30.08.2018 Єдиний унікальний номер 205/1300/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2018 рокум. ДніпроСправа № 205/1300/18
2/205/1530/18

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Шевцової М.А., розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом Акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.11.2010р. у розмірі 17 620,85 грн. Позовна заява мотивована тим, що відповідно до вказаного кредитного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки, однак відповідач порушує взяті на себе зобовязання щодо повернення кредитних коштів позивачу.

ОСОБА_2 звернувся до суду з письмовим відзивом на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову з мотивів пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки з грудня 2012 року жодних платежів в рахунок погашення заборгованості не робив, а факт автоматичного списання позивачем коштів з стипендіарної картки позивача не є фактом переривання останнім строку позовної давності.

Позивач відповідь на відзив суду не надав, явку свого представника у судове засідання не забезпечив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце його проведення. Матеріали справи місять клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Відповідач у судове засіданні не зявився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Згідно з ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.

23.11.2010р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 900,00 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач зобовязався кошти прийняти, належним чином їх використовувати та повернути у строк та на умовах, передбачених договором (далі Кредитний договір) (а.с.6).

Згідно з ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

На підставі ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На підставі ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Всупереч вищевикладеним положенням, відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.11.2010р., яка відповідно до розрахунку станом на 31.12.2017р. становить 17 620,85 грн. та складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 593,08 грн., заборгованості з сплати процентів за користування кредитом у розмірі 12 612,49 грн., заборгованості з пені та комісії у розмірі 3 100,00 грн., штрафу (фіксованої частини) у розмірі 500,00 грн. та штрафу (процентної складової) у розмірі 815,28 грн. (а.с.4-5).

Факт отримання вказаних кредитних коштів та існування зазначеної заборгованості відповідачем не заперечується.

Водночас відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором за період з 31.12.2012р. по 31.12.2017р.

Відповідачем заявлено клопотання про застосування наслідків пропуску строків позовної давності.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність ? це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що ст. 266 ЦК України встановлює, що строк позовної давності стосовно додаткових позовних вимог, які є похідними від основної вимоги, спливає одночасно зі спливом строку позовної давності щодо основної вимоги, у зв'язку з чим застосування наслідків позовної давності до основної вимоги виключає можливість стягнення процентів поза її межами.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові ОСОБА_3 Верховного Суду від 28.03.2018р. у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 61-297св18).

Крім того, відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами Кредитного договору встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015р. №6-1206цс15.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Представником позивача не надано суду доказів існування домовленості між сторонами щодо збільшення строку позовної давності, встановленої законом, окрім того, відповідач заперечує факт існування такої домовленості між ним та позивачем.

Відзив відповідача, мотивовано, зокрема, тим, що він з 31.12.2012р. не здійснював платежів в рахунок погашення заборгованості, а всі відрахування в рахунок її погашення були здійснені позивачем автоматично з іншої платіжної картки відповідача.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобовязання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 08.11.2017р. №6-2891цс16.

Оскільки ОСОБА_2 заперечує факт погашення заборгованості за Кредитним договором з грудня 2012 року, а також враховуючи, що позивачем не надано доказів на підтвердження вчинення таких дій позичальником або уповноваженою ним особою, а також те, що суд відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства не має права збирати докази з власної ініціативи, у суду відсутні підстави для висновку про переривання позовної давності у період з 31.12.2012р. по 30.06.2015р.

Таким чином, останнім днем звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права є 31.12.2015р., тоді як позивач звернувся з даним позовом 26.02.2018р., а відтак позивач звернувся до суду з порушенням встановленого ст.256 ЦК України трирічного строку позовної давності.

Оскільки банк пропустив строк позовної давності стосовно основної вимоги про повернення тіла кредиту, суд доходить висновку, що відповідно до ст. 266 ЦК України строк позовної давності сплив і стосовно додаткових позовних вимог.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Враховуючи, що позивачем пропущено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, суд доходить висновку про достатність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

За змістом ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 4, 10, 76, 264-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюються з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 10.09.2018р.

СуддяОСОБА_4