Справа № 166/1514/17 Головуючий у 1 інстанції: Фазан О.З.
Провадження № 22-ц/773/552/18 Категорія: 30 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Галицької І.П.,,

позивача ОСОБА_1, та її представника ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 21 лютого 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 09 вересня 2016 року в селі Заброди Ратнівського району Волинської області близько 07 години 45 хвилин коровою, яка належить ОСОБА_4, їй завдано тілесні ушкодження. О 08 годині 31 хвилина бригадою Ратнівського відділення ЕМД надано екстрену медичну допомогу та встановлено діагноз закритий перелом с/з лівої гомілки та суглобу. У зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями перебувала на лікуванні в Ратнівській центральній районній лікарні з 09.09.2016 року по 11.10.2016 року та у Волинській обласній клінічній лікарні з 12.10.2016 року по 20.10.2016 року .

Неодноразово зверталася до правоохоронних органів, по висновках яких та карті виїзду екстреної медичної допомоги, встановлено, що травму отримала внаслідок удару корови.

Стверджує, що відповідно до чеків, листка лікарських призначень, витратила 5715,60 гривень на лікування отриманих тілесних ушкоджень, заподіяних коровою відповідача.

06.03.2018 року письмово звернулася до відповідача з проханням відшкодувати понесені нею витрати на лікування, однак дане звернення залишилось без задоволення. .

Зазначає, що внаслідок протиправних дій відповідача їй заподіяно моральну шкоду, яка полягає в наступному: порушено встановлений ритм життя, що вплинуло на реалізацію планів, порушило звичаєвий ритм життя, пережила емоційний стрес, що супроводжувався почуттями розгубленості, обурення, тривоги, в результаті нападу корови пережила психологічний шок, який в подальшому переріз у затяжну депресію, зазнала душевних страждань, їй сниться корова і просинається від цього, плаче ночами, погіршився сон після перелому лівої ноги, постійно коливається настрій, розсіяна увага. Перебувала на лікуванні у Волинській обласній психіатричній лікарні № 1 з 09.03.2017 року по 11.04.2017 року.

Просить, з врахування уточненої позовної заяви, стягнути з ОСОБА_4 затрачені кошти на лікування в сумі 5175,60 гривень, та 20000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 21 лютого 2018 року в задоволені позову в даній справі відмовлено

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відмовляючи в задоволені позову в даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами винуватості відповідача у заподіяні ОСОБА_1 шкоди.

Такі висновки суду є правильними і ґрунтуються на встановлених судом обставинах справи та нормах матеріального права.

Судом встановлено, що між жителями с. Заброди, Ратнівського району Волинської області тривалий час існує усна домовленість (колективна угода) про спільне випасання належної їм великої рогатої худоби в одній череді, яке здійснюється власниками корів почергово на місцевих пасовищах, згідно з якою сім'я (господарство) повинна відпасти колективну худобу за встановленим графіком.

Відповідно до встановленого графіку 09 вересня 2016 року черга з випасання колективної худоби, у тому числі і корови ОСОБА_4, була за господарством матері позивача ОСОБА_1 Однак замість матері випасання корів здійснювала позивач ОСОБА_1.

Цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм ділового обороту. Звичаєм є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеним у певній сфері цивільних відносин.( ч. 1 ст. 7 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно з ч. 1 ст. 627, ст. 629 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язань. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Таким чином, між власниками великої рогатої худоби, які проживають у селі Заброди Ратнівського району Волинської області, зокрема й сторонами у справі, виникли зобов'язальні правовідносини щодо спільного випасання належної їм великої рогатої худоби, тобто спільна діяльність (ст. 1130 ЦК України).

Судом встановлено, що у відповідача на утриманні є корова ( а.с.90), яка випасається у череді із 45 коровами односельчан с. Заброди , які почергово їх випасають, що визнали сторони, підтвердили свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4.

09.09.2016 року позивач випасала стадо корів одна і отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого відламкового перелому обох кісток лівої гомілки в нижній третині зі зміщенням, що підтверджено довідкою комунального закладу "Волинський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" ( а. с. 71), медичною документацією ( а. с. 72-74), висновками Ратнівського відділу поліції ( а. с. 75-76), що також не заперечили сторони.

У зв'язку із отриманими тілесними ушкодженнями позивач перебували на лікуванні та приймала медичні препарати, що стверджено довідкою Волинської обласної клінічної лікарні (а.с. 77), листком лікарських призначень ( а.с. 78),чеками ( а.с. 79-87), письмовою заявою позивача від 19.02.2018 року.

