Номер провадження 2/184/290/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2018 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді - Томаш В.І., при секретарі - Михайловій Т.В., розглянувши в м. Покров цивільну справу за позовом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1, третя особа - Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції «про стягнення грошових коштів»,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом і просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції Національної поліції України безпідставно набуту грошову суму в розмірі 49010 грн. 41 коп.; відсотки за користування чужими грошовими коштами, три відсотки річних та інфляційні витрати в сумі 11436 грн. 36 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600 грн. 00 коп..

Представник позивача - Лукіна А.А. в судове засідання не з'явилась, але надала суду письмову заяву, в якій підтримує позов в повному обсязі, просить його задовольнити та розглянути справу за відсутності їх представника.

Відповідач - ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без участі та присутності відповідача, позовні вимоги позивача визнає частково в зв'язку з тим, що його лікарняний не було визнано дійсним, при першій справі написання рапорту про звільнення він не був розглянутий, про що він дізнався через багато часу.

Третя особа - Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідив матеріали справи і оцінив їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав.

Судом встановлено, що Наказом Департаменту патрульної поліції (надалі - ДПП) від 21.01.2016 року № 9 о/с ОСОБА_1 призначений на посаду поліцейського роти № 4 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції (надалі - УПП в м. Дніпрі ДПП), яку займав до моменту звільнення. Починаючи з 28.12.2016 року, поліцейський роти № 4 батальйону № 2 УПП в м. Дніпрі ДПП капрал поліції ОСОБА_1 був відсутній на службі, повідомивши свого безпосереднього керівника - командира роти № 4 батальйону № 2 УПП в м. Дніпрі ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_3 про те, що знаходиться на лікарняному і після одужання надасть відповідні довідки. Командир роти № 4 батальйону № 2 УПП в м. Дніпрі ДПП ОСОБА_3 неодноразово телефонувала відповідачу, щоб дізнатись про стан його здоров'я, та під час кожної бесіди відповідач наголошував на тому, що невдовзі лікарняний буде закрито. На наполегливі пропозиції безпосереднього керівника щодо надання йому допомоги у лікуванні відповідач відповідав категоричною відмовою та зазначав, що не бажає, щоб його відвідували у лікарні. У зв'язку з викладеним у лейтенанта поліції ОСОБА_3 виникла підозра, що відповідач надає неправдиві відомості стосовно підстав його відсутності на службі. З метою встановлення причин та обставин тривалої відсутності відповідача на службі, у січні 2017 року за місцем фактичного мешкання останнього було направлено працівників відділу моніторингу та аналітичного забезпечення УПП в м. Дніпрі ДПП капітана поліції ОСОБА_4 та лейтенанта поліції ОСОБА_5 Прибувши за адресою, працівники відділу моніторингу та аналітичного забезпечення УПП в м. Дніпрі ДПП виявили відповідача вдома. При цьому останній пояснив, що перебуває на лікарняному, проходить лікування за місцем мешкання і одразу після одужання надасть відповідні листи непрацездатності.

З березня 2017 року за усною вказівкою керівництва УПП в м. Дніпрі ДПП обов'язки командира роти № 4 батальйону № 2 УПП в м. Дніпрі ДПП виконував лейтенант поліції ОСОБА_6, який у телефонному режимі отримав інформацію від відповідача про хворобу останнього, про те, що лікарняний досить тривалий, та відповідні листи непрацездатності будуть надані після одужання. В подальшому відповідач на телефонні дзвінки лейтенанта поліції ОСОБА_6 не відповідав, виїздами за місцем мешкання останнього вдома не виявлено.

29.06.2017 року за вих. № 15400/41/19-01/2017 було направлено запит до ДУ «Територіальне медичне об'єднання МВС України по Дніпропетровській області» з метою отримання інформації з приводу перебування відповідача на лікуванні з 01.01.2017 року. За вх. № 14225 від 04.07.2017 року до УПП в м. Дніпрі ДПП надійшла відповідь, у якій зазначається, що відповідач у вказаний період за медичною допомогою до даного медичного закладу не звертався, інформація з інших лікувально-профілактичних закладів не надходила.

Також 29.06.2017 року за вих. № 15399/41/19-01/2017 було направлено аналогічний запит до КЗ «Дніпропетровська міська поліклініка №2» ДОР», в якій відповідач, згідно його пояснень, нібито проходив лікування за місцем мешкання. З вказаної установи до УПП в м. Дніпрі ДПП надійшла відповідь про те, що відповідач у вказаний період в КЗ «Дніпропетровська міська поліклініка №2» ДОР» на лікарняному листі не перебував.

У зв'язку з викладеними обставинами на підставі наказу ДПП від 21.06.2017 року №2930 проведено службове розслідування, з метою встановлення причин та обставин можливого порушення відповідачем службової дисципліни, що виразилось у тривалій відсутності на службі. В ході службового розслідування встановлено, що відповідачем порушено вимоги ч. 2 ст. 19 Конституції України, п.п. 1, 2 ч. 1, ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», ч. 1 ст. 1, ст.ст. 2, 5 та п.п. 1,4,8 ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», що виразилось у тривалій відсутності на службі без поважної причини та наданні неправдивих відомостей керівництву УПП в м. Дніпрі ДПП стосовно стану здоров'я та перебування на лікарняному в період часу з 28.12.2016 року по 04.08.2017 року, про що зазначено у висновку службового розслідування від 04.08.2017 року. Тобто, зазначеним висновком службового розслідування встановлено, що відповідачем вчинено дисциплінарний проступок.

За результатами вказаного службового розслідування було видано наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України № 1396 від 11.09.2017 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника УПП в м. Дніпрі ДПП», яким на відповідача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення.

Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України № 374 о/с від 20.09.2017 року відповідача, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України), звільнено зі служби в поліції з 22.09.2017 року.

За період відсутності на службі без поважних причин, а саме з 28.12.2016 року по 04.08.2017 року відповідач отримував грошове забезпечення. Так, відповідачу за вказаний період було нараховано та сплачено грошове забезпечення: - за грудень - 1802 грн. 25 коп.; - за січень - 7106 грн. 60 коп.; - за лютий - 8121 грн. 83 коп.; - за березень -7614 грн. 22 коп.; - за квітень - 8121 грн. 83 коп.; - за травень - 4060 грн. 92 коп.; - за червень - 4060 грн. 92 коп.; - за липень - 4060 грн. 92 коп.; - за серпень - 4060 грн. 92 коп. Всього відповідачу за вказаний період було нараховано та сплачено грошове забезпечення в сумі 49010 грн. 41 коп., що підтверджується довідкою про доходи відповідача від 04.12.2017 року.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1 Закону України від 02.07.2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Вимогами ст. 13 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що у складі поліції функціонують, зокрема, патрульна поліція.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» утворено як юридичну особу публічного права Департамент патрульної поліції як міжрегіональний територіальний орган Національної поліції.

Згідно з вимогами п. 1 р. 1 Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого наказом Національної поліції України від 06.07.2015 року № 73 (зі змінами) (надалі - Положення) Департамент патрульної поліції є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції, який створюється, ліквідовується та реорганізовується Кабінетом Міністрів України за поданням Міністра внутрішніх справ України в установленому законом порядку.

Відповідно до р. 3 Положення структура та штатна чисельність Департаменту патрульної поліції затверджується керівником Національної поліції; Департамент патрульної поліції та структурні підрозділи патрульної поліції становлять єдину систему; структурні підрозділи патрульної поліції підзвітні та підконтрольні Департаменту патрульної поліції; структурні підрозділи патрульної поліції очолюють керівники, які підпорядковуються керівнику Департаменту патрульної поліції та його заступникам.

Крім цього, відповідно до Положення, Департамент патрульної поліції є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс рахунки в органах Державної казначейської служби України та банківських установах, має печатки із зображенням Державного Герба України, інші печатки та штампи; Департамент патрульної поліції є органом, що фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України, а також інших джерел, не заборонених законом, згідно із щорічним кошторисом видатків, передбачених для Національної поліції і згідно зі ст. 80 ЦК України може виступати від власного імені в суді.

В свою чергу, наказом Департаменту патрульної поліції від 17.01.2016 року №38 (зі змінами) затверджене Положення про УПП у м. Дніпрі ДПП, згідно з яким Управління патрульної поліції у м. Дніпрі є структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції, який утворюється, ліквідовується та реорганізовується Департаментом патрульної поліції.

Наказом Національної поліції від 08.12.2017 року № 1265 затверджено Перелік змін у штатах Національної поліції, відповідно до якого Управління патрульної поліції в м. Дніпрі перейменовано на Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, тож зазначаємо назву, яка є актуальною на дату подання цього позову.

Відповідно до ст. 177 Цивільного кодексу України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Статтею 326 Цивільного кодексу України встановлено, що у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідачем шляхом зловживання довірою були безпідставно набуті грошові кошти, які є державною власністю.

