Постанова

Іменем України

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 143/436/15-ц

провадження № 61-13041св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Юрпротект»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 01 червня 2017 року у складі колегії суддів: Медяного В. М., Матківської М. В., Сопруна В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Юрпротект» (далі - ТОВ «Юридична фірма «Юрпротект») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про надання юридичних послуг, інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Позов мотивовано тим, що 23 жовтня 2012 року між ТОВ «Юридична фірма «Юрпротект» та відповідачем було укладено договір, відповідно до умов якого останній зобов'язався сплатити позивачу за надані юридичні послуги грошову суму в розмірі 15 % від реально стягненої суми з Київського професійного ліцею будівництва і комунального господарства на користь ОСОБА_4

Справа за позовом ОСОБА_4 до Київського професійного ліцею будівництва і комунального господарствапро поновлення на роботі, визнання наказу незаконним, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди розглядалась судами неодноразово.

Загалом з Київського професійного ліцею будівництва і комунального господарства на користь ОСОБА_4 було стягнуто 129 268,62 грн.

За таких обставин та відповідно до умов укладеного між сторонами про надання юридичних послуг ОСОБА_4 зобов'язаний сплатити на користь позивача 15 % від цієї суми, що складає 19 390,29 грн.

Оскільки станом на день звернення позивача до суду з цим позовом відповідач вказану суму не сплатив, отримавши при цьому грошові кошти на виконання судових рішень в повному обсязі, позивач з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просив стягнути з відповідача на його користь 24 834,89 грн, з яких: заборгованість за договором про надання юридичних послуг - 16 810,67 грн, інфляційні втрати у розмірі - 7 514,37 грн та 3 % річних в сумі 509,85 грн, а також понесені витрати по оплаті судового збору в сумі 248,89 грн 89 коп. та витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в сумі 420 грн.

Заочним рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 22 лютого 2016 року у складі судді Марченко Л. В. позов ТОВ «Юридична фірма «Юрпротект» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Юридична фірма «Юрпротект» заборгованість за договором про надання юридичних послуг від 23 жовтня 2012 року в сумі 24 834,89 грн, із них: заборгованість за договором - 16 810,67 грн, інфляційні втрати в розмірі 7 514,37 грн та 3 % річних в сумі 509,85 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Юридична фірма «Юрпротект» витрати по оплаті судового збору в сумі 248,89 грн та витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в сумі 420 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_4 отримав юридичні послуги відповідно до договору про надання юридичних послуг та зобов'язаний сплатити на користь ТОВ «Юридична фірма «Юрпротект» 15 % від суми, отриманої ним за рішенням судів від Київського професійного ліцею будівництва і комунального господарства.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 01 червня 2017 року частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_4, скасовано рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат по оплаті судового збору та ухвалено в цій частині нове рішення, яким понесені позивачем ТОВ «Юридична фірма «Юрпротект» судові витрати по оплаті судового збору в сумі 248,89 грн компенсовано за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В іншій частині заочне рішення залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване наявністю правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про надання юридичних послуг. Разом із тим колегія судів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині покладання на відповідача, який є інвалідом ІІ групи, обов'язку щодо відшкодування витрат позивачу, пов'язаних із розглядом справи, не є обґрунтованим, оскільки такі витрати мають компенсуватися за рахунок держави.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що між сторонами існувала лише усна домовленість щодо надання позивачем та отримання відповідачем юридичних послуг. При цьому гонорар, який підлягав сплаті позивачу становив 10 % від суми, стягнутої за рішенням суду у іншій справі на користь відповідача. Разом з тим, відповідач надав йому неякісні юридичні послуги.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу позивач не подав.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

14 березня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суди установили, що 23 жовтня 2012 року між ТОВ «Юридична фірма «Юрпротект» та ОСОБА_4 було укладено договір про надання юридичних послуг у справі за позовом ОСОБА_4 до Київського професійного ліцею будівництва і комунального господарства про поновлення на роботі, визнання наказу незаконним, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Загалом з Київського професійного ліцею будівництва і комунального господарства на користь ОСОБА_4 було стягнуто 112 071,14 грн, які останній отримав в порядку виконання судового рішення і 15 % від яких становить 16 810,67 грн.

Згідно з положеннями пункту 4 статті 1, частини третьої статті 27 Закону договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Відповідно до положень статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 «Послуги. Загальні положення» підрозділу 1 розділу ІІІ Книги п'ятої цього Кодексу можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

З огляду на предмет договору про надання юридичних послуг у цивільній справі (представництво інтересів матері клієнта як позивача у цивільній справі, що розглядається в суді) об'єктом оплати за договором є надані адвокатом юридичні послуги у зв'язку з вирішенням спору в суді.

Формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар (плата за договором), порядок обчислення якого (фіксований розмір чи погодинна оплата), підстави для зміни його розміру, порядок сплати, умови повернення тощо відповідно до статті 30 Закону визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Відповідно до пункту 1.1. укладеного між сторонами договору, виконавець, тобто позивач, надає замовнику, тобто відповідачу юридичні послуги шляхом надання усних консультацій з питань, що цікавлять замовника, складання документів правового характеру (заяви, позовні заяви, апеляційні скарги, клопотання), а також представництва інтересів замовника в суді всіх інстанцій у справі про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Згідно з пунктом 7.1. договору замовник зобов'язується сплатити виконавцю за надані послуги грошову суму в розмірі 15 % від реально стягненої суми з Київського професійного ліцею будівництва і комунального господарства на користь замовника.

Станом на день звернення позивача з даним позовом до суду відповідач ОСОБА_4 зазначеної суми позивачу не сплатив, хоча фактично (реально) отримав грошові кошти в повному обсязі.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною другою статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд правильно врахував презумпцію чинності спірного правочину - договору про надання юридичних послуг від 23 жовтня 2012 року, встановлену рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 30 січня 2017 року, яке набрало законної сили, та яким було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4 до ТОВ «Юридична фірма «Юрпротект» про визнання договору про надання юридичних послуг недійсним (а.с. 114-116, т. 2).

Доводам касаційної скарги про те, що ОСОБА_4 не підписував договір про надання юридичних послуг надана оцінка у рішенні Солом'янського районного суду міста Києва від 30 січня 2017 року.

Доказів щодо отримання ОСОБА_4 неякісних юридичних послуг або їх надання у іншій судовій справі матеріали справи не містять.

За таких обставин апеляційний суд на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_4 отримав юридичні послуги відповідно до договору про надання юридичних послуг та зобов'язаний їх оплатити. Оскільки відповідач не виконав цього зобов'язання, то повинен нести відповідальність, передбачену статтею 625 ЦК України.

Судове рішення апеляційної інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків суду обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Таким чином доводи касаційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.

Інші доводи касаційної скарги були предметом розгляду суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

08 серпня 2018 року ОСОБА_4 подав до Верховного Суду заяву про зупинення виконавчого провадження, в якій заявник, посилаючись на те, що старшим державним виконавцем Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві відкрито виконавче провадження № 56097057 та 26 липня 2018 року прийнято постанову про звернення стягнення на його заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи, просить зупинити вказане виконавче провадження.

Оскільки, переглядаючи рішення Апеляційного суду Вінницької області від 01 червня 2017 року, колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги та залишення оскаржуваного рішення суду без змін, тому заява ОСОБА_4 про зупинення вказаного виконавчого провадження задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 400, 410, 415-419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 01 червня 2017 року залишити без змін.

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_4 про зупинення виконавчого провадження № 56097057, відкрите старшим державним виконавцем Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві при примусовому виконанні виконавчого листа № 143/436/15-ц, виданого 16 червня 2017 року Погребищенським районним судом Вінницької області на виконання рішення Апеляційного суду Вінницької області від 01 червня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В.Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк