УХВАЛА

12 вересня 2018 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Єршова Л.С., розглянувши розглянувши в порядку письмового провадження матеріали подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду міста Одеси звернувся Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 з поданням, в якому просить тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, до повного виконання судового рішення №522/26202/15-ц, що винесене 23.11.2017 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошової суми у розмірі 30546 доларів США.

Відповідно до ч.4 ст.441 ЦПК України, суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 просив суд розглянути зазначене подання за його відсутності.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За таких обставин, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги подання, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду зазначеного подання, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 перебуває виконавче провадження АСВП №55347730 з примусового виконання виконавчого листа №522/26202/15-ц від 23.11.2017 року виданого Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошової суми у розмірі 30546 доларів США.

Приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 08.12.2017 року на підставі Закону України "Про виконавче провадження" була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження.

Боржник на прийом до приватного виконавця не зявився. Постанову про відкриття виконавчого провадження не отримав, лист повернений за закінченням терміну зберігання.

Згідно з відповіддю ТСЦ №5142 МВС України в Одеській області від 24.01.2018 року за боржником зареєстрований транспортний засіб Honda Legend 2006 року випуску, державний номер ВН11010ВА.

24.01.2018 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника №55347730, якою накладено арешт на вищезазначений автомобіль боржника.

У звязку з тим, що місцезнаходження транспортного засобу, належного боржникові ОСОБА_2 невідомо, приватним виконавцем 24.01.2018 року винесено постанову про розшук майна боржника за №55347730, якою оголошено в розшук Honda Legend 2006 року випуску, державний номер ВН11010ВА.

Відповідно до довідки відділу АДР ГУ ДМС України в Одеській області від 18.12.2017 року: боржник зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, з 06.02.2004 року.

Згідно актів приватного виконавця від 01.03.2018 року та 05.03.2018 року: на момент виходу приватним виконавцем боржника за адресою: АДРЕСА_1, не знайдено.

Згідно з актом приватного виконавця від 12.03.2018 року: приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 здійснено вихід за адресою реєстрації боржника: АДРЕСА_1, встановлено зі слів сусідки, що боржник ОСОБА_2 за вищевказаною адресою не мешкає.

Коштів, іншого рухомого або нерухомого майна, належного боржникові, на яке можливо звернути стягнення для задоволення вимог стягувача за виконавчим листом №522/26202/15-ц від 23.11.2017 року виданого Приморським районним судом м.Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошової суми у розмірі 30546 доларів США в процесі примусового виконання вище зазначеного виконавчого документа виявлено не було.

На сьогоднішній день, приватним виконавцем не встановлено місце проживання, перебування та місцезнаходження боржникафізичної особи, в тому числі встановлено, що боржник за місцем реєстрації не мешкає.

10 квітня 2018 року Приморським районним судом м.Одеси винесено ухвалу за №522/26202/15-ц, якою оголошено в розшук боржника фізичну особу ОСОБА_2.

Станом на теперішній час боржником не вжито жодних заходів щодо виконання вимог виконавчого документа та не надано жодних письмових пояснень стосовно невиконання вимог виконавчого документа.

Станом на час подачі подання боржник вчиняє дії, що ускладнюють виконання рішення, не подав виконавцю протягом пяти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, не зявляється на вимогу виконавця, хоча був повідомлений не надавав пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження, що на думку приватного виконавця свідчить про ухилення від виконання судового рішення та перешкоджанню приватному виконавцю у вчинені виконавчих дій.

Згідно з ч. 3 ст. 441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституціїоргани державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері. Зазначеним Законом не передбачено за ухвалою суду тимчасове обмеження виїзду за кордон боржника до виконання своїх зобовязань.

Так, відповідно до п.2 ч.1 ст. 6 цього Закону, громадянинові України у випадку, якщо діють неврегульовані договірні зобов'язання, то до виконання зобов'язань або розв'язання спору може бути відмовлено у видачі паспорта для виїзду за кордон.

Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, у випадках, передбачених п. п. 1-9 ч. 1 цієї статті, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон або у вказаних випадках паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено.

Таким чином, за наявності підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, до громадянина в залежності від наявності чи відсутності паспорта для виїзду за кордон застосовується: відмова у видачі паспорта; відмова у виїзді за кордон; тимчасове затримання чи вилучення паспорта для виїзду за кордон.

Статтею 6 цього Закону передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, а громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання таких зобовязань. Зазначеною статтею не передбачено здійснення таких дій як встановлення тимчасового обмеження судом права виїзду громадянина за межі України.

Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України орієнтує суди на те, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного зясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обовязків учасників спірних правовідносин, підлягає зясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобовязання у повному обсязі або частково.

Слід зазначити, що право приватного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника покладених на нього рішенням суду зобовязань, тобто наявність лише самого зобовязання не наділяє приватного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон. Також, у поданні відсутні документи, які б свідчили про здійснення відповідних виконавчих дій щодо сплати боржником суми заборгованості. Судом не встановлено будь-яких свідомих дій боржникаБелаковського Л.М., спрямованих на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадженні, оскільки в матеріалах подання відсутні відомості про те, що боржник отримав постанову про відкриття виконавчого провадження та взагалі знає про його існування.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоровя чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

На вищевказані обставини звертає увагу Верховний Суд України в узагальненнях від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

Аналізуючи зазначене, враховуючи вимоги Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», яким регулюється порядок та випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, суд дійшов висновку, що приватним виконавцем не надано всі необхідні докази, які б свідчили про ухилення боржника від виконання зобовязання, а також не вбачається наявності обґрунтованого припущення, що вирішення питання про заборону боржникові виїзду за кордон сприятиме виконанню зобовязання, у звязку з чим, подання є необґрунтованим, та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», ст. 260-261, ст. 441 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Згідно з ст. 354 та відповідно до п. 8 та п.п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня одержання копії цієї ухвали шляхом подання апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси до апеляційного суду Одеської області.

Суддя Л.С. Єршова