Справа № 635/196/18
Провадження № 2/635/1181/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 червня 2018 року смт. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - Ільїної Г.І.,

секретар судового засідання - Горлова С.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представники позивача: - ОСОБА_2,

- ОСОБА_3,

- ОСОБА_4

відповідач - ОСОБА_5,

представник відповідача - ОСОБА_6,

третя особа - Служба у справах дітей Харківської районного державної адміністрації Харківської області,

представник третьої особи - Панченко Наталія Валентинівна,

третя особа - Департамент служби у справах дітей Харківської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_8, третя особа: Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області, про позбавлення батьківських прав та зустрічною позовною заявою ОСОБА_8 до ОСОБА_1, третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї, -

в с т а н о в и в :

10 січня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила позбавити ОСОБА_8 батьківських прав відносно його доньки - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що після народження дитини відповідач не виконував свої батьківські обов'язки, пов'язані з доглядом за дитиною та її вихованням, нецензурно висловлювався при дитині, вигнав позивача з дитиною із квартири.

З моменту припинення шлюбних відносин відповідач фактично не надавав жодного забезпечення дитині, уникав спілкування із нею, допустив утворення значної заборгованості зі сплати аліментів, що були стягнуті з нього за рішенням суду.

11 січня 2018 року суддею було зроблено запит щодо доступу до персональних даних про ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, з метою отримання інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи згідно з ч. 6 ст. 187 ЦПК України.

23 січня 2018 року від відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області надійшла відповідь на запит, згідно якої було встановлено, що відповідач зареєстрований за адресою, вказаною у позовній заяві.

24 січня 2018 року по вказаній цивільній справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву та зустрічний позов до ОСОБА_1, третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради (Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області), у якому просив усунути перешкоди у вихованні та спільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї.

В обґрунтування зустрічного позову, ОСОБА_8 посилався на перешкоди, що чиняться відповідачем за зустрічним позовом та іншими особами, що проживають разом із дитиною, його спілкуванню із донькою.

У судовому засіданні представник позивача, - ОСОБА_2, за первісним позовом підтримав первісний позов та просив його задовольнити, проти зустрічного позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні.

ОСОБА_8 та його представник у судове засідання не з'явились, представник ОСОБА_6 подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його та ОСОБА_8 участі.

Представник третьої особи - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, в судове засідання не з'явився, подав до суду пояснення, в яких первісний позов підтримав, просив його задовольнити, проти зустрічного позову заперечував, просив розгляд справи проводити без його участі.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області у судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі та ухвалити рішення по справі з урахуванням інтересів дитини.

Суд, дослідивши письмові докази в справі, заслухавши показання свідків, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Як вбачається із копії дублікату свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 26 вересня 2017 року, ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

З копії рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.06.2016 р. вбачається, що шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано 04 липня 2015 року (а.с. 8).

На підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30.04.2015 р. з ОСОБА_8 було ухвалено стягнути аліменти на утримання дитини, - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дружини, - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 9 - 11).

Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

З копії відповіді Комунального закладу охорони здоров'я «Харківська міська дитяча поліклініка №1» (вих. № 01-10/2133 від 05 грудня 2017 р.) на адвокатський запит, вбачається, що ОСОБА_8 жодного разу не звертався до закладку охорони здоров'я з питань, що стосуються здоров'я його дитини, - ОСОБА_9, станом здоров'я та забезпеченням належного догляду піклується мати дитини - ОСОБА_1 (а.с. 20).

Згідно копії відповіді Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 300 Харківської міської ради» (вих № 83/01-34 від 06.12.2017 р.) на адвокатський запит, батько дитини - ОСОБА_8 жодного разу не приходив до навчального закладу, не спілкувався з адміністрацією чи вихователями, не брав участь у батьківських зборах, не забирав дитину додому, супровід та матеріальне забезпечення під час перебування дитини у дошкільному навчальному закладі здійснює позивач - ОСОБА_1 (а.с. 21).

Відповідно до копії відповіді Центру раннього розвитку «Конфетті» від 05 грудня 2017 р. на адвокатський запит, ОСОБА_8 жодного разу не приходив до Центру, дитиною не цікавився, інформацію стосовно успіхів дівчинки не запитував, поряд із цим під час візитів до Центру дитину супроводжує її мати - ОСОБА_1 Вона сплачує всі необхідні витрати щодо перебування ОСОБА_9 у Центрі раннього розвитку «Конфетті» (а.с. 19).

