Постанова

Іменем України

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 761/11623/17

провадження № 61-25778ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

заявник - товариство з обмеженою відповідальністю «Група РМФ» у м. Варшаві,

боржник - товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Ман»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Ман» на ухвалу Апеляційного суду міста Києва, у складі колегії суддів: Білич І. М., Болотова Є. В., Поліщук Н. В., від 05 жовтня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Група РМФ» у м. Варшаві (далі - ТОВ «Група РМФ») звернулось до суду із клопотанням про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення Окружного суду у м. Кракові від 03 лютого 2016 року.

Клопотання мотивовано тим, що 03 лютого 2016 року Окружний суд у м. Кракові, ІХ Економічний відділ, прийняв заочне рішення іменем Республіки Польща у справі за позовом ТОВ «Група РМФ» до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Ман» (далі - ТОВ «Телерадіокомпанія «Ман»). По даній справі суд присудив з відповідача на користь позивача суму у розмірі 3 302, 46 доларів США з відсотками, починаючи з 19 вересня 2009 року до дня оплати, 182 037, 03 злотих з відсотками, починаючи з 22 серпня 2009 року до дня оплати, причому до 31 грудня 2015 року відсотки нараховуються у розмірі законних відсотків, а з 01 січня 2016 року до дня оплати відсотки нараховуються у розмірі законних відсотків за затримку, присуджено з відповідача на користь позивача суму 14 691, 00 злотих, як витрати на процес, наказано стягнути з відповідача на користь Державної скарбниці, представленої Головою окружного суду у м. Кракові, суму 3 879, 58 злотих, як витрати на перекладача. Визнання та виконання рішення іноземного суду, в даному випадку заочного рішення Окружного суду у м. Кракові, передбачено підписаним між Україною і Польщею договором про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, що був ратифікований постановою Верховної Ради України № 3941-ХІІ від 04 лютого 1994 року.

Посилаючись на викладені обставини, ТОВ «Група РМФ» просило суд визнати та надати дозвіл на примусове виконання на території України заочного рішення Окружного суду у м. Кракові від 03 лютого 2016 року у справі за позовом ТОВ «Група РМФ» до ТОВ «Телерадіокомпанія «Ман» та видати виконавчий лист.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва, у складі судді Юзькової О. Л., від 18 серпня 2017 року клопотання ТОВ «Група РМФ» про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення Окружного суду у м. Кракові від 03 лютого 2016 року було залишено без задоволення.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що сторона, відносно якої ухвалено іноземне рішення суду, своєчасно і належним чином, не була повідомлена про розгляд справи у суді іноземної держави.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 05 жовтня 2018 року ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 серпня 2017 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що районний суд дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення Окружного суду у м. Кракові від 03 лютого 2016 року. Місцевий суд повно і всебічно не з'ясував обставини справи, не врахував обставини щодо виконання Шевченківським районним судом міста Києва (провадження 2-д/761/30/2015) доручення польського суду про вручення судових документів представнику ТОВ «Телерадіокомпанія «Ман» на підставі Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах (Гаага, 1965 року), зокрема те, що представнику ТОВ «Телерадіокомпанія «Ман» було вручено постанову Окружного суду у м. Кракові від 24 липня 2014 року, повідомлення про судовий розгляд з датою судового засідання 15 квітня 2015 року та додатки у кількості 33 аркушів. За наявності вищевказаних документів та того, що боржник отримав повідомлення про розгляд справи, яке мало відбутися 15 квітня 2015 року лише 10 липня 2015 року, у той час як рішення, визнання якого та виконання вимагається, ухвалене 03 лютого 2016 року, суд першої інстанції безпідставно погодився із доводами боржника щодо відсутності доказів належного повідомлення про розгляд справи. Також місцевий суд не прийняв до уваги посилання представника заявника на те, що ТОВ «Група РМФ» звернулося з позовом до Окружного суду у м. Кракові у справі до ТОВ «Телерадіокомпанія «МАН» про стягнення коштів ще у 2011 році та те, що протягом 2011 - 2016 років Окружний суд у м. Кракові здійснював цілий ряд процесуальний дій (у відповідності до законодавства договірної сторони), які давали йому правові підстави для постановлення заочного рішення без участі представника ТОВ «Телерадіокомпанія «Ман» за нормами Цивільного процесуального кодексу Республіки Польща. Крім того, у довідці складеній головою складу, який виносив постанову у Окружному суді у м. Кракові, ІХ Економічний відділ, в особі судді Окружного суду Марека Плонки на підставі статті 1144-1 Цивільно-процесуального кодексу та у зв'язку з пунктом 3 статті 50 договору між Республікою Польща та Україною про правову допомогу і правові відносини в цивільних і кримінальних справах, укладеного у м. Києві 24 травня 1993 року (законодавчий вісник 1994 № 96, позиція 465), суддя підтверджував, що сторона - відповідач ТОВ «Телерадіокомпанія «Ман» у м. Києві отримало повістку - виклик на засідання у відповідний час і в належному порядку. Також у матеріалах справи містяться документи на підтвердження направлення Міністерством юстиції України Окружному суду у м. Кракові листів з підтвердженням про вручення документів ТОВ «Телерадіокомпанія «Ман». Також апеляційний суд звернув увагу на те, що під час апеляційного розгляду справи представник ТОВ «Телерадіокомпанія «Ман» - Назаренко Д. О. не надав суду доказів на підтвердження того, що після отримання ним судових документів із Окружного суду у м. Кракові, товариство повідомило суд про відсутність договірних відносин з позивачем (відсутність судового спору), або вчинило інші дії щодо отриманих судових документів.

