АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«18» вересня 2018 року

м. Харків

справа № 637/1339/17-ц

провадження № 22ц/790/4229/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Асєєвої В.В.,

учасники справи:

позивач - Моторне (транспортне) страхове бюро України,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 26 квітня 2018 року в складі судді Тордія Е.Н.,

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов'язаних із здійсненням виплати, який в подальшому уточнив.

Позовна заява мотивована тим, що 10 вересня 2014 року на території Російської Федерації мала місце дорожньо - транспортна пригода, за участю транспортного засобу марки «DAEWOO» з реєстраційним номером НОМЕР_2, який належить на праві власності ОСОБА_1

Постановою по справі про адміністративне правопорушення від 10 вересня 2014 року винним у скоєні дорожньо-транспортної пригоди визнано відповідача.

Зазначив, що на місці дорожньо-транспортної пригоди відповідачем пред'явлено страховий сертифікат «Зелена картка», серія UA015/10098095, оформлений на бланку Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп».

Вважав, що вказаний страховий сертифікат не був чинним на дату дорожньо-транспортної пригоди, оскільки відповідно інформації, наявній у Єдиній централізованій базі даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, вищезазначений страховий сертифікат видано щодо транспортного засобу іншого, ніж той, яким керував відповідач під час дорожньо-транспортної пригоди.

Вказав, що Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» заперечує справжність страхового сертифікату «Зелена картка», який був пред'явлений відповідачем на місці дорожньо-транспортної пригоди щодо автомобіля, який належить відповідачу, оскільки згідно оригіналу наявного страхового полісу з ідентичним номером значиться застрахованим транспортний засіб «Volkswagen» з номерним знаком НОМЕР_1

Зазначив, що 15 листопада 2015 року на його адресу надійшла вимога Російської спілки Автостраховиків в особі Відкритого акціонерного товариства Страхова компанія «Согласие» про відшкодування витрат на підставі Процедурних правил.

25 грудня 2015 року Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило виплату Відкритому акціонерному товариству Страхова компанія «Согласие» в розмірі 436,79 євро, що в гривневому еквіваленті становить 10980,56 грн.

Вказав, що правомірність виплат перевірено Акціонерним товариством «Укрексімбанк», як агентом валютного контролю.

Зазначив, що 09 червня 2017 року на адресу відповідача направлено претензію про компенсацію витрат у добровільному порядку. Проте, ані коштів, ані відповіді на адресу Моторного (транспортного) страхового бюро України не надійшло.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь раніше відшкодовану ним шкоду в розмірі 10980,56 грн.; стягнути з ОСОБА_1 на його користь сплачений судовий збір в розмірі 1600,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 26 квітня 2018 року позов Моторного (транспортного) страхового бюро України - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду Моторне (транспортне) страхове бюро Україниподав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що сертифікат «Зелена картка» UA015/10098095 не був чинним станом на дату дорожньо-транспортної пригоди, оскільки зазначений сертифікат видано щодо транспортного засобу іншого, ніж той, яким керував відповідач під час дорожньо-транспортної пригоди; що сертифікат видано в період до дати дорожньо-транспортної пригоди, а кінцева дата сертифікату «Зелена картка» UA015/10098095 передує даті дорожньо-транспортної пригоди; отже сертифікат, пред'явлений відповідачем під час дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу марки «DAEWOO» з реєстраційним номером НОМЕР_2 є фальшивим; що оскільки особою, винною в дорожньо-транспортній пригоді пред'явлено фальшивий сертифікат, то, виплативши страхове відшкодування, у нього виникло право вимоги до відповідача у межах фактичних витрат.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

В судове засідання учасники справи не з'явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи. Заяв про відкладення розгляду справи від учасників справи не надходило. 12 вересня 2018 року від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що сертифікат цивільно-правової відповідальності є чинним до того часу, поки його не визнано недійсним у судовому порядку, тому позивачем його позовні вимоги не доведено.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 10 вересня 2014 року на території Російської Федерації мала місце дорожньо - транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «DAEWOO» з реєстраційним номером НОМЕР_2, який належить ОСОБА_1

Постановою по справі про адміністративне правопорушення від 10 вересня 2014 року винним у скоєні дорожньо-транспортної пригоди визнано відповідача та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді 1500,00 рублів в дохід держави.

