АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/10087/17 (категорія: спадкові)

Провадження № 22ц/790/2801/18

14 червня 2018 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Бурлака І.В.,

- Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2018 року (суддя Єрмак Н.В.)

у цивільній справі № 643/10087/17 за позовом ОСОБА_3 до Територіальної громади в особі Харківської міської ради, третя особа Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради

про визнання права власності у порядку спадкування за законом на житлову кімнату, -

встановив:

08.08.2017 року ОСОБА_3 звернулася у суд з позовом до Територіальної громади в особі Харківської міської ради, у якому просила визнати за нею право власності на житлову кімнату АДРЕСА_1, у порядку спадкування за законом після смерті сина - ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер іі син ОСОБА_4 Після його смерті відкрилася спадщина, до якої входить нерухоме майно - житлова кімната АДРЕСА_1, яка належала померлому на підставі договору купівлі продажу від 23.01.2004 року, посвідченого Губарєвим І.Ю. приватним нотаріусом ХМНО за реєстровим № 440.

28.07.2016 року вона звернулася до Третьої Харківської ДНК з заявою про прийняття спадщини. Було заведено спадкову справу № 271/2016. Постановою нотаріуса від 31.05.2017 року відмовлено у вчинені нотаріальної дії, у зв'язку з тим, що у наданих нотаріусу правовстановлюючих документах по - різному вказаний об'єкт нерухомого майна « кімната,приміщення», «кімната» або « квартира,приміщення», то б то немає його чіткого визначення.

Зазначала, що спадок прийняла відповідно до підстав ст.. 1221, ч.1 ст.1268 та ст.. 1269 ЦК України, однак отримати свідоцтво про право власності у нотаріальному порядку не має можливості.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 27 лютого 2018 року ОСОБА_3 відмовлено у задоволені позову.

05.04.2018 року ОСОБА_3 звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на те, що, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду не відповідає засадам цивільного судочинства, є незаконним та необґрунтованим , просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що висновок суду про недоведеність належності кімнати АДРЕСА_1 ОСОБА_4 не відповідає дійсності, оскільки докази на це наявні в матеріалах справи письмові докази.

Просить суд апеляційної інстанції прийняти нові докази, які були нею отримані після закінчення розгляду справи, та вона не мала можливості надати їх до суду першої інстанції, а саме лист КП «ХМБТІ» ХМР від 26.03.2018 р. на копію технічного паспорту за адресо. АДРЕСА_1 з виправленнями, які внесено після її звернення з відповідною заявою від 21.03.2018 р.

Зазначає, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, призводить до того, що майно набуває статусу правової невизначеності, оскільки згідно із законодавством спадкодавець ОСОБА_4 був зареєстрований власником майна, вона є спадкоємницею за законом, але не може набути на нього право власності. Така невизначеність перешкоджає належним чином реалізовувати зобов'язання по утриманню майна., порушує її право на визначення місця проживання, оскільки фактично мешкає вона за цією адресою. Крім того іншого житла у власності не має.

Учасники справи відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не подавали.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України ( в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив із того, що позивач, з метою здійснення свого спадкового права, всупереч вимог статті 1297 ЦК України, передчасно та безпідставно звернулася до суду з даним позовом, не скориставшись в повній мірі правом для вирішення даного питання в позасудовому порядку, оскільки обов'язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно визначено законом.

Такий висновок судів попередніх інстанції узгоджується з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

За змістом частини першої статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до положень статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно статті 1297 спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я я кожного з них, із зазначенням імені та частки спадщині інших спадкоємців.

Згідно пункту 4.12. Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

Статтею 46 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій, повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця.

Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні.

Судом встановлено, що підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Даний факт підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого на його ім'я, серії НОМЕР_1 (а. с. 17).

Також, встановлено, що ОСОБА_3, мати померлого ОСОБА_4, звернулась до державного нотаріуса Третьої харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, заведено спадкову справу № 271/2016. Свідоцтво на спадщину не видавалось 9а.с.55)

31 травня 2017 року державний нотаріус Третьої харківської державної нотаріальної контори виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я ОСОБА_3 на кімнату, приміщення 4-го поверху, №239-1,239-2,239-3 ( з місцями спільного користування 1/17 част. Коридору CLXXII, кухні CL XXIII -3,4 кв.м.) у гуртожитку літ.-А-5, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1, після смерті її сина, ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, яка належала померлому (а. с. 4), я зв'язку з тим, що у документах, необхідних для вчинення нотаріальної дії, по - різному вказаний даний об'єкт нерухомого майна « кімната,приміщення», «кімната» або «квартира, приміщення», тобто немає його чіткого визначення, а також у правовстановлюючому документі зазначена кімната без номера.

Обґрунтовуючи постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, державний нотаріус зазначила, що встановлені розбіжності у правовстановлюючих документах на момент набуття права власності та відкриття спадщини позбавляють її можливості чітко визначити об'єкт нерухомого майна та видати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до роз'яснень, викладених в пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

В апеляційній скарзі заявник посилається на наявність постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а тому вважає, що суд безпідставно відмовив їй у позові.

Колегія суддів приходить до висновку , що наявність постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії не є самостійною підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування, адже вказана постанова мотивована саме наявністю суперечливих даних та розбіжностей щодо визначення об'єкту спадкування та ненаданням позивачкою документів для усунення наявних неточностей, що безпосередньо впливає на можливість здійснення майнових прав позивача, як спадкоємця, тобто, сама позивач не сприяла реалізації її законних прав та обов'язків, а тому вважати постанову нотаріуса такою, що порушує права позивача підстав немає.

Беручи до уваги зазначене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин, встановив фактичні обставини, які мають значення для вирішення спору та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Також судова колегія приймає до уваги, що ОСОБА_3 вже після ухвалення рішення судом першої інстанції, КП»ХМБТІ» виправлена технічна описка, та внесено відповідні зміни в технічний паспорт, в якому визначено обї/єк5т нерухомого майна, як «кімната 4-го поверху АДРЕСА_1, а тому (у разі подання всіх необхідних документів) існує можливість одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину.

Апеляційний суд відхиляє також доводи позивача про можливість самостійного усунення розбіжностей в найменуванні та визначені складових предмету спадкування, які містяться в копіях правовстановлюючих документів та виданих КП «ХМБТІ» технічних паспортах, оскільки вирішення цих питань знаходиться за межами позовних вимог. Крім того, невизначеність «1/17 част. коридору CLХХІІ та кухні CLХХІІІ - 3,4 кв.м.», які згідно договору купівлі-продажу від 23.01.2004 року ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_7 (а.с.6), свідчить про те, що вирішення питань, пов'язаних з визначенням переходу права власності на об'єкт, який перебуває у спільному користуванні , обумовлює необхідність залучення вказаних осіб (співвласників, співкористувачів) до участі у справі.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновків судів не спростовують та на їх правильність не впливають.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 червня 2018 року.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: І.В. Бурлака

О.М. Хорошевський