Провадження № 2/760/2585/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2018 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Гак Г.М.

представника позивача - Мікайилова Р.Р.

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом і, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить стягнути з відповідачів солідарно 117 765, 83 доларів США заборгованості за Кредитним договором №003-2008-068 від 24 січня 2008 року.

Посилається в позові на те, що 24 січня 2008 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Універсал Банк» був укладений Кредитний договір №003-2008-068, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти в розмірі 130 000, 00 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 10 січня 2038 року та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 12,45 % річних, а за користування кредитом понад встановлений термін встановлюється підвищена процентна ставка 37,35 % річних.

ПАТ «Універсал банк» свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі та видав позичальнику кредитні кошти, однак позичальник в порушення умов договору не виконує взяті на себе обов'язки, у зв'язку з чим станом на 14 серпня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 117 765, 83 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 27 серпня 2015 року складає 2 523 215, 58 гр., з яких:

-103 638, 97 доларів США - заборгованість по кредиту;

-12 380, 53 доларів США - заборгованість по відсотках;

-1 746, 33 доларів США - заборгованість за підвищеними відсотками.

Для забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за Кредитним договором 24 січня 2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений Договір поруки №003-2008-068-Р, згідно з п. 1.1 якого поручитель зобов'язується перед кредитором боржника відповідати за невиконання позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором.

На виконання п. 2.2 Договору поруки 12 жовтня 2014 року відповідачам був направлений лист - вимога про сплату боргу, однак дій, спрямованих на погашення заборгованості, ними не вчинено.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити.

В подальшому в судове засідання не з»явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином. Про причину неявки суд до відома не поставив.

Виходячи з цього та враховуючи вимоги ч.1 ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу в його відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання протягом тривалого часу не з»являвся, про час розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку, визначеному законом.

Судові повістки, що направлялися на його адресу за зареєстрованим місцем проживання, поверталися до суду без вручення з відмітками поштового відділення про повернення в зв»язку з закінченням терміну зберігання, тобто в зв»язку з неявкою за викликом до поштового відділення та невитребуванням адресатом.

Відповідно до ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним та можливим розглядати справу в його відсутності.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечувала.

Посилалася на те, що відповідач, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені кредитор, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому мав звернутися до суду з позовом до неї, як поручителя, протягом шести місяців від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Письмова вимога про дострокове повернення кредиту було направлено їй 12 жовтня 2014 року, до суду позивач звернувся 24 квітня 2015 року, тобто з пропуском шестимісячного строку.

Крім того, зазначила, що позивач без повідомлення її, як поручителя, та її на це згоди з 09 вересня 2008 року збільшив розмір процентної ставки з 12, 45 % до 13, 45 % за Кредитним договором, що суперечить п. 2.1 Договору поруки, укладеного нею з банком, внаслідок чого збільшується обсяг її відповідальності, як поручителя.

Виходячи з цього, вважає, що її порука за умовами Кредитного договору припинилася, а тому просить у позові відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов"язується надати грошові кошти/кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 24 січня 2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 був укладений Кредитний договір №003-2008-068, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 130 000, 00 доларів США, а останній зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,45 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором строком до 10 січня 2038 року.

Пунктом 1.1.1 Договору було встановлено, що за користування коштами понад встановлений строк нараховується процентна ставка в розмірі 37,35 % річних.

В забезпечення виконання позивальником умов Кредитного договору між позивачем та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений Договір поруки №003-2008-068-Р, відповідно до умов якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з Кредитного договору №003-2008-068 від 24 січня 2008 року.

Згідно з п.п. 1.3, 1.4 Договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за Основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Основного договору.

Відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

/ т. 1, а.с. 9 - 14; 21 - 23 /

Свої зобов??язання за умовами укладеного договору позивач виконав, надав відповідачу ОСОБА_3 кредит у сумі та розмірах, обумовлених договором.

07 жовтня 2014 року в зв?язку з порушенням боржником умов договору відповідачам були направлені вимоги про негайну сплату простроченої заборгованості за Кредитним договором, процентів та штрафних санкцій за порушення зобов'язання.

Вимога банку відповідачами виконана не була.

З розрахунку позивача вбачається, що станом на 14 серпня 2015 року сума заборгованості за Кредитним договором складає 117 765, 83 доларів США, з яких:

-103 638, 97 доларів США - заборгованість по кредиту;

-12 380, 53 доларів США - заборгованість по відсотках;

-1 746, 33 доларів США - заборгованість за підвищеними відсотками.

Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Уклавши дані договори на умовах, викладених у них, відповідачі тим самим засвідчили свою згоду та взяли на себе зобов»язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи з викладеного вище, невиконання відповідачами умов кредитного договору та договору поруки, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, а суму заборгованості стягненню з відповідача ОСОБА_3

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 533 ЦК грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.

Як вбачається з умов договору, кредит відповідачу надавався в доларах США і повертатися також мав у валюті кредитування.

Виходячи з викладеного вище, невиконання відповідачем умов укладеного з позивачем кредитного договору, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача заборгованості за Кредитним договором.