На місці дорожньо-транспортної пригоди відповідачем пред'явлено страховий сертифікат «Зелена картка» серія UA015/10098095, оформлений на бланку Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп».

Згідно відповіді Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» від 13 жовтня 2014 року зазначено, що в ході проведення розслідування по справі № RU-160064 договору страхування встановлено, що всі бланки договору «Зелена картка» серія UA015/10098095 були оформлені на автомобіль «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_1, термін дії сертифіката з 11 червня 2014 року по 10 липня 2014 року.

15 листопада 2015 року на адресу Моторного (транспортного) страхового бюро Українинадійшла вимога Російської спілки Автостраховиків в особі Відкритого акціонерного товариства Страхова компанія «Согласие» про відшкодування витрат на підставі Процедурних правил.

Правомірність виплат перевірено Акціонерним товариством «Укрексімбанк», як агентом валютного контролю.

25 грудня 2015 року Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило виплату Відкритому акціонерному товариству Страхова компанія «Согласие» в розмірі 436,79 євро, що в гривневому еквіваленті становить 10980,56 грн.

09 червня 2017 року Моторне (транспортне) страхове бюро Українинаправило претензію відповідачу щодо відшкодування витрат пов'язаних з виплатою.

Частиною 1 статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до положень частини 1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, Моторне (транспортне) страхове бюро Україниу межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 41 вказаного Закону Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно пункту 38.2.1. цього Закону Моторне (транспортне) страхове бюро Українипісля сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

В свою чергу, згідно пункту 1.11 статті 1 цього Закону страховий сертифікат «Зелена картка» - страховий сертифікат єдиної форми, що застосовується в країнах - членах міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", які зазначені і не викреслені у такому сертифікаті.

Відповідно до пункту 10.3. статті 10 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» договори міжнародного страхування діють на території країн, зазначених у таких договорах. Договори міжнародного страхування, які діють на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка», посвідчуються відповідним уніфікованим сертифікатом «Зелена картка», що визнається і діє в цих країнах.

Під час в'їзду на територію України власник транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, зобов'язаний мати на весь термін перебування такого транспортного засобу на території України сертифікат міжнародного автомобільного страхування "Зелена картка" або внутрішній договір страхування цивільно-правової відповідальності (пункт10.4. статті 10 цього Закону).

Страховий сертифікат «Зелена картка» - страховий сертифікат єдиної форми, що застосовується в країнах - членах міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка», які зазначені і не викреслені у такому сертифікаті (пункт 1.11. статті 1 цього Закону).

Згідно пункту 17.1. статті 17 цього Закону страховики зобов'язані укладати договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір «Зелена картка») відповідно до цього Закону та чинного законодавства України.

Відповідно до пункту 17.2. статті 17 цього Закону, поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є документом, технічний опис, зразки, порядок замовлення, організації постачання якого затверджуються Уповноваженим органом за поданням Моторного (транспортного) страхового бюро України.

Зразок типового поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на умовах міжнародної системи автострахування «Зелена картка» востаннє за поданням Моторного (транспортного) страхового бюро України затверджений в новій редакції розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 20 березня 2014 року № 81.

Відповідно до статті 40 цього Закону Моторне (транспортне) страхове бюро Україниє гарантом відшкодування шкоди: на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", заподіяної власниками та/або користувачами транспортних засобів, якщо такі власники та/або користувачі надали іноземним компетентним органам страховий сертифікат "Зелена картка", виданий від імені страховиків - членів Моторного (транспортного) страхового бюро України; на території України, заподіяної водіями - нерезидентами, на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", за інших обставин, визначених чинним законодавством про цивільно-правову відповідальність (пункт 40.1).

У разі, якщо Моторне (транспортне) страхове бюро Українивідповідно до Правил міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка" здійснило відшкодування шкоди за страховика - члена об'єднання або за власника та/або користувача, зареєстрованого в Україні транспортного засобу, який використовував за кордоном підроблений або змінений у незаконний спосіб страховий сертифікат "Зелена картка" та спричинив дорожньо-транспортну пригоду, відповідні витрати Моторного (транспортного) страхового бюро Українита регламентні виплати з фонду страхових гарантій мають бути компенсовані такими особами Моторному (транспортному) страховому бюро Українив повному обсязі (пункт 40.2).

Статтею 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, Моторне (транспортне) страхове бюро Україниу межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Пунктом 22.2 статті 22 цього Закону передбачено, що потерпілим - юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - Моторне (транспортне) страхове бюро Українивідшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну.

Згідно статті 29 цього Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року за № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок, та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від вини.

Відповідно до статті 9 Процедурних правил Ради Бюро міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка» Моторне (транспортне) страхове бюро Українигарантує відшкодування за будь-яким страховим сертифікатом «Зелена картка», навіть якщо такий сертифікат є фальшивим, не правочинним або зміненим у незаконний спосіб.

Статтею 981 Цивільного кодексу України передбачено, що договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним.

Відповідно до пункту 2 статті 18 Закону України «Про страхування» та статті 983 ЦК України факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування, який набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції щодо заповнення бланку страхового сертифікату «Зелена картка» та бланку полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на умовах міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка» (форма якого затверджена розпорядженням Держфінпослуг від 01 липня 2010 року за № 529 та рішенням загальних зборів повних членів Моторного (транспортного) страхового бюро України від 07 грудня 2010 року) бланк страхового сертифікату «Зелена картка» та бланк полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на умовах міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка» є комплектом бланків страхових документів із чотирьох аркушів. При виписуванні бланку полісу «Зелена картка» страховик передає страхувальнику два оригінальних бланка відповідного полісу.

Матеріали справи свідчать про те, що між ОСОБА_1 та представником Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» 11 травня 2014 року укладено договір старування цивільно - правової відповідальності, серія UA015/10098095 «Зелена картка», строком дії до 10 травня 2015 року (страховий сертифікат).

Відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на умовах міжнародної системи автострахування «Зелена картка» серія UA015/10098095 ОСОБА_2 та Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» уклали договір старування цивільно - правової відповідальності на автомобіль «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_1, строком з 11 червня 2014 року до 10 липня 2014 року.

Із відповіді Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» від 13 жовтня 2014 року вбачається, що в ході проведення розслідування по справі № RU-160064 договору страхування встановлено, що всі бланки договору «Зелена картка» серія UA015/10098095 були оформлені на автомобіль «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_1, термін дії сертифіката з 11 червня 2014 року по 10 липня 2014 року.

Статтями 76-81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів того, що страховий сертифікат від 11 травня 2014 року є фальшивим. Відповіді Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» не можуть розцінюватись як належні, допустимі та достатні докази в розумінні статей 71- 81 ЦПК України. Судових рішень щодо цього матеріали справи не містять. Клопотань щодо призначення та проведення судових експертиз від учасників справи не надходило.

Аналізуючи наведені обставини справи та норми права, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову Моторному (транспортному) страховому бюро України в задоволенні позову, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосував норми матеріального права, які їх регулюють, та дійшов обґрунтованого висновку, що відомості, викладені в листі Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» від 13 жовтня 2014 року, не можуть свідчити про факт підробки сертифікату «Зелена картка».

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи та мотиви апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Таким чином, рішення суду є законним, обґрунтованим, підстав для його зміни або скасування не вбачається, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для розподілу судових витрат не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381 - 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 26 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 20 вересня 2018 року.