Справа № 309/3603/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 лютого 2018 року м. Ужгород

апеляційний суд Закарпатської області у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: ОСОБА_1

суддів: Готра Т.Ю., Куштана Б.П.

з участю секретаря судового засідання: Пилип Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від імені яких діє представник ОСОБА_4 на рішення Хустського районного суду, ухваленого 18 липня 2017 року, та на ухвалу Хустського районного суду про відмову в зупиненні провадження у справі, постановленої 18 липня 2017 року головуючою суддею Волощук О.Я., у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, де треті особи без самостійних вимог на предмет спору є Боронявська сільська рада та ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщення та зняття з реєстраційного обліку,

встановив:

У жовтні 2016 року ОСОБА_5 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстрації. Позовні вимоги вмотивовано тим, що він є власником домовлодіння № 29 по вул. Миру в с. Бороняво Хустського району, який йому подарував батько ОСОБА_6 на підставі договору дарування житлового будинку від 29 червня 2016 року та договору дарування земельної ділянки від 29 червня 2016 року.

Починаючи із 1999 року у даному житловому будинку зареєстрована відповідачка ОСОБА_2, дружина його брата ОСОБА_6. Фактично в даному будинку відповідачка проживала до 2014 року. Відповідачкою та її чоловіком ОСОБА_3 побудований інший житловий будинок, який розташований за адресою с. Бороняво, вул. Миру, 29 «А» Хустського району Закарпатської області, якому присвоєна окрема поштова адреса, у вказаному будинку фактично і проживає відповідачка ОСОБА_6. Наявність реєстрації відповідачки у будинку позивача перешкоджає вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належною позивачу власністю, а тому, просив суд задовольнити його позов.

Ухвалою Хустського районного суду від 18 липня 2017 року відмовлено в задоволенні клопотання представника ОСОБА_4 про зупинення провадження у даній справі.

Рішенням Хустського районного суду від 18 липня 2017 позов ОСОБА_5 задоволено частково. Визнано ОСОБА_6 такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку № 29 по вул. Миру в с. Бороняво Хустського району Закарпатської області. Зазначено, що дане рішення є підставою для зняття ОСОБА_6 з реєстраційного обліку в будинку № 29 по вул. Миру в с. Бороняво Хустського району Закарпатської області. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з даними рішенням та ухвалою суду представник ОСОБА_6 та ОСОБА_3 представник ОСОБА_4, оскаржила їх в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить ухвалу та рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування скарги посилається на те, що нею подавалася заява про неможливість зявитися в судове засідання та про зупинення розгляду справи, однак суд розглянув справу без її участі та ухвалив судове рішення по суті. Вважає, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки позивач незаконно набув право власності на 1/2 частину будинку, яка насправді належить її чоловікові ОСОБА_3 Тобто, вона як дружина співвласника правомірно набула права користування даним житлом. Крім того, вважає, що суд повинен був зупинити провадження до розгляду інших прав, а саме: справи № 713/4612/2012 у якій може бути встановлено правомірність оформлення свідоцтва про право власності від 27.03.2008 р. на підставі якого і було укладено договір дарування від 29.06.2016 р. та справи №309/2312/16-ц якою може бути встановлено правомірність набуття її чоловіком права власності на 1/2 частину будинку згідно договору дарування від 22.03.1982 року.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 9 Перехідних положень ЦПК України (тут і надалі в редакції чинній з 15 грудня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як зазначено в ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Встановлено, що відповідно до договору дарування від 29.06.2016 р. ОСОБА_6 подарував ОСОБА_5 житловий будинок № 29 по вул. Миру в с. Бороняво Хустського району (а.с.7, 8).

В житловому будинку №29 по вул. Миру в с. Бороняво Хустського району Закарпатської області зареєстрована відповідачка ОСОБА_6, що стверджується довідкою Боронявської сільради №1327 від 20.07.2016 року та копією її паспорту (а.с. 13, 30, 31).

Згідно довідки ВК Боронявської сільської ради №1323 від 20.07.2016 р. ОСОБА_6 фактично проживає із своїм чоловіком ОСОБА_3 у новозбудованому житловому будинку №29 А по вул. Миру в с. Бороняво Хустського району Закарпатської області (а.с.14).

Відповідно до акту обстеження дворогосподарства гр. ОСОБА_6 від 03.10.2016 р. на даний період ОСОБА_6 проживає ІНФОРМАЦІЯ_1 «А» біля 5 років (а.с.6).

Предявляючи даний позов, ОСОБА_5 просив визнати ОСОБА_6 такою, що втратила право на користування житлом з підстав передбачених ст.ст. 71, 72, 107 ЖК УРСР.

Задовольняючи дану позовну вимогу, суд першої інстанції виходив з її обґрунтованості та доведеності.

Апеляційний суд, погоджується з даним висновком суду першої інстанції оскільки такий ґрунтується на матеріалах справи.

Згідно статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічні норми містилися в статтях 10, 60 ЦПК України (в редакції чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції).

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно з ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Статтею 107 ЖК УРСР передбачено, що у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття.

В даному випадку вищезазначеними довідкою від 20.07.2016 р. та актом обстеження дворогосподарства від 03.10.2016 р. стверджено, що ОСОБА_6 вибула на постійне проживання в інше жиле приміщення (с. Бороняво, вул. Миру, 29 «А») і проживає там протягом тривалого часу.

Дані обставини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ні в суді першої інстанції, а ні в апеляційні скарзі не заперечуються.

За таких обставин, суд вірно задовольнив позовну вимогу про визнання ОСОБА_6 такою, що втратила право на користування житлом.

Всі доводи апеляційної скарги щодо неправомірності набуття позивачем права власності на 1/2 частину житлового будинку та належності цієї частини чоловіку відповідачки ОСОБА_3 не мають жодного правового значення, оскільки даний позов предявлено не в порядку захисту права власності, а з підстав передбачених ст.ст. 71, 72, 107 ЖК УРСР, і такі обставини судом першої інстанції встановлено. Апелянти ж їх належними та допустимими доказами не спростували.

З цих же міркувань, колегія суддів погоджується з ухвалою суду першої інстанції від 18.07.2017 р. про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_4 про зупинення провадження у переглядаємій справі, позаяк, справи № 713/4612/2012 та №309/2312/16-ц стосуються спору щодо права власності на спірний житловий будинок, однак по даним цивільним справам не можуть бути встановлені жодні обставини, які могли б вплинути на застосування судом першої інстанції приписів ст.ст. 71, 72, 107 ЖК УРСР. Тобто, підстави передбачені п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України для зупинення провадження у справі, відсутні.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, що відповідно до ст. 375 ЦПК України, є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Виходячи з викладеного та керуючись нормами статей 367, 374, 375, 381, 382 і 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від імені яких діє представник ОСОБА_4, залишити без задоволення.

Рішення Хустського районного суду від 18 липня 2017 року, та ухвалу Хустського районного суду від 18 липня 2017 року про відмову в зупиненні провадження у справі, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2018 року.

Головуючий : ____________________ Судді : ______________________

______________________