Справа № 404/3167/18
Номер провадження 2-з/404/60/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/про забезпечення позову/

20 вересня 2018 року Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді - Іванової Н.Ю.

при секретарі - Гуйван О.В.

розглянувши, без фіксування судового процесу, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Кіровоградської філії ДП «СЕТАМ» ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Кіровоградська філія ДП «СЕТАМ» про встановлення факту повного розрахунку та виконання умов договору за грошовим зобов»язанням за договором купівлі-продажу комплексу будівель від 12.09.2013 р. та зобов»язання провести державну реєстрацію речових прав цього правочину, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного реєстратора Кіровоградської філії ДП «СЕТАМ» ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Кіровоградська філія ДП «СЕТАМ» про встановлення факту повного розрахунку та виконання умов договору за грошовим зобов»язанням за договором купівлі-продажу комплексу будівель від 12.09.2013 р. та зобов»язання провести державну реєстрацію речових прав цього правочину. Просить:

- встановити факт проведення повного розрахунку та виконання покупцем договору, а саме позивачем ОСОБА_1 з ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу комплексу будівель та споруд від 12.09.2013 року в сумі 700 000 грн.

- зобов»язати ОСОБА_3 надати ОСОБА_1 нотаріально засвідчену заяву про факт проведення повного розрахунку за договором купівлі-продажу комплексу будівель та споруд від 12.09.2013 року в сумі 700 000 грн. відповідно до п. 2.6. договору.

- зобов»язати державного реєстратора Кіровоградської філії ДП «СЕТАМ» ОСОБА_2 провести державну реєстрацію речових прав на комплекс будівель за адресою вул. Орджонікідзе 4 у м. Бобринець відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу комплексу будівель від 12.09.13 р. та внести ці відомості до Державного реєстру речових прав.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15.06.2018 року відкрито провадження та призначено підготовче засідання по справі.

ОСОБА_1 19.09.2018 року подала заяву про забезпечення позову. Просить заборонити органам та суб»єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо комплексу будівель, який розташований в м. Бобринець, Кіровоградська область, по вул. Орджонікідзе (Незалежності) 4.

Заява мотивована тим, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу комплексу будівель від 12.09.2013 року, позивач виконала умови договору щодо розрахунку та сплатила відповідачу достроково грошові кошти в розмірі 700 000 грн. Однак відповідач ОСОБА_3 відмовилась виконувати своє зобов»язання за договором, яке передбачене п. 2.6. зазначивши, що заяву щодо засвідчення факту повного розрахунку за договором вона не підпише, в зв»язку з чим, на сьогоднішній час не зважаючи на повний розрахунок за договором купівлі-продажу комплексу будівель за адресою вул. Орджонікідзе (Незалежності) 4 у м. Бобринець право власності в Державному реєстрі речових прав зареєстровано за ОСОБА_3, що порушує права позивача як покупця користуватись та вільно розпоряджатись придбаним майном. На даний час наявний ризик того, що відповідач ОСОБА_3 може відчужити або в інший спосіб передати спірний комплекс будівель третім особам шляхом проведення укладення правочину про відчуження та здійснення відповідної реєстраційної дії.

Частиною 1 статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також відповідно до пункту 20 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача на час судового розгляду позову про право на це майно суд за клопотанням позивача може вжити заходи забезпечення позову (статті 151, 152 ЦПК), наприклад, накласти арешт на майно, заборонити відповідачеві вчиняти певні дії (розпоряджатися і/або користуватися спірним майном), заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, передати спірне майно на зберігання третій особі відповідно до статті 976 ЦК (судовий секвестр).

Адекватність заходу забезпечення позову визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Таким чином, керуючись наведеними нормами цивільного процесуального законодавства та враховуючи роз'яснення Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При задоволенні заяви про забезпечення позову, суддя враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п.43 Рішення по справі «Шмалько проти України» «право на суд», одним із аспектів якого є право на доступ, тобто право подавати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов»язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Також слід звернути увагу, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз'яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника про забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв'язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд дійшов висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову по справі.

З огляду на зазначене можливо дійти висновку про те, що існує реальна загроза невиконання судового рішення, заявлені заходи забезпечення позову є співмірними заявленим позовним вимогам, їх невжиття може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його ухвалення на користь позивача, оскільки предметом спору є встановлення факту повного розрахунку та виконання умов договору за грошовим зобов»язанням за договором купівлі-продажу щодо спірного майна, а відтак не вжиття заходів забезпечення позову порушить право позивача на судовий захист.

Відповідно ч. 6 ст. 154 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно ч. 1 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити.

Заборонити органам та суб»єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо комплексу будівель № 4 по вул. Орджонікідзе (Незалежності) у м. Бобринець, Кіровоградська область.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня проголошення даної ухвали до апеляційного суду Кіровоградської області.

Ухвала набрала законної сили 20 вересня 2018 року.

Строк пред'явлення ухвали до виконання - три роки.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда Н. Ю. Іванова