Рішення набрало чинності "___"_________20____р. Справа № 665/757/18

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2018 р. Чаплинський районний суд Херсонської області в складі:

головуючої судді Пилипенко І.О.,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко Л.Г.,

представника заінтересованої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в смт. Чаплинка Херсонської області цивільну справу за заявою ОСОБА_3, ОСОБА_4, які діють в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5, заінтересовані особи ОСОБА_1, ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду в порядку окремого провадження в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5, заінтересовані особи ОСОБА_1, ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису.

Свої вимоги заявник обґрунтовували тим, що вони є бабусею та дідусем ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився на території Краснодарського краю Російської Федерації в зареєстрованому шлюбі їхньої доньки ОСОБА_2 та ОСОБА_6.

З жовтня 2015 року їхня дочка разом з онуком почали проживати у їхньому будинку в с. Кучерявоволодимирівка Чаплинського району Херсонської області.

Після того, як дочка заявників ОСОБА_2 почала співмешкати із ОСОБА_1, заявники почали помічати що останній почав розпоряджатися малолітньою дитиною на свій розсуд, привчив його називати себе батьком, хоча таким він не являється, заборонив матері дитини надавати можливість дитині спілкуватися з рідним батьком. Вказують, що в подальшому ОСОБА_1, зрозумівши, що заявники не схвалюють його дії, почав діяти підступно та провокувати виникнення конфлікту між ними та їхньою дочкою, принижуючи авторитет батьків, шляхом розпускання про них неправдивих чуток, отримавши моральну перевагу впливу на дії доньки заявників. Внаслідок цих дій, дочка заявників ОСОБА_2 посварилася з батьками та припинила надавати можливість дитині спілкуватися зі своїми бабусею та дідусем.

Під час зустрічі з матірю ОСОБА_2 вказувала на своє тяжке життя з ОСОБА_1 та обіцяла дати онука на декілька днів заявникам погостювати, однак через деякий час, як вказують заявники ймовірно за вказівкою ОСОБА_1, написала заяву до поліції про втручання заявників у її особисте життя.

Під час процедури примирення в «Чаплинському центрі з надання соціальних послуг» між заявниками та матірю дитини було досягнуто згоди щодо спілкування заявників з дитиною.

Подальші дії ОСОБА_2 відносно своєї дитини, на думку заявників, свідчать про негативний вплив як на матір дитини, так і на саму дитину ОСОБА_1, який має значний економічний вплив на свою співмешканку, має жорстокий характер та схильний до психологічного та фізичного насилля відносно своїх близьких.

На думку заявників, такі дії ОСОБА_1, який не має правового статусу відносно малолітньої дитини свідчать про те, що ним всупереч вимогам Закону України «Про протидію та запобігання домашньому насиллю» чиниться систематичне насилля психологічного характеру відносно їхнього малолітнього онука, що виражається у наступних діях: перешкоджанні спілкування дитини з бабусею та дідусем; вчинення таких дій з метою визнання заявниками його на правах батька їхнього онука; спричинення моральної шкоди оточуючим його близьким та заявникам; позбавлення права на спілкування між заявниками та онуком; використання дитини в конфлікті з батьками матері дитини, яка перебуває в економічній залежності від нього.

Вказані дії на думку заявників порушують права дитини, визначені ст.. 291 ЦК України, ст.. 8 конвенції «Про права дитини», вимоги ст.. 10 Закону України «Про охорону дитинства», а тому вважають необхідним встановити відносно ОСОБА_1 обмежувальний припис, заборонивши йому проживати разом з малолітньою дитиною ОСОБА_5 в одному житловому приміщенні терміном на пять місяців; заборонити ОСОБА_1 наближатися до місця проживання чи перебування ОСОБА_5 ближче ніж на 200 метрів терміном на пять місяців; заборонити ОСОБА_1 будь-яке втручання до сімї дитини, шляхом заборони в спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_5, терміном на пять місяців.

