АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/993/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 2 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року

м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області у складі колегія суддів судової палати у цивільних справах: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2

за участю секретаря: Попова М.В.

представника позивача адвокати ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 28 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про зобовязання вичинити дії шляхом відновлення межі між земельними ділянками та звільнення земельної ділянки від багаторічних насаджень,

рішення ухвалено під головуванням судді Морозова В.В.,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про зобовязання вичинити дії шляхом відновлення межі між земельними ділянками та звільнення земельної ділянки від багаторічних насаджень, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власницею житлового будинку з надвірними спорудами №57, що знаходиться по вулиці Шевченка в с. Руська Поляна, Черкаського району. Вказане домоволодіння розташоване на земельній ділянці загальною площею 0,1477 га, яка з 30.12.2011 року належить позивачу на праві приватної власності. Розміри земельної ділянки становлять 58,23 м х 24,93м х 59,62м х 25,20м.

Сумісним з позивачем землекористувачем з боку межі А-Г є ОСОБА_6, якій на праві приватної власності належить земельна ділянка, що розташована за адресою: Черкаська область, Черкаський район, с. Руська Поляна, вулиця Шевченка, 59.

Позивачка зазначає, що у 2016 році під час замірів земельної ділянки зясувала, що огорожа відповідача знаходиться на її земельній ділянці на відстані 20 см. від межі з ОСОБА_6 Внаслідок чого відповідач фактично захопила 11,646 кв.м. землі, що належить їй.

Крім того, відповідачем на відстані 30 см від огорожі та 10 см від межі з позивачкою побудовано господарську споруду без фундаменту, чим порушено будівельні норми щодо відстані місця розташування будівель до сусіднього домоволодіння.

У звязку з чим, позивачка остаточно уточнивши свої позовні вимоги, просила суд зобов'язати ОСОБА_6 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка належить їй на праві приватної власності та розташованою за адресою: Черкаська область, Черкаський район, с. Руська Поляна, вул. Шевченка, 57, а саме: відновити спільну межу між земельною ділянкою, яка належить ОСОБА_6 на праві приватної власності та земельною ділянкою яка належить ОСОБА_7 на праві приватної власності шляхом демонтажу існуючої огорожі в вигляді бетонних панелей по межі А-Г згідно з кадастровим планом земельної ділянки №:02:004:1016 та відповідно до додатку №9 до висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №363/701/17-23 від 02.07.2017 року.

Демонтувати сарай, який знаходиться на земельній ділянці, належній ОСОБА_6 за адресою вул. Шевченка, 59, с. Руська Поляна, Черкаського району та відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №363/701/17-23 від 02.07.2017 року (п. 4.13) знаходиться на відстані 28,32 м. від спільної поворотної точки земельної ділянки, який позначено у графічному додатку №6 точкою №2 з боку фасадної частини земельних ділянок. Звільнити земельну ділянку, яка належить ОСОБА_6 від багаторічних зелених насаджень, які знаходяться на відстані від 0,18 м. до 0,84 м. від межі земельної ділянки вул. Шевченка, 57, с. Руська Поляна, яка належить ОСОБА_7, та відповідно до фото додатку фото №6,№7,№8,№9,№10,№11,№12 додатку №1 висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №363/701/17-23 від 02.07.2017 року.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 28 березня 2018 року позов ОСОБА_7 задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_6 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_7 та розташована за адресою: Черкаська область, Черкаський район, с. Руська Поляна, вулиця Шевченка, 57, а саме: відновлено межу між земельними ділянками згідно з кадастровими планами земельних ділянок шляхом ліквідації існуючої огорожі в вигляді бетонних панелей по всій довжині межі А-Г згідно з кадастровим планом земельної ділянки №:02:004:1016 та відповідно до додатку № 9 до висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №363/701/17-23 від 02.07.2017 року.

Зобов'язано ОСОБА_6 звільнити земельну ділянку, яка належить їй та розташована по вул. Шевченка 59 у с. Руська Поляна Черкаського району Черкаської області від багаторічних зелених насаджень, які знаходяться на відстані від 0,18 м. до 0,84 м, від межі земельної ділянки вул. Шевченка, 57, с. Руська Поляна, Черкаського району, Черкаської області, яка належить позивачу та відповідно до фото додатків №6, №7, №8, №9, №10, №11 та №12 додатку №1 висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №363/701/17-23 від 02.07.2017 року. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішення ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 28 березня 2018 року прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права і просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що зелені насадження не заважають позивачу користуватися його земельною ділянкою. На розгляд експертизи не ставилося питання про знесення зелених насаджень в звязку з коригуванням та відновленням спільної межі. Крім того ОСОБА_6 зазначає, що районним судом не правильно розподілені судові витрати по справі.

В відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_7 вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, а рішення суду першої інстанції правильним та законним. Апелянтом не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження свого заперечення відносно висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п. п. 8 п. 1 розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 розділу ХII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII апеляційний суд Черкаської області діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Черкаського апеляційного суду в апеляційному окрузі. Просить стягнути понесені нею витрати на правову допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

ОСОБА_6 заявила клопотання про відкладення розгляду справи в звязку з перебуванням її за межами Черкаської області за сімейними обставинами не надавши належних та допустимих доказів поважності своєї відсутності, а тому відповідно до вимог статті 223 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку3 про відсутність поважності неявки до суду та можливості розгляду справи за відсутності ОСОБА_6

Заслухавши сторону, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про зобовязання вичинити дії шляхом відновлення межі між земельними ділянками та звільнення земельної ділянки від багаторічних насаджень, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідно до ч. 1 статті 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Проте колегія суддів не повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_8 є власником земельної ділянки площею 0,1477 га. по вул. Шевченка 57 у с. Руська Поляна Черкаського району, кадастровий номер :02:004:1016, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Згідно з інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.01.2017 року № 78042543, земельна ділянка площею 0,1438 га. по вул. Шевченка 59 у с. Руська Поляна Черкаського району з кадастровим номером :02:004:0745, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд належить на праві приватної власності ОСОБА_6 на підставі договору дарування.

Вище зазначені земельні ділянки межують одна з одною, проте між сторонами виник спір з приводу зелених насаджень, господарської споруди та огорожі на межі, що і стало причиною звернення до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч. 7 ст. 319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 статті 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач в супереч вимогам чинного законодавства зайняла частину земельної ділянки позивачки, оскільки відповідно до судово земельно-технічної експертизи і відповідно до доопрацьованого висновку експерта від 02.11.2017 року № 363/701/17-23, встановлено, що площа, форма та розміри земельної ділянки кадастровий номер :02:004:1016, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_7 не відповідає площі, формі та розмірам, вказаним у державному акті на вказану земельну ділянку серії ЯМ №445842. Площа, форма та розміри земельної ділянки кадастровий номер :02:004:0745, за адресою Черкаська область, Черкаський район, с. Руська Поляна, вул. Шевченка, 59 не відповідає площі, формі та розмірам, вказаним у державному акті на вказану земельну ділянку. Порушення меж земельних ділянок по вул. Шевченка, 57 (кадастровий номер :02:004:1016) та вул. Шевченка, 59 (кадастровий номер :02:004:0745) в с. Руська Поляна, Черкаського району, Черкаської області існує.

Фактично зайнята площа земельної ділянки гр. ОСОБА_7 перебуває у користуванні ОСОБА_6 ( попередній власник гр. ОСОБА_9А.) становить 7.0 кв. м.

Тому висновки суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом зобов'язання ОСОБА_6 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_7 та розташована за адресою: Черкаська область, Черкаський район, с. Руська Поляна, вулиця Шевченка, 57, а саме: відновити межу між земельними ділянками згідно з кадастровими планами земельних ділянок шляхом ліквідації існуючої огорожі в вигляді бетонних панелей по всій довжині межі А-Г згідно з кадастровим планом земельної ділянки №:02:004:1016 та відповідно до додатку № 9 до висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №363/701/17-23 від 02.07.2017 року є вірним.

Також на земельній ділянці по вул. Шевченка 59 в с. Руська Поляна, Черкаського району, яка належить ОСОБА_9 розташований сарай, відстань якого від межі до найбільш виступної частини даху даного сараю становить 0,30 метра, але має становити не менше 1,0 метра, що не відповідає пункту 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Також в порушення пункту 3.25* ДБН 360-92** дана господарська споруда не об лаштована необхідними інженерно-технічними заходами, які б запобігали стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжної ділянки позивачки. Хоча дана споруда і порушує права позивачки, але суд першої інстанції прийшов до висновку що позивачка не уповноважена відповідно до чинного законодавства обирати спосіб захисту своїх порушених прав шляхом знесення даної господарської споруди.

Рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржується.

Відповідно до ст.103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Вимоги позивача ґрунтуються на тому, що дерева та кущі знаходяться в безпосередній близькості від межі земельної ділянки та заважають обробляти земельну ділянку.

Проте, відповідно до ст.105 Земельного кодексу України у випадку проникнення коренів і гілок дерев з однієї земельної ділянки на іншу власники та землекористувачі земельних ділянок мають право відрізати корені дерев і кущів, які проникають із сусідньої земельної ділянки, якщо таке проникнення є перепоною у використанні земельної ділянки за цільовим призначенням.

Тобто, позивач наділена правом відрізати корені та гілки цих дерев, які їй заважають. Відповідач з обєктивних причин не може регулювати ріст гілок та коренів у певному напрямку. Враховуючи наявність законної можливості у позивача самостійно відрізати корені та гілки, які їй заважають на власній земельній ділянці, а також те, що знесенням цих дерев та кущів будуть завдані незручності відповідачу, які на думку суду, будуть не меншими ніж у позивача, суд вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими.

Також, суд погоджується з позицією представників відповідача та вважає, що п.4.13 Державних будівельних норм України ДБН Б.2.4-1-94 не може бути застосованим до даних правовідносин, оскільки даний пункт знаходиться в розділі «Система озеленення поселень» та регулює питання щодо зелених насаджень на території сільських Рад і населених пунктів, які підрозділяються на такі категорії: спільного користування (на території парку, скверу,бульварів); обмеженого користування (на територіях безсадибної житлової забудови, виробничої зони, ділянок установ громадського призначення, приквартирних і присадибних ділянок); спеціального призначення (санітарно-захисні, в тому числі шумо-, вітро- і снігозахисні, протиерозійні, меліоративні).

Крім цього, статті 105 та 109 Земельного кодексу України не забороняють знаходження дерев на межі чи біля межі земельних ділянок, а тому в даних правовідносинах слід застосовувати саме Земельний кодекс України, якому повинні відповідати підзаконні нормативні акти, якими є ДБН.

Тому колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині зобов'язання ОСОБА_6 звільнити земельну ділянку, яка належить їй та розташована по вул. Шевченка 59 у с. Руська Поляна Черкаського району Черкаської області від багаторічних зелених насаджень, які знаходяться на відстані від 0,18 м. до 0,84 м, від межі земельної ділянки вул. Шевченка, 57, с. Руська Поляна, не є обґрунтованими на законі, а доводи апеляційної скарги в цій частині є прийнятними, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає до скасування та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову про зобов'язання ОСОБА_6 звільнити земельну ділянку, яка належить їй та розташована по вул. Шевченка 59 у с. Руська Поляна Черкаського району Черкаської області від багаторічних зелених насаджень, від багаторічних зелених насаджень, які знаходяться на відстані від 0,18 м. до 0,84 м, від межі земельної ділянки вул. Шевченка, 57, с. Руська Поляна.