Положення ст. 1212 Цивільного кодексу України встановлюють, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави (глава 83 ЦК) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до ст. 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми; надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом.

Отже, враховуючи безпідставність набуття та збереження позивачем грошових коштів у вигляді грошового забезпечення, а також той факт, що таке набуття відбулось внаслідок недобросовісних дій позивача, які виразились в наданні ним неправдивих відомостей про стан свого здоров'я та знаходження на лікарняному, останній має зобов'язання повернути позивачеві безпідставно набуту грошову суму в розмірі 49010 грн. 41 коп..

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 1214 Цивільного кодексу України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

В п. 6.2 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 року № 14 роз'яснено, що проценти, зазначені у ст. 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми; підставами для застосування до правовідносин ст. 536 є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге, встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, ст.ст. 1048, 1054, 1061 ЦК України).

Оскільки розмір процентів статтею 536 Цивільного кодексу України не встановлений, він визначається згідно ст. ст. 8, 1048 Цивільного кодексу України на рівні облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який нараховуються проценти.

Факт користування чужими коштами юридично дуже схожий на відносини позики (одна особа дозволяє іншій правомірно користуватись її коштами), а якщо в договорі позики сторони не встановили розмір процентів, він визначається на рівні облікової ставки НБУ. Адже ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, а якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Статтею 8 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону), а в даному випадку подібність правовідносин полягає в користуванні чужими коштами.

Наведеної правової позиції дотримується також Верховний Суд України та Вищий господарський суд України при здійсненні перегляду судових рішень у справах зі спорів про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами (постанова ВСУ від 24.01.2006 у справі №14/130, постанова ВГСУ від 10.06.2008 у справі №22/249).

Також ст. 1048 Цивільного кодексу України встановлює, що у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Тож на підставі ст. ст. 536, 1214 Цивільного кодексу України з відповідача підлягають стягненню проценти за користування грошовими коштами.

Крім того, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов'язання» кн. 5 Цивільного кодексу України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов'язань.

За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38це11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11).

Також стягненню з відповідача підлягають 3% річних та витрати від інфляції в сумі 11436 грн. 36 коп.

Проценти, визначені статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 Цивільного кодексу України, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Поряд з цим за порушення виконання грошового зобов'язання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового обов'язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 Цивільного кодексу України, і процентів, що стягуються відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, а також відсутність у чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення про центі в, передбачених ст. 536 Цивільного кодексу України та іншими статтями, і відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення, а також сплата трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, є правомірним. Ця позиція підтверджується практикою Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України від 29 травня 2013 р. у справі № 6-39цсіЗ).

Суд дає критичну оцінку доводам відповідача, висловлені ним в письмовій заяві щодо часткового визнання позовних вимог позивача, оскільки вони є голослівними, безпідставними та нічим не доведеними і спростовуються стабільними доводами позивача, висловленими в позовній заяві, наданими ним належними та допустимими доказами, матеріалами справи в їх сукупності. Суд вважає вказану позицію відповідача як спосіб його захисту з метою ухилення від відповідальності, не дивлячись на те, що відповідач, не виходячи на роботу без поважних на то причин, отримував заробітну плату з держави протягом тривалого часу, будь - яких доказів щодо поважності своєї відсутності позивача не повідомив та взагалі не мав наміру цього робити, а тому звільнення відповідача було виконано на законних підставах, відповідачем не оспорювалося, що дає позивачу законне та обґрунтоване право на повернення бюджетних коштів до держави.

Таким чином, суд вважає необхідним позовні вимоги Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1, третя особа - Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції «про стягнення грошових коштів» задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції Національної поліції України безпідставно набуту грошову суму в розмірі 49010 грн. 41 коп.; відсотки за користування чужими грошовими коштами, три відсотки річних та інфляційні витрати в сумі 11436 грн. 36 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600 грн. 00 коп..

Керуючись ст.ст. 536, 625, 1212, 1214, 1215 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 12, 13, 76, 81, 141, 259 - 263 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІНН НОМЕР_1) на користь Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (р/р 2745 в Держказначейській службі України, м. Київ, МФО 820172, ) безпідставно набуту грошову суму в розмірі 49010 (сорок дев'ять тисяч десять гривень) 41 копійку; відсотки за користування чужими грошовими коштами, три відсотки річних та інфляційні витрати в сумі 11436 (одинадцять тисяч чотириста тридцять шість гривень) 36 копійок; а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600 грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 - днів з дня його ухвалення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Орджонікідзевський міський суд.

Суддя Орджонікідзевського міського суду В. І. Томаш