Як вбачається з копії відповіді Дитячого футбольного клубу для дошкільнят "Футбік" від 05 грудня 2017 р. на адвокатський запит, за період відвідування дівчинкою Центру, її батько ОСОБА_8 жодного разу не приходив до розвиваючого закладу, дитиною не цікавився, жодних питань стосовно її успіхів не ставив. Приводить та забирає ОСОБА_9, зазвичай, її мати - ОСОБА_1 Остання також здійснює оплату за відвідування дівчинкою Центру (а.с. 18).

Згідно з копії розрахунку заборгованості по аліментам (вих. № 1810 від 16.11.2017 р.), виданого Міжрайонним відділом ДВС по Основ'янському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області, на момент подачі первісного позову за відповідачем обліковувалась заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 37567,62 грн. (а.с. 17).

Департамент служби у справах дітей Харківської міської ради надав до суду висновок (вих. № 393 від 15.06.2018 р.) про доцільність позбавлення ОСОБА_8 батьківських прав відносно його малолітньої доньки - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та про недоцільність встановлення порядку участі ОСОБА_8 у вихованні його малолітньої доньки - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в судовому засіданні показали, що ОСОБА_8 не надавав матеріальної допомоги на утримання доньки, не дбав про її розвиток, навчання, не спілкувався з дитиною, не виявляє інтересу до її світосприйняття, умов отримання нею освіти.

Відповідно до ч. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» це має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Згідно зі ст. 152 СК дитина має право на належне батьківське виховання, що передбачає дотримання батьками всіх тих вимог, які пред'являє закон до процесу виховання дитини.

Правом на належне виховання дитина наділяється з моменту народження.

Відповідач не надав суду належних доказів, які б підтверджували факт його участі у вихованні доньки та його бажанні спілкуватися з нею. Участь у вихованні не обмежується виплатою сум на її утримання.

Поряд із тим, суд критично оцінює надані, відповідачем за первісним позов копії квитанцій за період 2015-2018 роки, оскільки вони не свідчать про їх достатність для нормального фізичного і духовного розвитку дитини, не доводять факт отримання коштів позивачем за первісним позовом та не спростовують наявність заборгованості у межах виконавчого провадження, виплати на погашення якої були здійснені лише після пред'явлення позову про позбавлення батьківських прав.

Крім того, відповідно до листа Міжрайонного відділу ДВС по Основ'янському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області (вих. № 14966 від 15.03.2018), за ОСОБА_8 залишився борг зі сплати аліментів на дитину у розмірі 6213,62 грн.

Посилання ОСОБА_8 на те, що ОСОБА_1 чинить йому перешкоди у спілкуванні з донькою також не підтверджені належними доказами.

У відзиві на первісний позов ОСОБА_8 особисто підтверджує, що ОСОБА_1 прямо ніколи не відмовляла йому бачитись із дитиною, а із додатків, долучених до відзиву вбачається, що позивач докоряла відповідачу у небажанні бачитися із дитиною, у той час, як відповідач посилався на відсутність можливості приїхати до дитини.

Тому посилання відповідача за первісним позовом про те, що останній приймає участь у вихованні дитини шляхом матеріального забезпечення дитини не відповідають дійсності, оскільки сам факт сплати заборгованості по аліментам, які були в примусовому порядку стягнуті за рішенням суду з батька дитини - ОСОБА_8 в ході судового розгляду по даній справі не свідчать про матеріальне забезпечення дитини та не є таким, що вказує про добросовісність виконання батьком своїх обов'язків. При цьому, ОСОБА_8 не було надано обґрунтованих пояснень, в результаті чого утворилась заборгованість у виконавчому провадженні зі стягнення аліментів, та чому він не цікавився перебігом цього провадження.