Доводи ОСОБА_6 про те, що вона не може нести цивільно-правову відповідальність за встановлення огорожі не по межі земельної ділянки з позивачкою, так як вона не встановлювала огорожу, а набула право власності на дане будинковолодіння з уже встановленою огорожею з порушенням межі землекористування є неприйнятними, так як власник будинковолодіння та земельної ділянки несе цивільно-правову відповідальність за виявлені порушення межі землекористування незалежно від дати їх виникнення.

Що стосується доводів з приводу розподілу судових витрат то в даному випадку слід зазначити, що відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд першої інстанції в мотивувальній частині свого рішення не навів розрахунок розподілу судових витрат.

Уточнена позовна заява ОСОБА_7 містить чотири немайнові вимоги. Розрахунок розподілу судових витрат в мотивувальній частині рішення суду першої інстанції не приведено. Судовий збір відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року, (зі змінами та доповненнями від 06.12.2016 року), за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір сплачується 0,4 розміру мінімальної заробітної плати. (551,20 х 2 задоволені вимоги = 1102,40 грн.). Також по справі маються судові витрати оплата проведеної експертизи в сумі 10151,60 коп. Всього судових витрат (10151,60 + 1102,40)= 11254 гривни.

Враховуючи, що із чотирьох заявлених немайнових вимог до задоволення підлягають лише дві немайнові вимоги, або ж 50%, то пропорційно до задоволених позовних вимог підлягають до стягнення і судові витрати з відповідачки на користь позивачки, що становить 5627 гривень.

За подачу апеляційної скарги відповідачка сплатила 1653,60 гривни. Апеляційна скарга задоволена відносно однієї із задоволених позовних вимог із двох задоволених, або ж також на 50%, а тому з позивачки на користь відповідачки необхідно стягнути половину сплаченого нею судового збору за подачу апеляційної скарги, що становить 826,80 гривни.

За участь в суду апеляційної інстанції ОСОБА_7В понесла витрати на правову допомогу в розмірі (консультація щодо характеру спірних правовідносин 352 гривні; підготовка та подача відзиву 704 гривни; 0,5 години участь адвоката в засідання суду апеляційної інстанції 352 гривни) 1408 гривни. Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення та пропорційно до відхилених вимог апеляційної скарги на 50% підлягають до стягнення з ОСОБА_10 витрати на правову допомогу, що становить 704 гривни.

Керуючись ст.ст. 258, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 28 березня 2018 року задоволити частково, скасувавши рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 28 березня 2018 року в частині задоволення позовних вимог про зобов'язання ОСОБА_6 звільнити земельну ділянку, яка належить їй та розташована по вул. Шевченка 59 у с. Руська Поляна Черкаського району Черкаської області від багаторічних зелених насаджень, які знаходяться на відстані від 0,18 м. до 0,84 м, від межі земельної ділянки вул. Шевченка, 57, с. Руська Поляна, та в частині стягнення судових витрат.

Ухвалити нову постанову, якою ОСОБА_7 відмовити в задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання ОСОБА_6 звільнити земельну ділянку, яка належить їй та розташована по вул. Шевченка 59 у с. Руська Поляна Черкаського району Черкаської області від багаторічних зелених насаджень, які знаходяться на відстані від 0,18 м. до 0,84 м, від межі земельної ділянки вул. Шевченка, 57, с. Руська Поляна.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 судові витрати по справі в сумі 5627 (пять тисяч шістсот двадцять сім) гривень.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 витрати на правову допомогу в суді апеляційної ін станції в сумі 704 ( сімсот чотири) гривни.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 судові витрати в сумі 826,80 (вісімсот двадцять шість) гривень 80 коп.

В іншій частині рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 28 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі 30 днів з часу проголошення постанови.

Судді Н.І. Гончар

ОСОБА_4

ОСОБА_2

Повний текст постанови виготовлено 19 червня 2018 року