Ухвала

Іменем України

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 305/151/18

провадження № 61-41564ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І.М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С.,

Пророка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 05 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Закарпатської області від 02 липня

2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Рахівської районної лікарні Закарпатської області про поновлення на роботі, оплату за вимушений прогул та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Рахівської районної лікарні Закарпатської області про поновлення на роботі, оплату за вимушений прогул та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що з 1991 року ОСОБА_4 працювала на посаді фельдшера-лаборанта клініко-діагностичної лабораторії Рахівської районної лікарні Закарпатської області.

Наказом від 24 січня 2018 № 36 позивача звільнено із займаної посади на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України у зв'язку з систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Посилаючись на вищевказані обставини, ОСОБА_4 просила суд скасувати наказ від 24 січня 2018 № 36 про її звільнення з роботи та поновити на роботі; стягнути з відповідача середній заробіток та моральну шкоду у розмірі 30 000 грн.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 05 березня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Постановою апеляційного суду Закарпатської області від 02 липня

2018 року рішення Рахівського районного суду Закарпатської області

від 05 березня 2018 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що у роботодавця були наявні підстави для звільнення позивача, до якої раніше були застосовані заходи дисциплінарного стягнення, за систематичне невиконання нею без поважних причин обов'язків, покладених правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до вимог пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Суди встановили, що ОСОБА_4 перебувала з Рахівською районною лікарнею Закарпатської області в трудових відносинах, працювала на посаді фельдшера-лаборанта клініко-діагностичної лабораторії Рахівської районної лікарні Закарпатської області.

Наказом Рахівської районної лікарні Закарпатської області від 24 січня

2018 року № 36 позивач була звільнення із займаної посади у зв'язку з систематичним невиконанням, без поважних причин, обов'язків, покладених на неї правилами внутрішнього трудового розпорядку,

з 25 січня 2018 року, на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України.

Також суди встановили, що перед звільненням позивача, остання була притягнута до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни.

Зокрема, згідно з наказом Рахівської районної лікарні Закарпатської області від 27 грудня 2017 року № 105-о ОСОБА_4, фельдшеру-лаборанту клініко-діагностичної лабораторії Рахівської районної лікарні Закарпатської області оголошено догану за порушення трудової дисципліни.

Наказом Рахівської районної лікарні Закарпатської області від 10 січня

2018 року № 7-о позивачу вдруге, оголошено догану за неналежне виконання своїх функціональних обов'язків.

Передумовою застосування до позивача дисциплінарних стягнень у вигляді двох доган та у подальшому звільнення з роботи, стали доповідні записки працівників клініко-діагностичної лабораторії Рахівської районної лікарні Закарпатської області за порушенням ОСОБА_4 трудової дисципліни.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно та точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно зі статтею 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:

1) догана; 2) звільнення.

Пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України передбачено, що систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення тягне за собою розірвання за ініціативою власника трудового договору який було укладено на невизначений термін.

При цьому, систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної та громадської відповідальності, і порушив її знову, тобто за одноразове порушення трудової дисципліни, незалежно від його тяжкості, звільнення за пунктом 3 статті 40 КЗпП не допускається. Звільнення за зазначеною підставою є крайнім заходом, тобто власник вправі звільнити працівника, якщо вжиті до нього раніше заходи дисциплінарного стягнення не спричиняють ніякого впливу.

Відповідно до роз'яснень викладених у пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни судам необхідно з'ясовувати, в чому конкретно виявилося порушення, що стало приводом для звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом 3 статті40 КЗпП України, чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що звільнення ОСОБА_4 відбулося відповідно до вимог чинного законодавства, та врахувавши, що наявні в матеріалах справи скарги громадян, доповідні записки керівника підприємства та те, що позивач була двічі притягнута протягом року до дисциплінарної відповідальності за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Оскільки судами не встановлено порушень законодавства при звільненні позивача з роботи, не підлягають задоволенню і похідні вимоги щодо скасування наказу, оплату за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Рахівської районної лікарні Закарпатської області про поновлення на роботі, оплату за вимушений прогул та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 05 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Закарпатської області

від 02 липня 2018 рокувідмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

В. В. Пророк