АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/4639/18Головуючий у 1-й інстанції Вийванко О.М.
Провадження № 22-ц/789/763/18 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2018 року м. Тернопіль

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Міщій О. Я., Ткач З. Є.,

з участю секретаря - Дудіна Т.В.

та сторін - представника Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області - Черемшук У.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 607/4639/18 за апеляційною скаргою Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 травня 2018 року, ухвалене суддею Вийванко О.М., повний текст якого складено 11 червня 2018 року у справі за позовом Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутого майна,-

ВСТАНОВИЛА:

21.03.2018 року Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (далі пенсійний фонд) звернулося до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що внаслідок рахункової помилки при відновленні виплати пенсії ОСОБА_2 з 01 листопада 2016 року утворилась переплата пенсії в сумі 20970,48 грн. У зв'язку з цим, позивач вважає, що вказані грошові кошти є безпідставно набутими та підлягають поверненню, відповідно до статті 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", ст. 1212 ЦК України.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 31 травня 2018 року в задоволенні позову Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області відмовлено.

В апеляційній скарзі пенсійний фонд просить скасувати вищевказане рішення суду і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права і порушення судом норм процесуального права.

Вказує, що внаслідок рахункової помилки при відновленні виплати пенсії ОСОБА_2 з 01 листопада 2016 року утворилась переплата пенсії, оскільки ОСОБА_2 скасовано довідку внутрішньо переміщеної особи і повторне призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеній особі у разі їх припинення було можливе лише через шість місяців після такого припинення.

В судовому засіданні представник пенсійного фонду апеляційну скаргу підтримала і навела доводи аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явилась.

У відповідності до вимог статтей 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності відповідача.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення представника пенсійного фонду, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення на підлягає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено факту недобросовісного набуття ОСОБА_2 отриманих коштів у розмірі 20866,77 гривень, які є пенсійною виплатою, призначеною їй Тернопільським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Тернопільської області, як не встановлено й наявності рахункової помилки.

Колегія суддів з даним висновком суду погоджується оскільки висновок достатньо вмотивований і ґрунтується на матеріалах справи.

Судом установлено, що згідно заяви від 14.09.2015 року ОСОБА_2 у зв'язку з переїздом до м.Тернополя просила перевести її пенсійну справу з Управління Пенсійного фонду України в м.Жданівка Донецької області (а.с. 6).

Довідкою від 14.09.2015 року № підтверджується, що ОСОБА_2 взята на облік, як особа переміщена з тимчасово окупованої території України (району проведення антитерористичної операції) (а.с. 12).

Згідно витягу з протоколу виконавчого комітету Тернопільської міської ради №16 від 20.10.2016 року ОСОБА_2 призупинено виплату пенсії внутрішньо переміщеним особам на підставі пп.2 п.12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування (далі Порядок), у зв'язку її відсутністю за фактичним місцем проживання зазначеному в заяві про призначення соціальних виплат - АДРЕСА_1

ОСОБА_2 з 07.02.2017 року припинено соціальні виплати як внутрішньо переміщеній особі на підставі підпункту 4 пункту 12 Порядку, що підтверджується витягом з протоколу виконавчого комітету Тернопільської міської ради №4 від 09.02.2017 року (а.с. 9).

Повторне призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеній особі у разі їх припинення відповідно до підпункту 4 пункту 12 Порядку можливе лише через шість місяців після такого припинення і виконання всіх процедур, необхідних для їх призначення, передбачених законодавством.

15.06.2017 року ОСОБА_2 звернулась з заявою про призначення пенсії (а.с. 10).

При відновленні виплати пенсії ОСОБА_2 не дотримано вимог п. 18 Порядку щодо строку протягом якого здійснюється відновлення виплат і при відновленні виплати пенсії ОСОБА_2 за період з 01.11.2016 року по 31.12.2017 року утворилась переплата.

Відповідно до розпорядження начальника Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області від 19 січня 2018 року у ОСОБА_2, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 і одержує пенсію за віком в розмірі 1583,04 грн. на місяць, наявна сума переплати пенсії - 20970,48 грн., за період з 01.11.2016 року по 31.12.2017 року (а.с. 11,14).

Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, переплата утворилась внаслідок рахункової помилки при відновленні виплати пенсії ОСОБА_2

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина перша статті 1215 ЦК України).

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 не допустила будь-якої недобросовісної поведінки, не подавала до управління ПФУ жодної інформації та не вчиняла жодних дій, які призвели або могли б призвести до виникнення переплати.

В українському законодавстві відсутнє визначення поняття «рахункова помилка».

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про працю» надається роз'яснення поняттю лічильної (рахункової) помилки - це помилка, яка була допущена під час проведення арифметичних підрахунків. До лічильних помилок, наприклад, належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період.

Матеріали справи не містять жодних доказів, за якими можна було б відстежити шлях та причину виникнення помилки при нарахуванні пенсії та з'ясувати, що дана помилка є безпосередньо рахунковою помилкою, як стверджує управління ПФУ, чи помилкою, пов'язаною з неналежним виконанням обов'язків службовими особами, відповідальними за обчислення та нарахування пенсії, а також здійснення контрольних та ревізійних функцій.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що обставини на які посилається позивач не можна вважати рахунковою помилкою.

Пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічний висновок також міститься у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорватії» та у справі «Трґо проти Хорватії».

Таким чином, розглядаючи зазначений позов, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Посилання управління ПФУ у апеляційній скарзі на не встановлення судом всіх фактичних обставин справи та те, що суд безпідставно не вважав вказані позивачем факти рахунковою помилкою є помилковим, спростовується матеріалами справи та змістом оскаржуваного судового рішення, яке ґрунтуються на підставі всебічно досліджених доказів у справі та достатньо повно установлених обставин справи.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 травня 2018 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 20 вересня 2018 року.

Головуючий Шевчук Г.М.

Судді: Міщій О.Я.

Ткач З.Є.