У судовому засіданні ОСОБА_4 та ОСОБА_3 повністю підтримали вимоги, викладені у заяві про видачу обмежувального припису. Суду ОСОБА_4 пояснив, що малолітній ОСОБА_5 має законного батька та не може проживати разом з ОСОБА_1 Вказує, що ОСОБА_1 вчиняє дії психологічного насилля відносно малолітнього ОСОБА_5, перешкоджаючи йому спілкуватися з бабусею та дідусем. ОСОБА_1 не являється родичем дитини та відповідно не має права розпоряджатися його життям, здійснювати відносно нього дії, що порушують його право на спілкування з дідусем та бабусею.

Заінтересована особа ОСОБА_2, а також представник заінтересованої особи ОСОБА_1 за довіреністю в судовому засіданні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не визнала, просила суд в задоволенні заяви відмовити за її необґрунтованістю. Суду пояснила, що дійсно перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 та проживала разом з ним на території Російської Федерації.

У 2015 році шлюбні стосунку між ними фактично припинилися та вона повернулася проживати до ІНФОРМАЦІЯ_2. Після повернення до Чаплинського району Херсонської області, батько дитини після створення ним нової сімї участі у вихованні дитини не приймає.

Доводи викладені заявниками у заяві не відповідають дійсності, та ними не надано доказів психологічного насилля відносно дитини. Всі обставини що вказані у заві не відбувалися насправді та є надуманими.

Дійсно дитина проживає разом з нею. Вона проживає однією сімєю з ОСОБА_1 АДРЕСА_1, яку вони спільно винаймають для проживання. Разом проживають більше року. За весь час спільного проживання ОСОБА_1 не вчинив жодних дій психологічного характеру відносно неї та її дитини, не перешкоджав дитині у спілкуванні її з батьком. На даний час дитина почала наслідувати модель поведінки ОСОБА_1, оскільки зростає у повноцінній сімї. У свою чергу ОСОБА_7 є приміром для наслідування дитиною, не зловживає спиртними напоями, ніколи не перешкоджав у спілкування дитини з її батьками. Щодо обмеження спілкування її дитини з батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_3 це її особисте бажання, її співмешканець жодного впливу на неї не здійснював.

Всі обставини зазначені заявниками у поданій заяві зводяться лише до того, що вони мають особисту неприязнь до ОСОБА_1 та не бажають, щоб вона з ним проживала.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про необґрунтованість поданої заяви.

Ст. 1 Європейської Конвенції встановлює зобовязання кожної держави, яка ратифіку- вала Конвенцію, поважати права людини шляхом гарантування кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, прав і свобод, визначних у Конвенції.

В силу вимог ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов»язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об»єктом прав спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкуватися з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби звязку особисто і через третіх осіб.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

24 липня 2015 року у ОСОБА_2 народилася дитина ОСОБА_5.

З пояснень сторін, наданих у судовому засіданні встановлено, що з жовтня 2015 року по травень 2017 року ОСОБА_2 зі своїм малолітнім сином проживала разом з батьками в с. Кучерявоволодимирівка Чаплинського району Херсонської області.

В червні 2017 року ОСОБА_2 змінила місце свого проживання та почала спільно проживати однією сімєю з ОСОБА_1 по вул.. Франко, 11 в смт. Чаплинка Херсонської області.

Як пояснили заявники, з листопада 2017 року їх малолітній онук ОСОБА_5 проживає разом з ОСОБА_2 та її співмешканцем ОСОБА_1 в смт. Чаплинка Херсонської області.

Судом встановлено, що після переїзду малолітнього ОСОБА_5 на постійне місце проживання до матері в смт. Чаплинку Херсонської області у заявників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 склалися неприязні відносини зі співмешканцем їхньої дочки ОСОБА_2 з приводу виховання їхнього онука. Крім того, між заявниками та їхньою дочкою почали виникати непорозуміння з приводу їх участі у житті малолітнього онука.

За результатами звернення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 до служби у справах дітей Чаплинської РДА 27.11.2017 року, було проведено обстеження умов проживання дитини АДРЕСА_1 та складено відповідний акт житлово-побутових умов проживання, в якому зазначено, що родина проживає в орендованій квартирі, в кімнатах чисто, прибрано та тепло, умови проживання для дитини створено належним чином, дитина забезпечена всім необхідним одягом, продуктами харчування, іграшками; в сімї створено сприятливі умови для проживання, існують добрі взаємовідносини.

