Провадження № 2/263/753/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

13 червня 2018 року м. Маріуполь Донецької області

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Скрипниченко Т.І.

при секретарі Диміч Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 на праві приватної власності належить житлова квартира АДРЕСА_1. У зазначені квартирі також зареєстровані відповідачі, які у 2010 році виїхали з даної квартири та по теперішній час в ній не проживають. За увесь час не проживання відповідачі не робили жодних заходів для реєстрації прав, що належать їм по користуванню квартирою, зі свого боку перешкод не чинив. Виїжджаючи відповідачі зібрали усі свої особисті речі. З моменту виїзду, відповідачі не несуть жодних обов'язків по оплаті житла та комунальних послуг, відповідно не приймають участь в поточному ремонті житлового приміщення, усі заходи по утриманню даного житла несе сам. Відповідачі, будучі зареєстрованими у квартирі АДРЕСА_1, але фактично не проживаючи у ній, створюють додаткові витрати по оплаті комунальних послуг для позивача, місцезнаходження відповідачів невідомо, тому звернувся до суду.

Позивач просить суд визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою, що розташована за адресою: квартира АДРЕСА_1 та визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою, що розташована за адресою: квартира АДРЕСА_1.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 10 січня 2018 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Роз'яснено відповідачам право подати відзив на позов.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 13.06.2018 року вирішено провести заочний розгляд справи.

Позивач та його представник адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, зазначивши, що позивач є інвалідом 2ї групи та має намір оформити субсідію, бо має скрутне матеріальне становище, квартира належить позивачу, 1/2 частини права власності оформлена та після смерті батьків ще відкрита спадкова справа, крім позивача ніхто не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, відповідачі є лише користувачами квартири. В подальшому позивач та його представник у судове засідання не прибули, надавши суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, заявлені вимоги підтримали та просили задовольнити їх у повному обсязі, не заперечували проти заочного розгляду справи.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені. Заяви про розгляд справи за її відсутністю або відзив суду не надано, про причини неявки не повідомлено, що, відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що відповідачі, це діти позивача, які вже більше чотирьох років у квартирі не проживають, син виїхав до Росії, донька останній раз приходила до батька чотрири роки тому. Проживає поблизу до позивача, часто його відвідує, та відповідачів в квартирі не бачить, їх речей також, позивач не перешкоджає їм проживати у квартирі.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, виходить з такого.

Судом встановлено, що квартира за адресою: квартира АДРЕСА_1, відповідно свідоцтва право власності НОМЕР_2 (а.с. 6), знаходилась у спільній сумісній власності ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Однак, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_8, про що свідчать свідоцтва про смерті (а.с.7,8).

У свідоцтві про право власності на житло НОМЕР_2, зазначено, що видане свідоцтво про право на спадщину за законом Першою маріупольською держнотконторою 30.07.2002 реєстр №8-3645 на 1/3 частку квартири, яка належала ОСОБА_6 його дружині ОСОБА_7, його сину - ОСОБА_1 в рівних частках кожному.

Після смерті ОСОБА_7 до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався, оскільки у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а.с. 56).

Однак після смерті ОСОБА_6, з заявою про прийняття спадщини зверталися ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с. 45). Відповідно, спадкоємцям ОСОБА_1 та ОСОБА_7 державним нотаріусом видане свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку квартири, що належить спадкодавцю на підставі свідоцтва НОМЕР_2 про право власності на житло, виданого 23.12.1993 року Ясинуватським відділенням Донецької залізниці м.Ясинувата, зареєстрованого у Маріупольському бюро технічної інвентаризації 27.06.2002, реєстр №35678. Таким чином поз-ивач є власником квартири у розмірі 1/2 частки квартири та після смерті батьків проживає у квартирі, інші спадкоємці до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не зверталися.

Згідно наданої інформації відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб департаменту адміністративних послуг від 03.01.2017 року, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 22.03.2015 та з 18.04.2003 року, відповідно, зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1, по теперішній час.

Відповідно до акту від 06.12.2017 року, складеного Комітетом самоорганізації населення «Хмельницький», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 не проживають (а. с. 33).

З огляду на встановлені обставини, враховуючи, що квартира перебуває у власністі позивача, суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення ст. ст. 383, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 150, 156 ЖК Української РСР.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла чи законом.

Отже, положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.

На підставі викладеного, враховуючи, що позивач є єдиним власником квартири за адресою: АДРЕСА_1, інших власників сдом не встановлено, відповідачі, які є лише користувачами квартири, тривалий час не мешкають у цій квартирі, про що також зазначив свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні та підтверджується актом про непроживання відповідачів, а отже відповідачі втратили право користування жилим приміщенням, оскільки відсутні без поважних причин понад один рік у вказаній квартирі, судом не встановлено домовленості між власником та відповідачем, які б вказували на поважність такої відсутності останніх, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд стягує із відповідачів на користь держави судовий збір у розмірі 352,40 грн. з кожного, оскільки позивач звільненй від сплати судового збору бо є інвалідом 2ї групи.

Керуючись ст. ст. 383, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 150, 156 ЖК Української РСР, ст. ст. 12, 13, 141, 206, 263-265, 280 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням -задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, такою, що втратила право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь держави судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь держави судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем безпосередньо до апеляційного суду Донецької області або через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін у справі:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_3 виданий Жовтневим РІ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області 23.04.2002, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серії НОМЕР_4, виданий Жовтневим РВ м.Маріуполя 07.03.2012 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, паспорт серії НОМЕР_5, виданий Жовтневим РВ м.Маріуполя 25.10.2010 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Суддя Т.І. Скрипниченко