У жовтні 2017 року ТОВ «Телерадіокомпанія «Ман» подано касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 05 жовтня 2017 року та залишити в силі ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ТОВ «Телерадіокомпанія «Ман» не було належним чином повідомлене про дату слухання справи у Окружному суді у м. Кракові, крім того, Окружний суд у м. Кракові не є компетентним судом, який мав право розглядати дану справу.

27 жовтня 2017 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

Статтею 383 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

14 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

15 травня 2018 року справу розподілено судді-доповідачу.

Заперечень (відзиву) на касаційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За приписами статті 390 ЦПК України, 2004 року, рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Між Україною та Республікою Польща 24 травня 1993 року підписано договір (далі - договір) про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, ратифікований Верховною Радою України постановою від 04 лютого 1994 року. Договір набрав чинності 14 серпня 1994 року.

Статтею 49 зазначеного договору між державами передбачено, що за умов, передбачених цим договором, договірні сторони визнають і виконують на своїй території рішення, винесені на території іншої договірної сторони, а саме: 1) рішення судів з цивільних справ; 2) рішення судів з кримінальних справ в частині, що стосується відшкодування шкоди, заподіяної злочином. Положення пункту 1 застосовуються також до мирових угод з цивільних справ майнового характеру затверджених судом.

Положеннями статті 50 договору визначено, що рішення, зазначені в статті 49, підлягають визнанню і виконанню на території іншої договірної сторони, якщо: 1) згідно з законодавством тієї договірної сторони, на території якої рішення було винесене, воно набрало законної сили і підлягає виконанню, а в справах, що стосуються аліментних зобов'язань, також рішення, що не набрали законної сили, але підлягають виконанню; 2) суд, який виніс рішення, був компетентним на підставі цього Договору, а в випадку відсутності такого врегулювання в договорі - на підставі законодавства тієї договірної сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане; 3) сторона не була позбавлена можливості захисту своїх прав, а у випадку обмеженої процесуальної здатності - належного представництва, а зокрема, сторона, яка не прийняла участі в розгляді справи, отримала виклик в судове засідання своєчасно і належним чином; 4) справа між тими самими сторонами не була вже вирішена з винесенням рішення судом тієї договірної сторони, на території якої рішення судом тієї договірної сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане, і якщо між тими самими сторонами не була раніше порушена справа в суді тієї договірної сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане; 5) рішення органу третьої держави між тими самими сторонами і в тій самій справі не було вже визнане або виконане на території тієї договірної сторони, де рішення має бути визнане і виконане; 6) при винесенні рішення застосовано законодавство відповідно з цим договором, а у випадку відсутності такого врегулювання у договорі - на підставі законодавства тієї договірної сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане.

Відповідно до статті 51 договору передбачено, що клопотання про визнання і виконання рішення може бути подане безпосередньо до відповідного суду тієї договірної сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане, або також за посередництвом суду, який розглядав справу в першій інстанції. До клопотання потрібно додати: 1) рішення або його завірену копію разом з підтвердженням, що рішення набрало законної сили і підлягає виконанню, а в справах, що стосуються аліментних зобов'язань, якщо рішення не набрало законної сили, разом з підтвердженням, що воно підлягає виконанню, якщо це не витікає з самого рішення; 2) документ, який підтверджує, що сторона, відносно якої винесене рішення і яка не приймала участь у розгляді справи, отримала виклик у судове засідання своєчасно і належним чином, згідно з законодавством тієї договірної сторони, на території якої рішення було винесене; а в випадку обмеженої процесуальної здатності сторони - документ, який підтверджує, що та сторона була представлена належним чином; 3) завірений переклад клопотання, а також документів, зазначених в підпунктах 1-2, на мову тієї договірної сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане.

При цьому за положеннями статті 52 договору визнання і виконання рішення належить до компетенції суду тієї Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане. При розгляді справи суд обмежується перевіркою виконання умов, передбачених статтями 50 і 51.

За правилами пунктів 2, 3 частини першої статті 312 ЦПК України, 2004 року, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд: змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування; скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Відповідно до частин першої-третьої статті 303 ЦПК України, 2004 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Встановивши, що місцевий суд не навів дані про встановленні судом обставини, наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, апеляційний суд вірно вказав про те, що судом першої інстанції повно і всебічно не з'ясовано обставини справи.

Судом апеляційної інстанції при вирішення справи дотримано норми процесуального права.

Доводи касаційної скарги та зміст оскарженого судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Суд касаційної інстанції також враховує, що оскаржена ухвала суду апеляційної інстанції не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судового рішення, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Ман» залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 05 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников
О. В. Білоконь
С. Ф. Хопта