцяв йому допомагати. Зазначила, що після смерті ОСОБА_10, про позивача ніхто не дбав. Наголосила, що при зустрічі з відповідачем ОСОБА_3, остання їй повідомила, що вона тепер є власником будинку і тому, ОСОБА_9 повинна знятись з реєстрації у вказаному житлі. Після розірвання шлюбу з матірю, батько дочкою не цікавився, аліментів не сплачував. Вказала, що давала в 2007-2008 позивачеві одноразово 300 грн. для здійснення оплати за газопостачання в будинку. Взимку 2017 року, прийшовши до приватного нотаріуса, вони з батьком дізналися, що 25.07.2014 він уклав і підписав договір дарування, а не договір довічного утримання, як він вважав на момент укладення договору. Ствердила, що на даний час позивач не бажає повертатися до батьківської хати, однак його обурило те, що відповідачі хочуть зняти з реєстрації у спірному будинку його дочку ОСОБА_9 Зазначила, що позивач не намагався вселитися у спірний будинок, і коли він там проживав, то ніхто не виганяв його з будинку.

22.12.2016 ОСОБА_1 звертався до приватного нотаріуса Пасюк Л.О. з вимогою про отримання копії оспорюваного договору дарування, що підтверджується копією письмової заяви (а.с.15).

На вказане письмове звернення позивача, приватний нотаріус Пасюк Л.О. 04.01.2017 надала відповідь за №1/01-24 (а.с.16), в якій роз'яснила ОСОБА_1, що для оформлення належним чином заяви та отримання документів, необхідна особиста присутність ОСОБА_1 в нотаріальній конторі за наявності оригіналу паспорту та оригіналу довідки про присвоєння ідентифікаційного номера.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_16 показав, що він є знайомим позивача та покійного ОСОБА_10, проживає по сусідству. Вказав, що ОСОБА_10 будував гараж та літню кухню біля будинку АДРЕСА_1. ОСОБА_1 проживав на вказаній ділянці, допомагав у будівництві братові. Щодо обставин укладення договору, інформацією не володіє.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні показала, що ОСОБА_1 зловживав спиртними напоями, перебував в сумнівних компаніях, мав тимчасові заробітки, за які отримував спиртне. Пояснила, що спірний будинок належав батькам ОСОБА_10 та ОСОБА_1, після їх смерті право власності на будинок перейшло до ОСОБА_1, а квартира та дача у власність ОСОБА_10 та його дружини ОСОБА_3. Підтвердила, що через те, що ОСОБА_1 зловживав алкоголем, дружина з дочкою залишили його, він залишився сам. Більше двадцяти років не працює. Вказала, що за два роки до смерті ОСОБА_10 приблизно влітку 2014 року вони добудували на подвір'ї літню кухню та гараж. ОСОБА_1 допомагав брату по будівництву. На даний час будова не є закінченою. Через якийсь час їй стало відомо, що ОСОБА_1 забрала до себе дочка, лікувала його від алкогольної залежності. Після смерті ОСОБА_18, ОСОБА_1 говорив, що зробив велику помилку, підписавши «дарчу». Він сказав, що він випивав тоді, не розуміючи значення своїх дій підписав договір, а брат обіцяв його доглянути, давати гроші, харчування. Також вказала, що позивача ОСОБА_18 з хати не виганяв, після його смерті ОСОБА_1 проживав у будинку більше шести місяців. Дочка забрала ОСОБА_1 не з будинку.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні показала, що з сім'єю ОСОБА_1 знайома з 1975 року. Зазначила, що позивач зловживав спиртними напоями, до нього приходили сумнівні компанії, з дружиною розлучився, не працював, мав тимчасові заробітки. ОСОБА_10 мав квартиру, але приходив до будинку АДРЕСА_1. Вказала, що після смерті ОСОБА_10 позивач їй скаржився, що його обманули. Також підтвердила той факт, що велося будівництво гаражу та літньої кухні. Відносини між братами були нормальними. Зазначила, що батьки поділили спадщину між синами. ОСОБА_10 залишили квартиру і дачу, а позивачу будинок. Їй відомо, що позивач ходив до нотаріуса добровільно, однак думав, що брат його буде доглядати.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні показала, що у спірному будинку до смерті батьків позивач проживав з дружиною та дочкою. Після розірвання шлюбу позивач залишився проживати один, почав зловживати спиртними напоями. Зазначила, що не може ні підтвердити, ні спростувати обставини підписання оспорюваного договору, лише вказала, що позивач їй скаржився, що підписав договір дарування, та тепер немає де жити. Також пояснила, що по АДРЕСА_1, господарством займалися покійний ОСОБА_10, там він будував гараж, літню кухню, доглядом за городом займалася його дружина ОСОБА_3 Ствердила, що після смерті ОСОБА_10 позивач перестав проживати у спірному будинку, хоча туди неодноразово приходив. Не заперечила, що до неї підходив позивач з дочкою з проханням дати показання в суді.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_21 показав, що він був кращим другом покійного ОСОБА_10. Вказав, що спірний будинок позивач успадкував після смерті батьків. Однак через безпорадний стан, він потребував допомоги від брата, який його лікував, забезпечував продуктами харчування, оплачував комунальні послуги, і тому, ОСОБА_1 вирішив подарувати брату будинок. Не заперечив той факт, що ОСОБА_1 вживав спиртні напої. Попри це вказав, що він був адекватною людиною, зі здоровим глуздом. Про договір довічного утримання він ніколи не чув. Зазначив, що ОСОБА_1 не працював, мав незначні тимчасові заробітки, кошти від яких, витрачав на сигарети. Після смерті брата ОСОБА_10, позивач залишив будинок.

Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні показала, що між позивачем та його покійним братом були хороші відносини. В спірному будинку позивач проживав зі своєю сім'єю. Після розірвання шлюбу залишився проживати сам. Причиною цьому стало занедбання господарства. До спірного будинку ОСОБА_10 з дружиною приходили, доглядали за городом, потім почали будувати гараж і літню кухню. Позивач допомагав на будівництві. Через тиждень після смерті ОСОБА_10, ОСОБА_1 пропав. Як стало відомо пізніше, його забрали колишня дружина і дочка. Вказала, що ОСОБА_1 дуже давно не працював, про нього дбав брат ОСОБА_10, також останній доглядав за будинком, проводив воду. Ствердила, що зі спірного будинку позивача ніхто не виганяв.

Аналогічні показання дали в судовому засіданні свідок ОСОБА_23, ОСОБА_24 Також наголосили, що покійний ОСОБА_10 не мав можливості утримувати і доглядати свого брата ОСОБА_1, оскільки у нього не було матеріальних статків та він був старшим за віком і з 2014 року тяжко хворим. Ствердили, що мови про те, що ОСОБА_10 по договору зобов'язаний утримувати ОСОБА_1 не було. ОСОБА_1 ніде не працював. Мав тимчасові незначні заробітки, яких вистачало на сигарети і хліб.

Показання свідків стосовно виконання обов'язків по утриманню будинку № АДРЕСА_1 здійснювала сім'я відповідача підтверджуються наданими представником відповідача до письмових заперечень копіями платіжних квитанцій за період з 2013 по 2016 року про оплату рахунків за водо, газопостачання, електроенергію (а.с.58-62).

Вказану обставину не заперечив і позивач, а, як встановлено в суді поясненнями відповідача ОСОБА_3, вона і надалі продовжує здійснювати оплату рахунків по комунальних послугах на ім'я ОСОБА_1, оскільки її чоловік, отримавши в дарунок від брата житловий будинок, зареєструвавши право власності на об'єкт нерухомості, не встиг в зв'язку із тривалим дороговартісним лікуванням переоформити особові рахунки на своє ім'я.

На підтвердження тієї обставини, що відповідач та його сім'я, в тому числі ОСОБА_3 не мали фінансової змоги надавати позивачу матеріальну допомогу, представником відповідача надано довідку Нововолинсько -Іваничівського УПФ № 3277, з якої вбачається, що протягом січня-грудня 2014 року ОСОБА_3 отримувала пенсію в розмірі 1108 грн. (а.см.57).

Дослідивши оспорюваний договір дарування, суд встановив, що пунктом 2.2. розділу 2 вказаного правочину сторони домовилися, що під передачею предмету договору, зокрема житлового будинку, за цим договором слід вважати символьну передачу речі. Прийняття обдаровуваним від дарувальника ключів від предмету договору свідчить про те, що передача речі відбулася. Прийняття дарунку підтверджуватиметься також одержанням оригінального примірника цього договору після його нотаріального посвідчення, обдаровуваним ОСОБА_10 У розділі третьому вказаного договору сторони стверджували, що укладення договору відповідає їхнім інтересам, волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені в ньому.

Так у договорі сторони обумовили, що під передачею обдаровуваному предмету договору слід вважати символьну передачу речі.

Представник відповідача на підтвердження доводів про те, що позивач підписав договір дарування, однак фактично помилявся стосовно правової природи укладеного договору, звертає увагу суду на ту обставину, що після відчуження будинку, що був єдиним житлом позивача, останній проживав там ще два роки поспіль, перебував під опікою рідного брата, оскільки з огляду на вік та стан здоров'я не міг себе утримувати.

Вказані доводи сторони позивача не підтверджені належними доказами, зокрема судом встановлено, що позивач на вісім років молодший від свого брата ОСОБА_10,який був визнаний інвалідом 3 групи загального захворювання, і протягом 2013 -2016 року тяжко хворів. Даних про те, що позивач за станом здоров'я був позбавлений можливості працевлаштуватись, суду не надано. З копії трудової книжки позивача встановлено, що він звільнився з роботи в травні 2007 року і після цього у лютому місяці 2012 році йому було поновлено виплату по безробіттю, яку припинено в жовтні 2012 року. Жодних даних про стан здоров'я позивача за період з 2012 по 2017 рік, зокрема на момент укладення оспорюваного договору, тобто липень 2014 року, суду не надано.

Судом на запит, який надсилався до Нововолинської ЦМЛ зі згоди позивача, отримано довідку про те, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, на диспансерному обліку в лікаря нарколога станом на 25.07.2014, не перебував, що спростовує ствердження сторони позивача в тій частині, що він будучи в стані алкогольного сп'яніння підписав оспорюваний правочин, і посилався у його природі.

На думку суду, уклавши з дотриманням вимог ст.203, 717 ЦПК України, договір дарування, сторони обумовили всі його істотні умови, і не визначали у правочині як умову , що дарувальник. після реєстрації права власності на предмет договору за обдаровуваним, зобов'язаний звільнити житло. Як вже зазначалось вище сторони домовились про символьну передачу речі. З огляду на вказану мотивацію, суд не приймає до уваги твердження сторони позивача на підтримання заявлених вимог про те, що позивач проживав у відчуженому будинку протягом двох років після укладення договору дарування.

Судом встановлено, що в момент укладення оспорюваного договору дарування, було дотримано всіх вимог чинного законодавства, необхідних для укладання такого роду правочинів, а будь-яких належних та допустимих, в розумінні ст.ст. 81,89ЦПК України, доказів на підтвердження того, що вказана угода суперечить нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, чи які б свідчили про наявність передбачених підстав для визнання його недійсним або удаваним, позивачем суду не надано і в матеріалах справи такі докази відсутні. Також позивачем не надано доказів на підтвердження наявності обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення, дійсно було і має істотне значення.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину.

Судом встановлено, що позивачу на день укладення договору дарування було 45 років, він був здоровою і працездатною особою, міг працювати, не потребував сторонньої допомоги від інших осіб, бажав подарувати будинок брату, який ним на той момент опікувався. На даний час у спірному будинку позивач не проживає і наміру туди вселятися жодним чином не висловлював, вказавши що з травня 2016 року по даний час проживає з дочкою у володінні колишньої дружини. Як зазначив сам позивач ОСОБА_1, він на оспорюваному договорі всі підписи ставив добровільно, особисто, під час підписання договору домовленості про суму довічного утримування, не було.

Свідки сторони позивача ОСОБА_16, ОСОБА_19, ОСОБА_20, що проживають по сусідству, зазначали, що брати до смерті ОСОБА_18 жили дружно, ОСОБА_10 у 2014 році почав будувати на земельній ділянці, що передана у користування для обслуговування будинку № АДРЕСА_1, гараж. Йому допомагав ОСОБА_1. Брат за це купував позивачу продукти харчування, сигарети, і такі дії останнього, на думку суду, не можна розцінити, як здійснення опіки чи довічного утримання.

Свідки відповідача ОСОБА_22 ОСОБА_23, ОСОБА_21 підтвердили, що брати жили дружно, дружина ОСОБА_10, відповідач ОСОБА_3, постійно обробляла город, доглядала за садибою, її чоловік щоденно навідувався до свого господарства, у збудованому ним приміщенні обладнав кухню, якою користувалась відповідач, намагався створити необхідні умови для проживання, оскільки у подарованому йому позивачем будинку, не було належних побутових умов для постійного проживання.

Після смерті ОСОБА_10, ОСОБА_1 добровільно покинув житловий будинок, яким користувався два роки поспіль після укладення договору дарування і доказів про вчинення ним реальних дій до вселення у житло, суду не надав.

Позивачем не доведено в судовому засіданні, що помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним

Проаналізувавши надані сторонами і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи наведені вище норми матеріального і процесуального законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

При цьому суд враховує, що договір дарування був укладений між позивачем ОСОБА_1 та його рідним братом ОСОБА_10 24 липня 2014 року. Тобто позивач добровільно відчужив належне йому майно 24.07.2014 і за життя обдаровуваного, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року, не ставив питання про визнання правочину недійним, а звернувся до суду за захистом свого права 06.06.2017 року до спадкоємців сторони договору - обдаровуваного ОСОБА_10, зокрема його дружини і двох синів, які, на думку суду, ніяким чином не порушили законних прав та інтересів ОСОБА_1, зокрема на житло, оскільки не є сторонами оспорюваного правочину.

Керуючись ст. 12, ст. 13, ст.81, ст. 89, ст. 141, ст. 263, ст. 264 ЦПК України, на підставі ст. ст. 203, 717 Цивільного кодексу України, - суд,

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Нововолинського міського нотаріального округу Пасюк Л.О., про визнання договору дарування житлового будинку АДРЕСА_1 від 25.07.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Нововолинського міського нотаріального округу Волинської області Пасюк Ларисою Олександрівною, зареєстрованого в реєстрі за №2461 недійсним, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Нововолинський міський суд Волинської області до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий підпис

Згідно з оригіналом

Суддя О.Р. Ференс-Піжук