Номер провадження: 22-ц/785/4829/18
Номер справи місцевого суду: 520/3387/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, державний нотаріус Другої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 про визнання заповіту подружжя недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_9 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2018 року (суддя Коваленко О.Б.),

встановив:

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, просила суд ухвалити рішення, яким визнати заповіт подружжя ОСОБА_2, ОСОБА_10 щодо майна, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, посвідчений державний нотаріус Другої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_8, 02 червня 2011 року, зареєстрований в реєстрі за № 1-1409, недійсним.

За вказаним заповітом подружжя ОСОБА_2, ОСОБА_10 заповіли належний їм садовий будинок 996, який розташований за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт Затока, СТ «Прибой», також земельну ділянку загальною площею 0,028 га, за цією ж адресою, на якій розміщений будинок.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2018 року матеріали справиза позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, державний нотаріус Другої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 про визнання заповіту подружжя недійсним передано за підсудністю на розгляд до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_2

В скарзі з посиланням на порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення, направлення справи для продовження розгляду.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що позивач не погоджується з визначеним за підсудністю Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області.

Посилаючись на ту обставину, що відповідачі зареєстровані у Київському районі м. Одеси, а предмет спору не стосується жодних майнових прав на спадкове майно, вважає, що справа підсудна Київському районному суду м. Одеси.

Відзиву на апеляційну скаргу від відповідачів не надходило.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої ст. 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Направляючи справу для розгляду за підсудністю до Білгород-Дністровського суду Одеської області суд першої інстанції керувався нормою закону щодо виключної підсудності, оскільки спір стосується нерухомого майна.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, просила визнати заповіт подружжя ОСОБА_2, ОСОБА_10 щодо майна, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, посвідчений державний нотаріус Другої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_8, 02 червня 2011 року, зареєстрований в реєстрі за № 1-1409, недійсним.

За вказаним заповітом подружжя ОСОБА_2, ОСОБА_10 заповіли належний їм садовий будинок 996, який розташований за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт Затока, СТ «Прибой», також земельну ділянку загальною площею 0,028 га, за цією ж адресою, на якій розміщений будинок.

Згідно ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, предявляються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

У п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснено, що до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна з чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не повязаних з позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлених вимог про застосування наслідків недійсності правочину) тощо.

Отже, правила виключної підсудності, визначені ч. 1 ст. 30 ЦПК України стосуються позовів щодо будь-яких вимог, повязаних з правом особи на нерухоме майно, а також речових (майнових) прав на власне чи чуже нерухоме майно.

Оскільки предметом позову ОСОБА_2 є визнання правочину недійсним, а саме, заповіту подружжя стосовно нерухомого майна, садового будинку 996, земельної ділянку загальною площею 0,028 га, які розташовані за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт Затока, СТ «Прибой», суд першої інстанції, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку щодо передачі справи за підсудністю до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.

Доводи апеляційної скарги, що відповідачі зареєстровані у Київському районі м. Одеси, а предмет спору не стосується жодних майнових прав на спадкове майно, не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи судове рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 375 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим кодексом.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо судом першої інстанції ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України є малозначна, тому у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України в касаційному порядку оскарженню не підлягає крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 268, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 19.06.2018 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

ОСОБА_11