Суд не знаходить підстав для солідарної відповідальності відповідачів та стягнення суми боргу з відповідачки ОСОБА_2, як поручителя, виходячи з наступного.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання ним свого обов»язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов»язання боржником у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Тобто, з точки зору закону порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов»язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов»язання боржника та кредитором боржника.

При цьому обсяг зобов»язань поручителя, за змістом ч.ч.1,2 ст.553 ЦК України, визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов»язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель .

Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору позичальник зобов'язується сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,45 % річних в порядку та на умовах та в строки, визначені цим договором.

Пунктом 1.2 Договору поруки передбачений аналогічний розмір процентної ставки за користування кредитом.

З розрахунку заборгованості за Кредитним договором від 16 лютого 2015 року,наданого позивачем, вбачається, що з 09 вересня 2008 року розмір відсоткової ставки за користування кредитом банком був збільшений з 12, 45 % до 13,45 % річних.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що своєї згоди, як поручитель, на підвищення відсоткової ставки за умовами договору вона не давала.

Ухвалою суду від 12 вересня 2016 року за клопотанням відповідачки в справі була призначена судово - економічна експертиза, провадження якої було доручено КНДІСЕ.

Згідно з Висновком експерта за результатами проведення судово - економічної експертизи №20698/17-45 від 22 березня 2018 року у період з 15 липня 2008 року по 16 лютого 2015 року процентна ставка та щомісячний платіж, застосовані ПАТ «Універсал Банк» при нарахуванні (списанні) процентів, не відповідають умовам кредитного договору №003-2008-068 від 24 січня 2008 року.

ПАТ «Універсал Банк» при нарахуванні процентів за користування кредитом у період з 24 січня 2008 року по 14 липня 2008 року застосовано процентну ставку 12,45 % річних, що відповідає умовам кредитного договору №003-2008-068 від 24 січня 2008 року.

З 15 липня 2008 року по 16 лютого 2015 року банком застосовано процентну ставку 13,45 %, що не відповідає умовам кредитного договору №003-2008-068 від 24 січня 2008 року.

/ т. 2, а. с. 182 - 192 /

Судом встановлено та не спростовано представником позивача підвищення відсоткової ставки за умовами Кредитного договору мало місце без повідомлення та згоди відповідачки ОСОБА_2, як поручителя.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

За змістом ч. 1 ст. 559 ЦК припинення поруки у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується.

У цьому випадку звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору.

З точки зору ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, висловлених у постановах у справах № №6- 18цс11 та 6- 20цс11 від 21 травня 2012 pоку, № 6-73цс12, від 18 червня 2012року та інших збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає, зокрема, у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в сторону збільшення, розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним.

Тобто змінами основного зобов'язання, в результаті яких збільшується відповідальність поручителя, вважаються такі умови і обставини, що тягнуть або можуть потягти негативні наслідки для поручителя, поява для нього інших нових ризиків, відмінних від тих, з якими він попередньо погодився при укладенні договору поруки, погіршення його майнового становища.

Особливістю припинення поруки з підстав зміни зобов'язання без згоди поручителя є те, що поручитель у разі зміни зобов'язання без його згоди не лише не відповідає за повернення боржником збільшеної суми боргу, а й з моменту такого збільшення його обов'язок за договором поруки повністю припиняється - перестає існувати.

Враховуючи викладене вище, зміну позивачем основного зобов»язання без згоди відповідачки ОСОБА_2, як поручителя, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача в цій частині.

Суд не приймає до уваги позицію представника позивача в судовому засіданні в цій частині, виходячи з наступного.

Заперечуючи проти тверджень відповідачки в судовому засіданні, представник позивача посилався на те, що умовами Кредитного договору та Договору поруки встановлена відповідальність за несвоєчасне внесення платежів у погашення кредиту шляхом підвищення відсоткової ставки до 37, 35%.

Позивачка таких умов Договору поруки не оспорювала, а тому вважає, що банк мав право піднімати відсоткову ставку за умовами договору.

Так, пунктом 1.1.1 Кредитного договору було встановлено, що за користування коштами понад встановлений строк нараховується процентна ставка в розмірі 37,35 % річних.

Дана умова сторонами також була відображена і п.1.2 Договору поруки.

В той же час, суд зважає на те, що умовами договору визначена базова процентна ставка 12,45% річних за користування кредитом без порушення термінів сплати платежів, а підвищена в розмірі 37, 35% за користування кредитом понад встановлені строки/терміни сплати платежів.

Пунктом 2.4 Кредитного договору сторони погодили порядок погашення кредиту шляхом сплати щомісячних платежів.

Представником позивача в судовому засіданні не спростовувалося, що банком не застосовувалася підвищена відсоткова ставка, визначена договором, в зв»язку з порушенням позичальником термінів погашення кредиту.

З наданого до суду розрахунку заборгованості вбачається, що банком була піднята саме базова відсоткова ставка за користування кредитом.

За таких обставин точка зору представника позивача судом не може бути прийнята до уваги.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена ним сума судового збору при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст.3,6,15,16,525-526, 626- 629, 654, 1054 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 / ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1, ІН НОМЕР_1 / на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» / 04114 м. Київ вул. Автозаводська, 54/19, / 117 756, 83 долари США заборгованості та 3 654, 00 гр. судового збору.

В позові Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 20 червня 2018 року.

Суддя Л .А. Шереметьєва