Постанова

Іменем України

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 757/27307/17-ц

провадження № 61-8509св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Київгаз»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 вересня 2017 року в складі судді Москаленко К. О. та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14 листопада 2017 року в складі колегії суддів: Гаращенка Д. Р., Невідомої Т. О., Пікуль А. А.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Київгаз» (далі - ПАТ «Київгаз») про зобов'язання вчинити дії.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_4 є споживачем газу, який встановлений у належній йому на праві власності квартирі АДРЕСА_1. Оскільки позивач використовує газ тільки для приготування їжі, відповідно до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» звернувся до відповідача із заявами про призначення дати до 01 січня 2018 року для безоплатного встановлення індивідуального лічильника газу у вказаній квартирі з метою забезпечення обліку фактично використаного газу. Позивачу було відмовлено, оскільки встановлення індивідуальних лічильників газу проводиться за рахунок коштів споживача газу в повному обсязі. Вважає відмову відповідача протиправною, оскільки, вона суперечить Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

На підставі викладеного ОСОБА_4 просив: визнати відмову ПАТ «Київгаз» у призначенні дати проведення робіт (до 01 січня 2018 року) та у безоплатному встановленні індивідуального лічильника газу у квартирі АДРЕСА_1 для обліку фактично використаного природного газу з 01 січня 2018 року протиправною та незаконною; зобов'язати ПАТ «Київгаз» встановити конкретну дату проведення робіт (до 01 січня 2018 року) та за рахунок коштів ПАТ «Київгаз» безоплатно встановити індивідуальний лічильник газу в указаній квартирі.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22 вересня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що судом не встановлено порушення прав позивача відповідачем, оскільки до суду не подано доказів, що ОСОБА_4 звертався до ПАТ «Київгаз» з указаними вимогами. Законом не передбачено обов'язку відповідача невідкладного, безоплатного встановлення газового лічильника у квартирі позивача.

Ухвалоюапеляційного суду м. Києва від 14 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що обов'язок по встановленню лічильників у квартирах, які використовують газ тільки для приготування їж, як у випадку із позивачем, встановлена законом до 01 січня 2018 року, тобто до дати, яка ще не настала на час розгляду даної справи. Закон не встановлює обов'язку для суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу, встановити для кожного споживача конкретної дати виконання таких робіт.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, справу направити на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права. Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» визначено, що газовий лічильник у квартиру споживача встановлюється за рахунок постачальника послуг. Позивач має право знати конкретну дату, коли йому буде встановлено лічильник газу.

У квітні 2018 року ПАТ «Київгаз» подало відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що вимога позивача є безпідставною, оскільки позивач жодного разу не звертався до відповідача із заявою щодо встановлення лічильника газу у квартирі АДРЕСА_1. Копії електронних запитів, які надає позивач, адресовані Київській міській державній адміністрації, а не відповідачу. Строк виконання відповідачем зобов'язання по встановленню вузлів обліку природного газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі, не настав.

10 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з частиною першою статті 11 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у частині другій статті 16 ЦК України.

Позивач вказував, що ПАТ «Київгаз» відмовило йому у призначенні дати проведення робіт (до 01 січня 2018 року) та у безоплатному встановленні індивідуального лічильника газу у квартирі АДРЕСА_1 для обліку фактично використаного природного газу з 01 січня 2018 року.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 10 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій).

Проте, позивач не надав доказів звернення саме до відповідача з відповідними завами у порядок та спосіб, визначений законом.

У матеріалах справи містяться копії електронних запитів, які адресовані Київській міській державній адміністрації, а не відповідачу.

Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення його права відповідачем в частині відмови у призначенні дати проведення робіт (до 01 січня 2018 року) та у безоплатному встановленні індивідуального лічильника газу у квартирі АДРЕСА_1 для обліку фактично використаного природного газу з 01 січня 2018 року.

Разом з тим, у матеріалах справи знаходиться листи ПАТ «Київгаз», в яких мітяться роз'яснення щодо порядку встановлення газового лічильника та вказано, які дії повинен вчинити замовник.

Позивачем не подано доказів щодо дотримання ним порядку вчинення дій, які необхідні для встановлення газового лічильника.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку, зокрема, для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 01 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 01 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року.

Згідно з підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані: забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - до 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року.

На підставі викладеного суди дійшли правильного висновку, що обов'язок по встановленню лічильників у квартирах, які використовують газ тільки для приготування їж, як у випадку із позивачем, встановлена законом до 01 січня 2018 року, тобто до дати яка ще не настала на час розгляду даної справи. Закон не встановлює обов'язку для суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу, встановити для кожного споживача конкретної дати виконання таких робіт. Вимоги ОСОБА_4 є передчасними, оскільки станом на час розгляду справи його права ПАТ «Київгаз» не були порушені.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 вересня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В.С. Висоцька

В. В. Пророк