Таким чином, об'єктивний аналіз встановлених судом обставин та фактів свідчить про те, що ОСОБА_8 не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться життям, здоров'ям та освітою дитини, незважаючи, що протягом даного періоду дитина хворіла, відвідувала додаткові розвиваючі заняття, потребувала додаткових витрат. Доказів на підтвердження понесення додаткових матеріальних витрат на дитину впродовж всього періоду з моменту розлучення і на час розгляду даної справи відповідачем за первісним позовом суду не надано. Тому сам факт погашення, в ході судового розгляду первісного позову про позбавлення батьківських прав, боргу зі сплати аліментів, які є обов'язком батька, не вказує на наявність турботи з його боку щодо доньки, а є лише способом доказування, з метою вирішення спору на свою користь.

Поряд із цим, відповідач за первісним позовом не навів допустимих та належних доказів щодо вчинення ОСОБА_1 будь-яких перешкод у спілкуванні із дитиною.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Зі змісту наведених норм права (ч. 1 ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України) та відповідно до усталеної судової практики Верховного Суду України право на позов в особи виникає лише тоді, коли її право, свобода чи інтерес або порушені, або невизнані, або оспорюються.

Так, Верховний Суд України у постанові від 18 травня 2016 р. у справі № 6-658цс15 висловив наступну обов'язкову для всіх судів України правову позицію: «Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні».

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 9 грудня 2015 року по справі № 6-849цс15, де висловив наступну правову позицію: з урахуванням частини першої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України,частини першої статті 15 Цивільного кодексу України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого ви виріши питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Отже, дотримуючись правових позицій Верховного Суду України по справах № 6-658цс15, №6-849цс15, а також у справах № 6-84цс14, № 6-94цс13 та враховуючи норми ч. 1 ст.4 ЦПК України, ст.15 ЦК України можна стверджувати, що у разі, коли в конкретній справі жодне право, свобода чи інтерес саме позивача не було порушено, права, свободи чи інтереси позивача відповідач не оспорює, то в такому разі правових підстав для задоволення такого конкретного позову немає.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року встановлено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині; доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, обставини справи дають суду достатні підстави вважати, що відповідач за первісним позовом - позивач за зустрічним позовом, ОСОБА_8, є таким, що ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно своєї доньки - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, не турбується про її фізичний, духовний та моральний розвиток, порушуючи вимоги ст. 150 Сімейного кодексу України щодо захисту прав та інтересів неповнолітніх, їх виховання, турботи про фізичний, духовний та моральний розвиток, а тому повинний бути позбавлений батьківських прав, що свідчить про безпідставність та недоведеність по своїй природі позовних вимог ОСОБА_12 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком, який проживає окремо від неї.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме: суму судового збору суд залишає за рахунок позивача, відповідно до її заяви.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_8, третя особа: Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно його доньки - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_8 до ОСОБА_1, третя особа: Департамент служби у справах дітей Харківської міської ради (Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області), про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Харківський районний суд Харківської області до апеляційного суду Харківської області.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, місце проживання - АДРЕСА_1. паспорт серії НОМЕР_4, виданий Комінтернівським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 12 червня 2012 року.

Представник позивача - ОСОБА_2, адреса місця роботи - м. Харків, площа Конституції, буд. 1, 3 під'їзд, офіс 36-07, діє на підставі довіреності серії НМТ № 137339 від 24.12.2017 р., строк дії до 24.12.2020 р.

Представник позивача - ОСОБА_3, діє на підставі довіреності серії НМТ № 137339 від 24.12.2017 р., строк дії до 24.12.2020 р.

Представник позивача - ОСОБА_4, діє на підставі довіреності серії НМТ № 137339 від 24.12.2017 р., строк дії до 24.12.2020 р.

Відповідач - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, місце проживання - АДРЕСА_2, паспорт серії НОМЕР_5, виданий Вовчанським РВ ХМУ МВС України в Харківській області від 08.06.2006 р.

Представник відповідача - ОСОБА_6, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю НОМЕР_6 від 17.12.2014 р., діє на підставі ордеру серії ХВ № 00019 від 16.02.2018 р.

Третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, юридична адреса - м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 55.

Третя особа - Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області, юридична адреса - м. Харків, проспект Гагаріна, буд. 157-А, каб. 25-а.

Представник третьої особи - Панченко Наталія Валентинівна, довіреність № 10 від 04.01.2018 р., дійсна до 31.12.2018 р., юридична адреса місця роботи - м. Харків, проспект Гагаріна, буд. 157, каб. 25-а.

Суддя Г.І. Ільїна