Постанова

Іменем України

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 591/7229/14-ц

провадження № 61-2952св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_1, подану представником ОСОБА_2, на рішення апеляційного суду Сумської області від 19 липня 2016 року у складі колегії суддів: Собини О. І., Левченко Т. А., Сибільової Л. О.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», зараз - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом.

Позовна заява мотивована тим, що 27 червня 2006 року між банком та ОСОБА_1 був укладений договір № б/н, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 5 000,00 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 19,20% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

У порушення умов кредитного договору ОСОБА_1 свої зобов'язання належним чином не виконав.

Судовим наказом Ковпаківського районного суду міста Суми від 30 січня 2008 року з ОСОБА_1 було стягнуто заборгованість у сумі 27 519,12 грн та судові витрати у справі.

Посилаючись на те, що відповідач заборгованість не сплатив, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, АТ КБ «ПриватБанк» просив суд ухвалити рішення, яким в межах трирічного строку позовної давності стягнути заборгованість із сплати процентів за користування кредитними коштами у розмірі 5 656,17 доларів США, комісію за обслуговування карткового рахунку в розмірі 100,00 доларів США та судові витрати у справі.

Рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 25 лютого 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення районного суду мотивоване тим, що останній платіж за кредитним договором було здійснено позичальником ОСОБА_1 01 липня 2009 року, а з позовом АТ КБ «ПриватБанк» звернулося 11 листопада 2014 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, передбаченого статтею 257 ЦПК України.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 19 липня 2016 року рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 25 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 27 червня 2006 року у розмірі 5 756,17 доларів США з яких: 5 656,17 доларів США - відсотки за користування кредитним коштами; 100,00 доларів США - комісія за обслуговування карткового рахунку.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати у справі за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 1 430,94 грн та 861,13 грн за подачу апеляційної скарги.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 712,90 грн.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що наявність судового рішення, яке не виконане боржником не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У листопаді 2016 року адвокат ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду Сумської області від 19 липня 2016 року та залишити в силі рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 25 лютого 2016 року.

У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_1 - ОСОБА_2, посилається на те, що рішення районного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, зокрема судом правильно встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із вказаним позовом із пропуском трирічного строку позовної давності. Апеляційний суд, скасовуючи рішення районного суду, неправильно застосував норми матеріального права (статті 525, 526, 599, 611 ЦК України) та не визначився з характером спірних правовідносин.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядається спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

19 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 28 лютого 2018 року зупинено касаційне провадження у справі № 591/7229/14-ц за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 444/9519/12-ц.

Ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2018 року касаційне провадження у справі № 591/7229/14-ц за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості поновлено.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним нормам процесуального права рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 27 червня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5 000,00 тис. доларів США зі сплатою 19,20% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку з тим, що відповідач умови укладеного договору не виконував, кошти на погашення кредиту та процентів не вносив, судовим наказом Ковпаківського районного суду міста Суми від 30 січня 2008 року було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 27 519,12 грн за кредитним договором від 27 червня 2006 року № б/н, судовий збір у розмірі 27,25 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 15,00 грн.

Суди встановили, що останній платіж за картковим рахунком відповідач здійснив 01 липня 2009 року.

Представник відповідача - ОСОБА_2, заперечуючи проти позову, просив відмовити АТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позову з підстав пропуску, передбаченого статтею 257 ЦК України, трирічного строку позовної давності враховуючи, що позов до відповідача про стягнення заборгованості із сплати процентів було подано у листопаді 2014 року.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пунктом 9.12 розділу 9 Умов надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той самий строк.

Відповідно до пункту 3.1.1 Умов і правил надання банківський послуг строк дії картки вказано на лицевій стороні картки. Карта діє до останнього календарного дня вказаного місяця.

Пунктом 5.4 розділу 4 підрозділу 2 Умов зазначає, що строк погашення процентів за кредитом - щомісячно за попередній місяць, а строк погашення кредиту - у повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці.

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).

Таким чином, кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14.

Оскільки відповідачем останній платіж було здійснено 01 липня 2009 року, а позов подано у вересні 2014 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, про застосування якої просив представник відповідача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові за пропуском строку позовної давності.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення районного суду, дійшов помилкового висновку про те, що наявність судового наказу, який не виконаний боржником не позбавляє кредитора права на отримання належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу процентів. При цьому, суд не звернув увагу, що АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом з пропуском строку позовної давності, що відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, рішення суду першої інстанції ухвалене відповідно до вимог статті 388 ЦК України, та помилково було скасоване рішенням апеляційного суду.

Частиною першою статті 413 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки апеляційним судом скасовано законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції, рішення апеляційного суду відповідно до положень статті 413 ЦПК України підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення районного суду.

Керуючись статтями 413, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, подану представником ОСОБА_2, задовольнити.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 19 липня 2016 року скасувати, рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 25 лютого 2016 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції рішення апеляційного суду втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило