Справа № 515/286/18
Провадження № 2/515/682/18
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року. Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючої - судді Семенюк Л.А.,

за участю секретаря Унгурян Т.В.

позивачів ОСОБА_1

ОСОБА_2

представника позивачів - адвоката ОСОБА_3

відповідача представника Струмківської сільської ради

Татарбунарського району Одеської

області Саченко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Струмківської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про визначення частки померлого у спадковому майні та визначення часток у спільному майні,

В С Т А Н О В И В :

23 лютого 2018 року представник позивачів - адвокат ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, посилаючись на наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_5 в с.Струмок Татарбунарського району Одеської області, який був батьком позивача ОСОБА_1 та чоловіком позивачки ОСОБА_2 За життя позивачі та спадкодавець, на підставі свідоцтва про право власності на житло, набули у власність житловий будинок АДРЕСА_1, без визначення частки кожного у спільній власності.

Окрім того, що позивачам, на теперішній час необхідно визначити частки, що належать їм, оскільки в правовстановлюючому документі вони не зазначені, позивачу - ОСОБА_1 також потрібно успадкувати частку, що залишилась після смерті спадкодавця в спадковому майні, оскільки його мати - ОСОБА_2 відмовилась від прийняття спадщини на користь сина. Частку у спільному майні позивач ОСОБА_1 маю право успадкувати після смерті батька як спадкоємець першої черги за законом, відповідно до ст.1261 ЦК України.

Жодних домовленостей, як зазначено в ч.2 ст.370 ЦК України між ними не було, так само як і будь-якого рішення суду з цього приводу, а тому, виходячи з вказаної норми закону, яка передбачає рівність часток у майні, що є у спільній сумісній власності, позивачі вважають, що їхні частки у спільному майні є рівними.

Після смерті спадкодавця ОСОБА_5, вони звернулися на адресу приватного нотаріуса Татарбунарського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу О.П. із заявами, а саме: ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини - частки вищезазначеного житлового будинку, а ОСОБА_2 - щодо відмови від спадщини після смерті чоловіка на користь сина. Однак нотаріусом позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у видачі спадщини, оскільки у правовстановлюючому документі не зазначені частки майна власників.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивачів до суду з вказаним позовом.

Позивачі та їх представник адвокат ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, але направили до суду заяву про слухання справи у їх відсутність, повністю підтримуючи позовні вимоги (а.с.27).

Представник Струмківської сільської ради Татарбунарського району Одеської області Саченко Т.М. (а.с.26), направила до суду заяву з проханням заслухати справу у її відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує, вважаючи їх обґрунтованими та законними.

Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

З огляду на належне сповіщення позивачів та представника відповідача про дату, час та місце розгляду справи, надходження від них заяв про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим розглянути зазначену цивільну справу без участі представників позивачів та відповідача. При цьому, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Дослідивши позовну заяву та надані сторонами письмові докази в сукупності, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін та інших осіб, відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України, вважає можливим позов задовольнити, виходячи з того, що відповідно до статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України- кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ч.ч.1,4 ст. 206 цього ж Кодексу - позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд приймає до уваги визнання позову відповідачем, оскільки воно не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 14.02.1971 року (а.с.9), 14.02.1971 року був укладений шлюб між ОСОБА_5, 1949 року народження та ОСОБА_2, 1950 року народження, який був зареєстрований у Струмківській сільській раді Татарбунарського району Одеської області, про що було зроблено відповідний актовий запис №6 від 14 лютого 1971 року.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 01.12.1994 року(а.с.6), батьками ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_5 та ОСОБА_2.

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 20.04.2017 року (а.с.10) ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 в с.Струмок Татарбунарського району Одеської області.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 29.08.2000 року (а.с.16), одноповерховий будинок, розташований АДРЕСА_1 дійсно належить на праві приватної власності ОСОБА_5 та членам його сім'ї: ОСОБА_2 та ОСОБА_1. Дане свідоцтво видано на підставі розпорядження виконкому Струмківської сільської ради №47 від 10.07.2000 року.

Також в матеріалах справи міститься копія технічного паспорту на житловий будинок від 15.06.2000 року (а.с.11-14), згідно якого власниками будинку вказані - ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України - майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Частиною 1 ст. 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно вимог ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом, або рішенням суду.

Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Згідно роз'яснень, викладених у п.23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 р. № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщин,у вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв'язку з чим, виникає цивільно-правовий спір.

Відповідно до листа приватного нотаріуса Татарбунарського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу О.П. за № 110/02-14 від 20.02.2018 року (а.с.15), позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_5, у зв'язку з тим, що у правовстановлюючому документі на успадковане майно (житловий будинок АДРЕСА_1) не зазначені частки майна власників.

Частиною 2 ст.71 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що на підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, який є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності.

У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. (Така правова позиція висловлена Вищим Спеціалізованим Судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка міститься в інформаційному листі даного суду від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»).

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.) зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №51861066 від 10.05.2018 року (а.с.31) вбачається, що після смерті спадкодавця ОСОБА_5 відкрита спадкова справа у приватного нотаріуса Монастирліу О.П. за № 147/2017 від 07.06.2017 року (номером у спадковому реєстрі 60758314). До вказаної довідки долучена копія нотаріально завіреної заяви ОСОБА_1, зареєстрованої 21.12.2017 року (а.с.32) про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 та нотаріально завіреної заяви ОСОБА_2, зареєстрованої 07.06.2017 року (а.с.33) про відмову від прийняття спадщини.

У судовому засіданні з достовірністю встановлено, що спадкодавець ОСОБА_5 та позивачі є власниками на праві спільної сумісної власності житлового будинку АДРЕСА_1, що підтверджується копією технічного паспорту на житловий будинок (а.с.11-14) та свідоцтвом про право власності від 29.08.2000 року (а.с.16). Але в зв'язку з неможливістю визначення частки померлого у спільному майні з позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відносно даного будинку, позивач ОСОБА_1 позбавлений можливості скористатися своїм правом на прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом через нотаріальну контору.

За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами, за відсутності заперечень представника відповідача, суд вважає, що за ОСОБА_5, який померІНФОРМАЦІЯ_6 та позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 має бути визначено по 1/3 частці у приватній спільній сумісній власності, а саме житлового будинку з будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 16, 355, 358, 370, 391,1268,1296 ЦК України, ст.ст.4, 76-83, 141, 200, 206, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Струмківської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про визначення частки померлого у спадковому майні та визначення часток у спільному майні - задовольнити.

Визначити за ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 /ідентифікаційний номер НОМЕР_4/ та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 /ідентифікаційний номер НОМЕР_5/ по 1/3 частці у приватній спільній сумісній власності на житловий будинок з будівлями та спорудами, розташований у АДРЕСА_1.

Право спільної сумісної власності між ОСОБА_5, ОСОБА_1, та ОСОБА_2 на житловий будинок з будівлями та спорудами розташований у АДРЕСА_1 - припинити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Семенюк