Зобов'язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов'язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, заподіяна особі або майну підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Тобто, виходячи з положень цієї статті для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто зазначена норма передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є правовою підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Матеріали справи, а зокрема: медична документація, висновки поліції, містячи інформацію про отримання ОСОБА_1 тілесних ушкоджень від великої рогатої худоби , не містять інформації про власника цієї худоби.

Згідно з частинами першою та другою статті 180 ЦК України тварини є особливим об'єктом цивільних прав, на них поширюється режим речі, а правила поводження з тваринами встановлюється законом.

Таким законом є, зокрема Закон України «Про захист тварин від жорстокого поводження» у статті 9 якого визначено, що особа, яка утримує домашню тварину, зобов'язана супроводжувати домашню тварину поза місцями її постійного утримання. А також ця особа та особа, яка супроводжує домашню тварину зобов'язана забезпечити безпеку сторонніх людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною, безпеку дорожнього руху при проходженні з домашньою твариною біля транспортних шляхів і при їх переході шляхом безпосереднього контролю за її поведінкою, крім того фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов'язані не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб.

Згідно із частиною четвертою статті 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.

Враховуючи зазначена, оскільки відповідно до усного договору, відповідач передала корову відповідачу для випасання, то саме на позивачу покладався обов'язок забезпечення безпеку сторонніх людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди.

Доводи позивача про те, що вона не погоджувалась здійснювати випас корови, яка належить ОСОБА_4 та не бачила коли її привели на пасовище є суперечливими , а відтак не приймаються судом до уваги. В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1, вказувала, що знаючи, що у стаді перебуватиме корова ОСОБА_4, дуже переживала, як вона здійснюватиме такий випас, однак маючи на меті допомогти свої мамі 09..09.2016 року вийшла здійснювати випас корів. Крім того, представник відповідача та допитані в судовому засіданні свідки вказували, що корова, яка належить ОСОБА_4 постійно випасається разом із усіма коровами на пасовиську.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Позивач не надала беззаперечних доказів того, що саме коровою відповідача завдана їй шкода здоров'ю, оскільки дані факти не змогли підтвердити свідки, які були допитані в залі суду.

Так допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 суду показали, що не були очевидцями обставин, заподіяння позивачу шкоди здоров'ю, а дізнались про такі від самої позивача.

Твердження свідків про те, що корова, яка належить ОСОБА_4 є агресивною та не раз нападала на людей, самі по собі не свідчать про заподіяння даною коровою ушкоджень ОСОБА_1 09.09.2016 року.

Доводи апеляційної скарги , що корова є джерелом підвищеної небезпеки, а тому її володілець відшкодовує шкоду незалежно від вини є безпідставними та таким що не ґрунтуються на нормах матеріального права.

Законодавче поняття джерела підвищеної небезпеки закріплено у ст. 1187 ЦК України, згідно з якою джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для осіб, які цю діяльність здійснюють, та інших осіб.

Вважати будь-яких домашніх та сільськогосподарських тварин джерелами підвищеної небезпеки необґрунтовано, проте до них слід віднести лише чітко визначені категорії тварин, наприклад, великих сільськогосподарських тварин (буйволів, биків, яків), агресивних собак, а також собак бійцівських порід.

Враховуючи зазначена в даному випадку корова не є джерелом підвищеної небезпеки, як вважає позивач.

Відтак шкода, завдана тваринами, утримання яких не становить джерело підвищеної небезпеки (генеральний делікт), відшкодовується в повному обсязі власником тварини, за умови протиправної поведінки власника чи володільця тварини, завданої шкоди, причинно-наслідковим зв'язком між зазначеними елементами відповідальності, а також за умови наявності вини власника чи володільця тварини, що виражається у порушенні Правил утримання домашніх тварин у населених пунктах та норм КУпАП.

Позивачем не надано беззаперечних доказів вини відповідача, щодо заподіяння шкоди, належною їй коровою, а тому у суду першої інстанції не було правових підстав для задоволення даного позову.

Відмовивши у задоволенні вимог про стягнення з відповідача майнової шкоди, з підстав недоведеності її спричинення саме коровою ОСОБА_4, суд першої інстанції цілком обґрунтовано відмовив у задоволення вимог про відшкодування майнової шкоди , які є похідними від основних вимог.

Висновки суду ґрунтуються на повно і всебічно з'ясованих обставинах справи, перевірених належними доказами, на які є покликання в рішенні суду і яким суд дав правильну юридичну оцінку.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 382,384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 21 лютого 2018 року в даній справі-без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий:

Судді: