Справа № 219/5004/18
Провадження № 2/219/1868/2018
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 вересня 2018 року м. Бахмут
Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Конопленко О.С.
за участю секретаря Троян Л.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі м. Бахмут у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою Комунального підприємства «Бахмутська житлова управляюча компанія» до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
Ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області Любчика О.В. від 07 червня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 09 годину 15 хвилин 06 липня 2018 року, яке в подальшому відкладено на 16 серпня 2018 року на 08 годину 30 хвилин у зв'язку із відпусткою судді.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 серпня 2018 року у зв'язку з перебуванням судді Любчика О.В. у відрядженні на підставі розпорядження в.о. керівника Артемівського міськрайонного суду Донецької області Таранової Н.Ю. справу розподілено у провадження судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області Конопленко О.С.
Судове засідання, призначене на 08 годину 30 хвилин 16 серпня 2018 року, ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 серпня 2018 року відкладене на 18 вересня 2018 року на 11 годину 00 хвилин у зв'язку з неявкою відповідача.
В судове засідання представник позивача Андрєєв А.А. не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином: у відповідності до частини 6 статті 128 ЦПК України - шляхом направлення судової повістки із розпискою рекомендованим листом з повідомленням на адресу, зазначену позивачем у позовній заяві, ним подано до суду заяву, в якій він просить слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася за невідомою суду причиною, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином судовою повісткою, яка була направлена відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У встановлений ухвалою від 07 червня 2018 року строк відзив на позовну заяву не надала. Оскільки відповідач була належним чином повідомлена про судове засідання, але причин неявки суду не повідомила, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України провести судове засідання без її участі.
При цьому, за наявності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі.
У зв'язку з неявкою сторін та у відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Згідно статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).
Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, у комунальній власності територіальної громади міста Бахмут, Донецької області знаходиться житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1, а саме карткою прописки (а.с. 7 зворот).
На підставі рішення виконавчого комітету Артемівської міської ради від 06 грудня 2006 року за № 823 з балансу комунального підприємства «Артемівськжитлосервіс» на баланс комунального підприємства «Артемівська керуюча компанія житлово-комунальних послуг» було передано майно, що належить на праві комунальної власності територіальній громаді міста Бахмут, в тому числі житловий будинок АДРЕСА_1 що також підтверджується актом прийому-передачі майна від 13 грудня 2006 року (а.с. 4-7).
В свою чергу, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, сформованої судом 18 вересня 2018 року за № 138214443, інформація відносно квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, у зазначених реєстрах відсутня (а.с. 49).
Відповідно до копії акту від 02 липня 2010 року, складеного комісією у складі заступника директора ПП «Квартал» ОСОБА_5, економіста ПП «Квартал» ОСОБА_6, та представника ПП «Квартал» ОСОБА_7, у квартирі АДРЕСА_1 відповідач зареєстрована, але не проживає з 2007 року (а.с. 9).
Згідно копії акту від 06 червня 2017 року, складеного комісією у складі майстра ПП «Квартал» ОСОБА_8 та паспортиста ПП «Квартал» ОСОБА_9, у квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_1 зареєстрована, але не проживає (а.с. 9 зворот).
З копії акту від 20 березня 2018 року, складеного комісією у складі майстра ПП «Квартал» ОСОБА_8 та паспортиста ПП «Квартал» ОСОБА_9, у квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_1 зареєстрована, але не проживає (а.с. 8 зворот).
При цьому, згідно довідки № 71, виданої керівником ПП «Квартал» Брестон Г.Ю. 05 червня 2018 року, відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 26).
Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі за текстом - ЖК УРСР).
У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
При розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням суди мають встановлювати наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи є причини відсутності відповідача поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності.
Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи викладене, суд вважає, що факт відсутності відповідача у вищезазначеній квартирі без поважних на те причин знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, у зв'язку з чим, суд вважає, що за відповідачем не може бути збережено право користування житловим приміщенням і тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Задовольняючи позов, суд, у відповідності до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України присуджує з відповідача понесені позивачем і підтверджені документально судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у вигляді судового збору в розмірі 1762 гривень.
Керуючись статтями 12, 81, 82, 141, 259, 264-265, 268, 356 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.С.Конопленко