Постанова

Іменем України

13 червня 2018 року

м. Київ

справа № 173/1581/15-ц

провадження № 61-4782св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: Водянська сільська рада, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області,

треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2015 року у складі судді Шевченко О. Ю. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2016 року у складі колегії суддів: Романюк М. М., Котушенко С. П., Красвітної Т. П.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Водянської сільської ради, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6, який за життя, 26 серпня 2008 року, склав на його ім'я заповіт, в якому заповів земельну ділянку площею 11,020 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Водянської сільської ради Верхньодніпровського району, Дніпропетровської області, та яка належала ОСОБА_6 на праві приватної власності.

22 квітня 2015 року він звернувся до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак постановою від 22 квітня 2015 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Посилаючись на те, що з поважних причин, а саме: через відсутність необхідних документів та знаходження у відрядженні в іншому місті, він не мав можливості своєчасно звернутися до нотаріальної контори, просив суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визначено ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, протягом одного місяця з дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішення районного суду мотивовано тим, що позивач пропустив строк для подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом з поважних причин, оскільки на час смерті ОСОБА_6 не був зареєстрований за місцем проживання.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2016 року рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2015 року залишено без змін.

Погоджуючись з висновком районного суду, апеляційний суд вказав про те, що ОСОБА_1 був орендарем земельної ділянки ОСОБА_6, яку останній йому заповів, тобто вони були малознайомими особами, а тому дійшов висновку про поважність причин пропуску строку для звернення із заявою для прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_6

У березні 2016 року ОСОБА_3 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2016 року, ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що причини, на які посилається позивач як підставу для визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, є неповажними, непов'язаними з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

06 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційний суд приймає аргументи касаційної скарги ОСОБА_3 з таких підстав.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають з огляду на таке.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6

За життя, 26 серпня 2008 року, ОСОБА_6 склав заповіт, згідно з яким заповів належну йому земельну ділянку площею 11,020 га, що розташована на території Водянської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_1 Зазначений заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Питомець В. А. та зареєстровано в реєстрі № 1976.

22 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Постановою державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Малашовою Г. В. від 22 квітня 2015 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з пропуском шестимісячного строку для звернення із заявою про прийняття спадщини з часу відкриття спадщини.

Частиною першою статті 1269 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

За змістом частин першої та третьої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій (пункт 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»).

Звертаючись до суду з заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, ОСОБА_1 посилався на те, що у період з 20 січня 2012 року по 25 січня 2012 року він перебував у відрядженні в іншому місті і не мав при собі необхідних документів для звернення до нотаріуса.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 є малознайомими особами. З 24 липня 2008 року ОСОБА_1 є орендарем належної ОСОБА_6 земельної ділянки.

Судом установлено та не заперечувалось позивачем, що він знав про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина після смерті ОСОБА_6, однак із заявою про прийняття спадщини за заповітом ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори через 3 роки і 9 місяців після смерті спадкодавця, посилаючись на відсутність необхідних документів, перебування у відрядженні у період з 20 січня 2012 року по 25 січня 2012 року, а також на те, що із спадкодавцем вони були малознайомі.

Суд касаційної інстанції не може погодитись із висновками судів попередніх інстанції про те, що вказані позивачем причини пропуску строку для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини можна визнати поважними, оскільки вони не пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до частин першої, третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки судами попередніх інстанцій неправильно застосовано закон, судові рішення відповідно до положень статті 412 ЦПК України підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2016 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Водянської сільської ради, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило