Справа № 643/7645/18
Номер провадження 6/643/256/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2018 року Московський районний суд м.Харкова в складі:

головуючого судді Довготько Т.М.

за участю секретаря судового засідання Стальмакової В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові подання Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження права у виїзді за межі України ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В:

Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 звернувся до суду із поданням, в якому просив встановити тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України до виконання зобовязань покладених на неї виконавчим написом №1337 виданим 28.09.2017року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, для подальшого направлення до органів паспортного контролю прикордонної служби.

В обґрунтування подання зазначив, що у нього на виконанні перебуває зведене виконавче провадження № 54866554 на загальну суму стягнення з урахуванням розміру суми стягнення, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця, всього 301282,57грн. з примусового виконання виконавчого напису №1337 виданого 28.09.2017року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 Постанова про відкриття виконавчого провадження, надіслана боржнику рекомендованою кореспонденцією. Відповідно до відповіді Регіонального сервісного центру, на імя боржника зареєстрований транспортний засіб, який знаходиться в заставі стягувача. Приватним виконавцем винесено постанову про розшук транспортного засобу. Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на імя боржника прав власності на нерухоме майно не зареєстровано. З повідомлення Державної міграційної служби України ОСОБА_2 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії ЕК№407609 від 11.08.2009року терміном дії до 11.08.2019року. Приватний виконавець вказує, що боржник рішення в добровільному порядку не виконує.

Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області ОСОБА_4 в поданні просить розглядати справу без участі приватного виконавця.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що подання необхідно залишити без задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 знаходиться виконавче провадження № 54866554 з примусового виконання виконавчого напису №1337 виданого 28.09.2017року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, боржник ОСОБА_2, стягувач ТОВ «Українська факторингова компанія».

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 від 09.10.2017 р. відкрито виконавчі провадження за вищевказаним виконавчим написом.

Постанова про відкриття виконавчого провадження, була надіслана рекомендованим листом боржнику.

Приватним виконавцем у ході виконавчого провадження було вжито заходи щодо пошуку майна боржника.

Так, за ОСОБА_2 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровано транспортний засіб Шевроле д.н. НОМЕР_1. Постановою від 17.10.2017року було оголошено розшук майна боржника.

З повідомлення Державної міграційної служби України в Харківській області ОСОБА_2 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії ЕК№407609 від 11.08.2009року терміном дії до 11.08.2019року.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи за межі України, тобто закон передбачає наявність вини боржника в якості обов'язкової підстави для застосування вказаної норми закону.

«Ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. Це є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених у Листі від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Крім того, за положенням ч. 2 ст. 12 ЦПК України щодо змагальності наявність вини та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання».

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Статтею 33 Конституції України регламентовано, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв'язання спорів у цій сфері встановлений Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (далі - ОСОБА_3 № 3857-ХП).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 3857-XII громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 6 Закону № 3857-XII громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобов'язань.

За ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод ратифікованою законом України № 475/97-ВР від 17.07.97р., який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобіганню злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Таким чином, для вирішення питання про обмеження у праві виїзду за межі України боржника згідно до вказаних норм законів необхідними елементами є не тільки наявність у нього невиконаного зобов'язання, а також доведеність факту свідомого ухилення від виконання такого зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Поняття доказів закріплено у ст. 76 ЦПК України відповідно до якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними у розумінні ч. 1 ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження факту свідомого ухилення ОСОБА_2 від виконання зобов'язання.

З аналізу приписів ст.76 ЦПК України у системному зв'язку з ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що на державного/приватного виконавця покладено обов'язок надання доказів стосовно наявності навмисного чи іншого свідомого ухилення боржника від виконання обов'язків, та доведення перед судом їх переконливості.

Проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що матеріали справи не містять даних щодо ухилення ОСОБА_2 від виконання зобов'язання, а тому, подання є передчасним та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 76, 77, 81, 441 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження права у виїзді за межі України ОСОБА_2 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Т.М.Довготько