Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/95/18

Номер провадження: 2/511/457/18

18 червня 2018 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Бобровська І. В.,

за участі секретаря судового засідання Захарової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приват Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

15.01.2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 22.02.2011 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач ОСОБА_1 свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. Заборгованість відповідача перед Банком станом на 17.12.2017 р. склала 16350,02 грн. На підставі викладеного, позивач просить задовольнити його позов.

Заочним рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 22.02.2018 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено в повному обсязі.

Ухвалою суду від 23.04.2018 року заяву ОСОБА_1 про скасування заочного рішення задоволено. Заочне рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 22.02.2018 року скасовано.

11 травня 2018 року на адресу Роздільнянського районного суду Одеської області від ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідно до якого встановлено, що відповідач з перерахунками Банку не погоджується, оскільки кредит у розмірі 5136,53 грн. він не отримував, кредитний договір укладав не з ПАТ КБ «ПриватБанк», а з ЗАТ КБ «ПриватБанк» та Банк пропустив спеціальні процесуальні строки та не просить їх поновити, у звязку з чим відповідач просить суд ухвалити рішення, яким відмовити у задоволенні вимог ПАТ КБ «ПРиватБнак» у повному обсязі.

17.05.2018 року на адресу Роздільнянського районного суду Одеської області надійшла відповідь на відзив від представника ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідно до якого встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 було отримано кредитні картки №989049, №055628, №398032, №638274, №913840, остання з яких має термін дії до останнього дня місяця 05.2020 року. Відповідно до виписки банку вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. У відповіді на відзив Банк зазначив, що обставини на які відповідач посилається у відзиві не відповідають дійсності та необґрунтовані. Відповідачем були вчиненні дії, що свідчать про визнання ним боргу перед Банку, а саме відповідач неодноразово здійснював погашення заборгованості, останнє з яких було винесено 27.03.2017 року, що підтверджується випискою з рахунку.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав на адресу суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, справу розглянути за відсутності представника позивача, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. (а.с.32)

Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлявся про дату та час судового засідання належним чином, заперечення на відповідь на відзив не надав. (а.с.114)

Суд, враховуючи, що відповідно до ЦПК України розгляд справи проводився за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснював. (ч. 2 ст. 247 ЦПК України).

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з того, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу кредиту, які регулюються параграфами 1, 2 глави 71 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. При цьому відповідач, як сторона кредитного договору зобовязаний повернути позивачу одержаний кредит та сплатити відсотки (ч.1 ст.1054 ЦК України).

Згідно ст.530 ЦК України, якщо в зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (пені).

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 22.02.2011 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 300.00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України зі змінами та доповненнями за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти».

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Проте, у порушення норм закону та умов договору відповідач за вказаним договором зобов'язань належним чином не виконав.

Станом на 17.12.2017 року виникла прострочена заборгованість відповідача перед ПАТ КБ «Приватбанк» по поверненню кредиту у загальному розмірі 16350,02 гривен, яка складається з наступного:

- 5136,53 грн. тіло кредиту;

- 2161,80 грн. нараховано відсотків за користуванням кредитом;

- 3511,21 грн. нараховано пені;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 5000.00 гривен - штраф (фіксована частина);

- 540,48 гривен - штраф ( процентна складова).

Як вбачається з представленого розрахунку (а.с.5-6), відповідач ОСОБА_1 користувалася коштами ПАТ КБ «Приватбанк», востаннє сплачував заборгованість 27.03.2017 року, втім цієї суми було недостатньо для погашення всієї наявної заборгованості.

У відповідності до ч.2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно розділу 1 Загальних положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті ПАТ КБ «Приватбанк», даний банк керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та Правила надання банківських послуг.

У відповідності з ч. 2 ст.639 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

При оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч. 2 п.1 ст.30 ЦК України), якою підтверджується, що Позичальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами.

Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умовами та Тарифами.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтею 207 ЦК України визначено, що правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо її зміст, зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби звязку, наприклад електронний.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Отже, підписавши заяву з Умовами та Правилами надання послуг ПАТ КБ «Приватбанк» його клієнтам, відповідач ОСОБА_1 таким чином приєднався до вказаних Умов та Правил, які по суті є публічною офертою (а.с.6).

На підставі підписаної сторонами заяви, що разом з Умовами та Правилами, а також Тарифами, які розміщені на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк» і з якими, відповідач ознайомлений та згодний, відбулося підписання між сторонами договору про надання банківських послуг. Після цього Відповідачу було надано строковий кредит у сумі 300.00 гривен у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Вказані обставини свідчать про те, що 22.02.2011 року договір між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 дійсно був укладений і банк виконав передбачені договором зобовязання перед позичальником, в той час як позичальник після прийнятих на себе за договором зобовязань, почала неналежно виконувати покладені на неї договором зобовязання.

Суд вважає встановленими обставини укладення договору між сторонами, не настання обставин припинення дії договору (закриття картрахунку або інформування ПАТ КБ «ПриватБанк» про розірвання договору), а також обставини, що відповідач допустила прострочення, внаслідок чого виникла заборгованість по тілу кредиту та процентам.

Пунктом 2.1.1.2.3. Умов Банку встановлено, що клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банеку і клієнт дає свою згоду Банку в будь який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. При ознайомленні з матеріалами справи встановлено, що Банком неодноразово було змінено кредитний ліміт.

Разом з цим, суд дійшов висновку, що Банк у відповідності до умов договору має підстави, як вимагати з позичальника повернення тілу кредиту і сплату процентів, так і застосовувати неустойку у вигляді штрафів або пені.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм сплата неустойки є єдиним видом відповідальності за порушення зобов'язання незалежно від виду неустойки (штраф або пеня).

Згідно з ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Отже, головним критерієм в оцінці правомірності застосування штрафу та пені в межах одного договору є перевірка обставин щодо їх одночасного застосування саме щодо одного і того самого виду порушення.

Відповідно до п. 2.1.1.12.6.1 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено нарахування пені у разі виникнення прострочених зобовязань на суму від 100 гривен, що розраховується як: пеня = базова відсоткова ставка по договору/30 (нараховується за кожний день прострочки кредиту) + 50 гривен (одноразово). Пеня нараховується в день нарахування відсотків по кредиту.

Тобто, умовами спірного договору, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за прострочення (порушення строків виконання, несвоєчасне виконання) грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення але не менше встановленого договором (наказів банку) розміру пені за місяць з можливістю збільшення такого мінімального розміру у разі виникнення прострочення за другий місяць поспіль.

Відповідно до матеріалів цивільної справи встановлено, що розмір штрафу (фіксована частина), яка стягується з відповідача становить 5000,00 грн. Хоча відповідно до довідки про умови кредитування за використання кредитної картки «Універсальна» встановлено, що відповідач погоджувався та підписував інші умови, які передбачені п.2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг. (а.с.8)

Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, при порушені позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 гривен + 5 % від суми позову.

Тобто застосування штрафу в такому розмірі не обґрунтовано та встановлено з порушення договору, укладеного відповідачем з ПАТ КБ «ПриватБанк», а також застосування і штрафу і пені повязано з порушенням позичальником строків виконання грошових зобовязань за договором.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання банком положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а відтак про безпідставність вимог банку в цій частині.

Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові по справі № 6-2003 цс15 від 21.10.2015 року, який у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні таких норм права.

Підстав для відступлення від правової позиції Верховного Суду України в даному випадку суд не вбачає.

Суд, зважаючи на наведене і приймаючи до уваги заперечення відповідача, доходить висновку, що вимоги про стягнення штрафу в сумі 5540,48 гривен не можуть бути задоволені.

На підставі матеріалів справи також судом встановлено, що позивачем не порушено строк позовної давності (загальний, спеціальний), оскільки відповідачем неодноразово були вчиненні дії погашення заборгованості, останній раз 27.03.2017 року, позивач звернувся до суду 05.01.2018 року, а отже до спливу строку позовної давності.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як роз`яснено в абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом «Про судовий збір»).

Загальна сума заявлених вимог складає 16350,02 гривен, судовий збір сплачений в сумі 1762,00 гривен (а.с.1). Згідно з цим рішенням суду задоволено вимог на 66% на загальну суму 10809,54 гривен. Оскільки позовні вимоги банку задоволено частково, а саме на 66 %, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 1162,92,00 грн. (1762,00 х 66% : 100% = 1162,92 грн.)

Керуючись ст.ст.526,530,549,551,599,1048-1050, 1054 ЦК України ст.ст. 81, 141, 259, 263-265, 268,273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов Публічного Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь Публічного Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»: м. Київ, вул. Грушевського, № 1Д (МФО 305299, , рахунок № 3111) заборгованість станом на 17.12.2017 року за кредитним договором № б/н від 22.02.2011 року в розмірі 10809,54 грн., яка складається з:

- 5136,53 гривен тіло кредиту;

- 3511,21 гривен пені;

- 2161,80 гривен відсотків за користування кредитом;.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь Публічного Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»: м. Київ, вул. Грушевського, № 1Д (МФО 305299, , рахунок № 3111) судові витрати в розмірі 1162,92 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 22 червня 2018 року.

Суддя І. В. Бобровська