АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 621/2789/17

Провадження № 22-ц/790/4758/18

18 вересня 2018 року

м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Бойко А. О.,

учасники справи

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 22 червня 2018 року (суддя Бібік О.В.)

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, -

встановив:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом ОСОБА_2 про поділ майна.

21.06.2018 року від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_3 надійшла заява про забезпечення позову.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 22.06.2018 року клопотання представника позивача було задоволено. Накладено арешт на житловий будинок загальною площею 179,8 кв.м, житловою площею 87,8 кв.м, який складається з літ. А-2 та споруди, огорожі № 1, ворота № 2, хвіртка № 3, ворота № 4, який знаходиться на земельній ділянці площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 Оціночна вартість якого складає 1627565,00 грн, без урахування вартості земельної ділянки; квартиру, загальною площею 36,00 кв.м, житловою площею 17,3 кв.м, розташованою за адресою: АДРЕСА_1; житловий будинок загальною площею 55,8 кв.м, житлоовю площею 37,9 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 2500 кв.м по АДРЕСА_4 прибудову до нежитлової будівлі, загальною площею 10,3 кв.м, розташованою за адресою: АДРЕСА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що заходи забезпечення позову, які прийняті судом, не є співмірними із заявленими позивачем вимогами. Крім того, суд наклав арешт на все його майно, чим грубо порушив норми ч. 3 ст.150 ЦПК України.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що існують реальні ризики, що до моменту ухвалення рішення по справі не буде можливості розділити майно, яке набуте сторонами у шлюбі та за рахунок іншого майна відшкодувати компенсацію.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи клопотання, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до того, що ухиляючись від майбутнього виконання рішення суду у даній справі, відповідач може здійснити відчуження спірного майна на користь інших осіб.

Однак, колегія суддів в повній мірі не може погодитись з вказаним висновком.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК України).

У п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз'яснено, що позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно з п. 4 вказаної постанови передбачено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У заяві про забезпечення позову представник позивача ОСОБА_3 просила накласти арешт на вказане вище нерухоме майно, посилаючись на те, що предметом позову є вимоги про поділ майна подружжя. Відповідач у будь-який момент може здійснити відчуження спірного майна, що може у подальшому утруднити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність забезпечення позову, оскільки невжиття таких заходів може призвести до того, що у разі якщо відповідач розпорядиться спірним майном, це ускладнить або зробить неможливим виконання можливого рішення суду.

Однак суд вважає, що обраний вид забезпечення позову у вигляді накладення арешту є неспівмірним із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовано і відповідності до вимог ст.151 ЦПК України дійшов до висновку про наявність підстав для вжиття таких заходів.

Разом з тим, при вирішенні цього питання суд не звернув увагу на ту обставину, що серед передбачених частиною 1 статті 152 ЦПК України видів забезпечення позову, такий вид як накладення арешту є крайнім заходом забезпечення позову, для застосування якого ні матеріли справи, а ні викладені в заяві про забезпечення позову доводи представника позивача не містять достатніх даних.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що з урахуванням обставин справи, предмету спору, характеру спірних правовідносин, завдань цивільного судочинства та забезпечення рівності прав і охоронюваних законом інтересів сторін достатнім для забезпечення позову у даному випадку є такий вид забезпечення позову як заборона відчуження вказаного позивачем майна відповідача.

Оскільки обраний судом першої інстанції спосіб забезпечення позову може призвести до необґрунтованого обмеження права власника на реалізацію захищеного права володіння майном, колегія вважає за доцільне змінити його з арешту нерухомого майна на заборону його відчуження.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 ст.374 ЦПК України).

Керуючись ст.367, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 22 червня 2018 року - змінити.

Заборонити відчуження:

- житлового будинку загальною площею 179,8 кв.м, житловою площею 87,8 кв.м, який складається з літ. А-2 та споруди, огорожі № 1, ворота № 2, хвіртка № 3, ворота № 4, який знаходиться на земельній ділянці площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 Оціночна вартість якого складає 1627565,00 гривень, без урахування вартості земельної ділянки;

- квартири, загальною площею 36,00 кв.м, житловою площею 17,3 кв.м, розташованою за адресою: АДРЕСА_1;

- житлового будинку загальною площею 55,8 кв.м, житловою площею 37,9 кв.м., який розташований на земельній ділянці площею 2500 кв.м по АДРЕСА_4

- прибудови до нежитлової будівлі, загальною площею 10,3 кв.м, розташованою за адресою: АДРЕСА_3

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 вересня 2018 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко