Постанова

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 755/8543/16-ц

провадження № 61-29015св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя - доповідач),

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах»,

представники позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду м. Києва

від 10 липня 2017 року у складі колегії суддів: Волошиної В. М.,

Панченко М. М., Слюсар Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах» (далі - ПрАТ «СК «Інгосстрах») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, у якому просило стягнути з останнього витрати, пов'язані зі сплатою страхового відшкодування у розмірі 18 964,85 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 19 грудня 2015 року мала місце дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_6 та автомобіля Shevrolet, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 Винним у скоєнні

ДТП визнано ОСОБА_3 Згідно Звіту про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу від 24 січня

2016 року, розмір матеріальної шкоди, завданої автомобілю Volkswagen Transporter становить 18 964,85 грн. У зв'язку із виплатою страхового відшкодування страхувальнику в повному обсязі та посилаючись на набуте право вимоги відшкодування до заподіювача, позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 указував на відсутність його вини у скоєнні ДТП, перебування в трудових відносинах з юридичною особою, наявність страхового полісу автомобіля, яким він керував.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року у складі судді Савлук Т. В. у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване відсутністю правових підстав для задоволення позовних вимог.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що ПрАТ «СК «Інгосстрах» безпідставно пред'явлено вимоги до відповідача ОСОБА_3, як особи, винної у скоєнні ДТП, про відшкодування витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, оскільки доведеними є обставини, що страховиком виконано зобов'язання перед страхувальником - ПАТ КБ «ПриватБанк», на виконання договору страхування наземного транспорту від 18 березня 2015 року по виплаті страхового відшкодування, визнаний страховиком як страховий випадок, розмір виплаченого страхового відшкодування не перевищує ліміт відповідальності страховика, визначений у пункті 6 договору страхування. Місцевий суд зазначив, що сам факт виплати страхового відшкодування страховиком за договором майнового страхування не може слугувати безумовною підставою для пред'явлення вимог до особи, винної у скоєнні ДТП, про відшкодування понесених витрат по виплаті страхового відшкодування за відсутності доведених обставин щодо недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування потерпілому шкоди, тобто заподіяння збитків, розмір яких перевищує ліміт відповідальності страховика.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 10 липня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПрАТ «СК «Інгосстрах» страхове відшкодування у розмірі 18 964,85 грн та 1 378 грн витрат по сплаті судового збору.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в сили рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що апеляційний суд неповно встановив фактичні обставини справи, зокрема, неправомірно не прийняв обставини перебування відповідача у трудових відносинах з фірмою «MUSTANG - TAXI», не допитав у якості свідків власника автомобіля Shevrolet, реєстраційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_7 та керівника ПП «Мустанг-Таксі» Балкова О. А. Також залишилось нез'ясованим, на якій правовій підставі під час ДТП ОСОБА_3 володів автомобілем Shevrolet, реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить ОСОБА_7

Касаційна скарга також містить посилання на те, що апеляційний суд не врахував, що спірні правовідносини урегульовані частиною першою статті 1172 ЦК України, яка виключає притягнення винної у скоєнні ДТП особи до відповідальності за завдані збитки.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 вересня 2017 року поновлено ОСОБА_3 строк на касаційне оскарження судового рішення, відкрито касаційне провадження, справу витребувано із суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Інші учасники судового процесу не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо її вимог і змісту не подали.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Суд установив, що 18 березня 2015 року між ПрАТ «СК «Інгосстрах» та

ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір страхування наземного транспорту, з визначеним строком дії договору з 18 березня 2015 року

по 17 березня 2016 року. Об'єктом страхування виступають транспортні засоби, у тому числі автомобіль Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_1.

19 грудня 2015 року водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Shevrolet, реєстраційний номер НОМЕР_2, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_6, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 26 січня 2016 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

21 грудня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до ПрАТ «СК «Інгосстрах» з заявою про виплату страхового відшкодування по страховому випадку, який мав місце 19 грудня 2015 року за участі застрахованого транспортного засобу «Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку від

12 січня 2016 року, складеного TOB «ЕАК «Довіра» на замовлення ПрАТ «СК «Інгосстрах», розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_1, складає 18964,85 грн.

01 лютого 2016 року ПрАТ «СК «Інгосстрах» складено страховий акт на підставі якого страхувальнику - ПАТ КБ «ПриватБанк» виплачено страхове відшкодування в розмірі 18 964,85 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 02 лютого 2016 року №839.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частинами другою, п'ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Частиною першою статті 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Покладаючи на ОСОБА_3, винного у скоєнні ДТП, обов'язок по відшкодуванню страхового відшкодування в порядку статтей 993,1194 ЦК України, апеляційний суд виходив із доведеності його вини у скоєнні ДТП та відсутності доказів факту його перебування у трудових відносинах з

ПП «MUSTANG - TAXI» та доказів на підтвердження страхування, в установленому законом порядку цивільно-правової відповідальності водія автомобіля Shevrolet, реєстраційний номер НОМЕР_2.

За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Предметом позовних вимого ПрАТ «СК «Інгосстрах» до ОСОБА_3 є виплачене страхове відшкодування у розмірі 18 964,85 грн.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 неодноразово наголошував про те, що власником автомобіля, яким він керував на момент скоєння ДТП, є ОСОБА_7 та посилався на наявність у власника автомобіля страхового полісу даного транспортного засобу, зазначаючи страхову компанію ПрАТ «СК «Україна».

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 листопада 2016 року задоволено заяву представника відповідача про забезпечення доказів. Зобов'язано ПП «MUSTANG - TAXI» надати суду інформацію наступного змісту: чи перебував ОСОБА_3 у трудових відносинах з ПП «MUSTANG - TAXI» в період з 17 грудня 2015 року по 17 січня 2016 року, якщо так, надати наказ про прийняття на роботу, трудовий договір, наказ про звільнення інше; чи перебуває ОСОБА_7 у трудових відносинах з

ПП «MUSTANG - TAXI»; чи передавав ОСОБА_7 у володіння (користування) ПП «MUSTANG - TAXI» транспортний засіб - легковий автомобіль Сhevrolet, номерний знак НОМЕР_2; чи передавав

ОСОБА_7 транспортний засіб - легковий автомобіль Сhevrolet, номерний знак НОМЕР_2, ОСОБА_3 у період з 17 грудня 2015 року по 17 січня 2016 року для здійснення господарської діяльності ПП «MUSTANG - TAXI».

Матеріали справи не містять відомості щодо виконання даної ухвали.

Апеляційний суд указав, що ДТП відбулось 19 грудня 2015 року, а згідно інформації, наданої з центральної бази МТСБУ, страховик ПрАТ «СК» Україна» позбавлений права укладати договори страхування ОСЦПВВНТЗ з 01 липня 2015 року.

Разом із тим, залишились не з'ясований, чи була застрахована цивільно-правову відповідальність водія автомобіля Сhevrolet, номерний знак НОМЕР_2, до 01 липня 2015 року.

Наведене дає підстави для висновку, що апеляційний суд неповно встановив фактичні обставини справи та прийшов до передчасного висновку про задоволення вимог.

Крім того, колегія суддів також зауважує, що за змістом статті 1194 ЦК України в системному зв'язку зі статтею 993 цього Кодексу та статтею 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, лише у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, тому справу необхідно передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 10 липня 2017 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська