АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/6766/2018 р. Головуючий у 1 інстанції - Яровенко Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2018 р. Апеляційний суд міста Києва в складі суддів судової палати з розгляду

цивільних справ :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Задорожній О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 січня 2018 р.

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,

3-особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Стабровська

Оксана Анатоліївна, Центральний відділ державної виконавчої служби м.Маріуполь

Головного територіального управління юстиції у Донецькій області

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 січня 2018 р. задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1. 3-особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Стабровська Оксана Анатоліївна, Центральний відділ державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Визнано виконавчий напис № 768, виданий 06 червня 2014 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стабровською О.А. на користь ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 невиплачених в строк грошових коштів в сумі 1 566 840 ( один мільйон п'ятсот шістдесят шість тисяч вісімсот сорок) грн. та пені в сумі 1 408 078 (один мільйон чотириста вісім тисяч сімдесят вісім) грн. 75 коп., а всього 2 974 918 (два мільйони дев'ятсот сімдесят чотири тис. дев'ятсот вісімнадцять) грн. 75 коп. таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь ОСОБА_2 в розмірі 551,20грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 січня 2018 р. та постановити нове, яким в позові відмовити повністю, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з'ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу XIIІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України в реакції Закону №2147VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративної-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одинець), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402- VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду в порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147- VIII від 03 жовтня 2017 року.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів 15.01.2013 р. між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір позики грошей, відповідно до якого ОСОБА_1 при укладенні цього договору передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 1 055 076 грн., що за курсом НБУ станом на 15.01.2015 р. становило 13200 дол.США. Грошові кошти ОСОБА_2 зобов»язався повернути до 15.03.2013 р. в порядку та на умовах вказаних в договорі (а.с.13).

Судом встановлено, що згідно виконавчого напису, вчиненого 06.06.2014 р. приватним нотаріусом КМНО Стабровською О.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 768, запропоновано стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 невиплачених в строк на підставі договору позики, посвідченого Кондратюком В.С. приватним нотаріусом КМНО 15.01.2013 року за реєстровим № 3 грошових коштів в сумі 1 566 840 грн., строк повернення яких настав 15 березня 2013 р., пені в сумії 408 078 грн. 75 коп., нарахованої за прострочення платежу за період з 15.03.2013 р. по 15.03.2014 р.; разом сума до стягнення становить - 2974 918 грн. 75 коп. (а.с.12)

Постановою старшого державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби м.Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області від 06.09.2016 р. відкрито виконавче провадження ВП № 52122213 за вказаним виконавчим документом.

Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст.88 цього Закону нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 визначено порядок вчинення виконавчих написів.

Згідно п.1.1 Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Згідно п.1.2 Глави перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.3.1 Глави нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Відповідно до п.3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172.

Згідно п.1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172, для одержання виконавчого напису надаються : оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов»язання.

Постановлюючи рішення суд виходив з того, що документами, які підтверджують безспірність заборгованості мають бути не розрахунок заборгованості чи довідка про існування заборгованості складені банком, які є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків банку і не можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог відповідача до позивача, а первинні облікові документи, оформлені у відповідності до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» - виписки з рахунку, платіжні доручення, меморіальні ордери та ін.; а також, що відсутні дані про отримання боржником вимоги про усунення порушень, що виключає безспірність заборгованості позивача.

Проте, із такими висновками суду погодитися не можна з таких підстав.

Так, обгрунтовуючи апеляцію ОСОБА_1, зокрема, зазначав, що між сторонами - фізичними особами було укладено договір позики грошей, тому нотаріус не повинен був при вчиненні виконавчого напису дотримуватися вимог п.2.3 гл.16 Наказу МЮ України від 22.02.2012 р. № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України»; зазначав, що ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», який поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх форм власності, на представництва іноземних суб»єктів господарської діяльності, які зобов»язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність та інше, стосується лише юридичних осіб, тоді як договір позики було укладено між фізичними особами.

Також зазначав, що на підтвердження безспірності заборгованості ним було надано нотаріусу відповідні документи, як то передбачено п.1 Переліку, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 р.№1172, а саме : оригінал нотаріально посвідченої угоди та розрахунок заборгованості. Також ним було нотаріусу надано заяву з проханням передати ОСОБА_2 вимогу про повернення коштів за договором позики від 15.01.2013 р. №3 в сумі 2 974 918,75 грн., яка зареєстрована за номером 44/02-24 від 3.06.2014 р.

Що стосується безспірності заборгованості та вручення нотаріусом боржнику зазначеної вимоги про усунення порушень, то ці обставини були вже предметом дослідження судами при попередніх розглядах справ за позовами ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Такі доводи апеляції є слушними.

Так, рішенням Печерського районного суду м.Києва від 3.11.2014 р. було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Стабровської О.А.,3-особи ОСОБА_1, ВДВС Печерського РУЮ у м.Києві про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Вказане рішення залишено без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 29.01.2015 р. У вказаній ухвалі судом апеляційної інстанції була надана оцінка зазначеній вище обставини.

Так, апеляційний суд, зокрема зазначав, «відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що вчинення вказаного напису відбулось з дотриманням вимог чинного законодавства, після перевірки наявності нотаріально посвідченого договору позики грошей та таблиці-розрахунку заборгованості, наданих ОСОБА_1, при цьому суд першої інстанції врахував ту обставини, що позивачем не ставиться під сумнів та не оспорюється сума стягнутої заборгованості. Відхилення, допущені у виконавчому написі в частині не зазначення дати та місця народження боржника, за наявності інших даних, які ідентифікують вказану особу, на суть виконавчого напису не впливають та не можуть тягнути за собою правових наслідків у виді визнання його таким, що не підлягає виконанню. Колегія погоджується з таким висновком суду, а доводи апеляційної скарги вважає необґрунтованими».

У вказаній ухвалі також зазначено, що судом встановлено, що виконавчий напис було вчинено на підставі оригіналу нотаріально-посвідченого договору позики грошей, таблиці розрахунку заборгованості. На підтвердження безспірності заборгованості боржника нотаріусом 3.06.2014 р. було передано заяву ОСОБА_1 до боржника ОСОБА_2 про повернення грошових коштів, що підтверджується товарно-транспортною накладною №7 «Нова Пошта».

Таким чином, твердження позивача про ненадання нотаріусу вимоги до боржника про погашення заборгованості за договором позики та невідповідності виконавчого напису вимогам ст.87 ЗУ «Про нотаріат» не відповідають обставинам справи. Позовних вимог до стягувача з приводу спору про право останнього на стягнення грошових коштів саме в тій сумі, на яку вчинено виконавчий напис, по справі не заявлено (а.с.46).

Копії заяви та накладної про вручення відправлення позивачу №7 «Нова Пошта» містяться у матеріалах даної справи (а.с.142-145).

Також, в судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 заявив, що з дня закінчення строку для повернення боргу - 15.03.2013 р. до цього часу боржником не вживаються ніякі заходи для повернення боргу.

З огляду на викладене та беручи до уваги, що вказані позивачем обставини вже були предметом судового дослідження, і судом їм була надана зазначена вище оцінка, а тому є преюдицією при розгляді даної справи і не підлягають доказуванню, враховуючи вимоги ч.4 ст.82 ЦПК України, а також, що постановлені судові рішення є чинними, судова колегія вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції не можна визнати законним і обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.268, 352, 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 січня 2018 р. - скасувати і постановити нове, яким в задоволенні позву ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3-особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Стабровська Оксана Анатоліївна, Центральний відділ державної виконавчої служби м.Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 21.09.2018 р.

Головуючий :

Судді :