З висновку ІСПП Чаплинського ВП Генічеського ВП ГУНП в Херсонській області від 13.12.2017 року, вбачається, що 13 грудня 2017 року до чергової частини Чаплинського ВП Генічеського ВП ГУНП в Херсонській області надійшло повідомлення від ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 про те, що її батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 незадоволені нею та її співмешканцем ОСОБА_1, втручаються в їх особисте життя, висловлюють погрози подати до суду. Враховуючи, що матеріалами дослідчої перевірки не встановлено в діях ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ознак кримінального чи адміністративного правопорушення, подальшу перевірку вирішено припинити.

З матеріалів справи також вбачається, що в лютому 2018 року ОСОБА_4 звернувся із заявою до КУ «Центр соціальних послуг» Чаплинської селищної ради щодо усунення перешкод зі сторони ОСОБА_2 у спілкуванні із онуком ОСОБА_5

За результатами розгляду звернення ОСОБА_4, директором Центру проведено зустріч із ОСОБА_2 за місцем її роботи та досягнуто домовленості про співпрацю сімї із фахівцями Центру та мобільною бригадою з екстреної соціально-психологічної допомоги; здійснено візит фахівців мобільної бригади за місцем проживання ОСОБА_2 з метою зясування обставин конфліктної ситуації між сторонами та напрацювання плану спільних дій для вирішення проблеми; надано пропозицію сторонам конфлікту щодо організації та проведення медіації; залучено фахівця для надання послуги з медіації та організовано проведення медіації між сторонами конфлікту.

02 лютого 2018 року під час проведення медіації, з приводу вирішення ситуації щодо можливості участі в житті дитини, виховання і проживання дитини з бабусею і дідусем двічі на тиждень, ОСОБА_2 не надала згоди на спілкування дитини з дідусем і бабусею. У свою чергу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 висловили бажання забирати дитину двічі на тиждень на умовах матері дитини.

03 лютого 2018 рок ОСОБА_2, попередньо погодивши умови перебування дитини у бабусі з дідусем, у добровільному порядку надала згоду на спілкування малолітнього ОСОБА_5 з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за місцем їхнього проживання у період часу з 10 до 16 години.

З висновку ІЮПСП Чаплинського ВП Генічеського ВП ГУНП в Херсонській області від 19.03.2018 року, вбачається, що 15 березня 2018 року до чергової частини Чаплинського ВП Генічеського ВП ГУНП в Херсонській області надійшли матеріали за заявою ОСОБА_4 в якій заявник просив розпочати досудове розслідування щодо злочинного порушення прав і свобод його малолітнього онука ОСОБА_5 - ОСОБА_1

В ході проведення перевірки за даним фактом, працівниками поліції встановлено, що у заявника виникли непорозуміння з дочкою ОСОБА_2 з приводу виховання його онука.

19 березня 2018 року завідувачем сектору опіки та піклування служби у справах дітей Чаплинської РДА ОСОБА_9 було складено акт обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_5 в ході якого було встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 створили всі необхідні умови для проживання та виховання ОСОБА_5, дитина забезпечена всім необхідним, стан квартири добрий. Враховуючи, що матеріалами дослідчої перевірки не встановлено в діях ОСОБА_1 ознак кримінального чи адміністративного правопорушення, подальшу перевірку вирішено припинити.

Звертаючись до суду з заявою про застосування обмежувального припису, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 посилалась на те, що ОСОБА_1 чинить психологічний тиск на їх малолітнього онука, шляхом перешкоджання йому спілкуватися з батьком та дідусем і бабусею; а також направленість дій останнього на порушення нормальних життєвих стосунків між заявниками та їх дочкою, спричинення моральної шкоди та психологічних страждань як дитині так і бабусі з дідусем.

Так п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству визначено, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сімї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пункотом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обовязків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону).

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (ч. 3 ст. 26 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству).

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству оцінка ризиків оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Зясовуючи наявність підстав для видачі обмежувального припису стосовно ОСОБА_1 суд виходить з того, що заявниками не доведено та матеріалами справи не підтверджено жодним належним чи допустимим доказом винної поведінки ОСОБА_1 відносно малолітнього ОСОБА_5

Саме по собі посилання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на те, що під його впливом ОСОБА_2 забороняє спілкуватися дитині з його дідусем та бабусею, як на підставу у встановленні обмежувального припису, не відповідає основним принципам Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству, який покликаний захистити права членів сімї, які потерпають від такого насильства у будь-якому з його проявів.

З матеріалів справи та пояснень ОСОБА_2, наданих в судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно проживають однією сімєю АДРЕСА_1 та мають взаємні права та обовязки.

За весь час спільного проживання не було встановлено факту неналежної поведінки ОСОБА_1 відносно малолітнього ОСОБА_5 та в матеріалах справи відсутні посилання на такі обставини.

Посилання заявника на те, що ОСОБА_1 перешкоджає малолітньому ОСОБА_5 спілкуватися з рідним батьком, шляхом впливу на матір дитини, не знайшла свого підтвердження вході розгляду даної заяви.

При цьому відносини щодо проживання дітей з будь-яким з батьків врегульовано абз. 1 ч. 1 ст. 161 Сімейного Кодексу України, який вказує, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Матеріалами справи не підтверджено та заявником не вказувалося, що батько дитини будучи зацікавлений у спілкуванні зі своїм сином вживав будь-яких заходів щодо такого спілкування, та внаслідок протиправних дій ОСОБА_1 немає можливості скористатися своїми правами.

Твердження заявників з приводу того, що ОСОБА_1 вчинив психологічне насильство, шляхом впливу на дочку з метою заборони їм як дідусеві та бабусі спілкуватися зі своїм онуком, суд відхиляє, оскільки не доведено факту такого впливу. Натомість в судовому засіданні ОСОБА_2 пояснила, що ОСОБА_1 жодного впливу на неї не здійснював та обмеження спілкування дитини з дідусем та бабусею є її ініціативою.

Не свідчать про доведеність вчинення ОСОБА_1 психологічного насильства відносно ОСОБА_5 звернення ОСОБА_4 до Чаплинського ВП Генічеського ВП ГУНП в Херсонській області, оскільки за проведеною перевіркою обставини викладені у його заяві не підтвердилися.

Натомість в ході проведення перевірки навпаки встановлено наявність достатніх умов для проживання та виховання дитини.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає, поряд з іншим, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливістю користуватися ними; психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає, поряд з іншим, словесні образи, приниження, переслідування тощо.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є працездатними особами які працюють та отримують стабільний дохід, який дає їм можливість утримувати дитини, забезпечувати його харчування, навчання, виховання, та проживання. З наданих актів обстеження не вбачається обставини які свідчили б про наявність перешкод, щодо спільного проживання ОСОБА_1 з малолітнім ОСОБА_5

Натомість в матеріалах справи наявна характеристика ОСОБА_5 відповідно до якої матір дитини приймає активну участь у його житті, відповідально ставиться до його навчання. У сімї дитини дотримуються режиму дня, дотримуваного в дитячому садку.

Згідно ст.19 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 р.- на держави-учасниці покладено зобовязання вживати всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів із метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації.

Оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку про необґрунтованість поданої заяви, оскільки підстав для встановлення обмежувального припису в ході розгляду заяви судом не встановлено.

Наведені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки свідчать лише про те, що між ними та ОСОБА_1 встановилися неприязні відносини.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень, які свідчили б про наявність будь-якого насилля зі сторони ОСОБА_1, в тому числі й психологічного, відносно ОСОБА_5, судом не встановлено. Таким чином, доводи поданої заяви є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 1, 3, 24, 26 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству, ст. ст. 350-1 350-8 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_3, ОСОБА_4, які діють в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5, заінтересовані особи ОСОБА_1, ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга, яка подається безпосередньо до Апеляційного суду Херсонської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.О. Пилипенко