Єдиний унікальний номер: 223/246/18
Провадження номер: 2/223/192/2018
18 червня 2018 року місто Вугледар
Вугледарський міський суд Донецької області в складі:
судді Луньової О.Г.
секретар Смаглієнко О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування Вугледарської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що, відповідно до обмінного ордера № 28, виданого виконкомом Вугледарської міської ради 21.09.1998 року ОСОБА_3 та його сім'ї: ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, була надана чотирьохкімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1. Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 05.05.2006 року виділено у користування: ОСОБА_3 - житлову кімнату площею 11,4 кв.м.; ОСОБА_1, ОСОБА_2, неповнолітнім ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - житлові кімнати площею 8,3 кв.м., 14,7 кв.м. та 12 кв.м. - відповідно. Змінено умови договору найму житлового приміщення, укладено договір найму житлового приміщення - квартири АДРЕСА_4 площею 11,4 кв.м., де зареєстровані ОСОБА_5 та її дитина, укладено договір найму житлового приміщення - квартири АДРЕСА_3, що складається з кімнат площею 8,3 кв.м., 14,7 кв.м. та 12 кв.м., де зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2 та її діти ОСОБА_6 і ОСОБА_7 З 2014 року ОСОБА_2 з дітьми в квартирі не мешкають. Позивачу доводиться нести додаткові витрати на утримання квартири в зв'язку з тим, що розрахунок вартості комунальних послуг ведеться від числа зареєстрованих в будинку осіб. Крім того, рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 13.07.2009 року встановлено, що батько неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - ОСОБА_8, має у власності квартиру за адресою: АДРЕСА_5. Позивач вважає, що відповідач та її діти без поважних причин не проживають у зазначеній квартирі більше шести місяців та не зверталися до суду з заявою про продовження вказаного терміну. Позивач ОСОБА_1 просить суд визнати ОСОБА_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_6 з 01.01.2014 року.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі та розглянути справу за її відсутності.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином через оголошення на офіційному сайті Вугледарського міського суду Донецької області.
Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Вугледарської міської ради, в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій позовні вимоги не підтримав, просив розглянути справу за відсутності представника Органу опіки та піклування Вугледарської міської ради.
Відповідно до ст. 281 ЦПК України судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав:
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Судом встановлено, що, відповідно до ордеру № 28, виданого виконкомом Вугледарської міської ради 21.09.1998 року ОСОБА_3 та його сім'ї: ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, була надана чотирьохкімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5).
Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 05.05.2006 року змінено договір найму житлового приміщення - квартири за адресою: АДРЕСА_1, виділено ОСОБА_3 житлову кімнату площею 11,4 кв. метри, виділено ОСОБА_1, ОСОБА_2, неповнолітній ОСОБА_5, неповнолітній ОСОБА_6 житлові кімнати площею 8,3 кв. метри, 14,7 кв. метри, 12 кв. метрів. Ванну кімнату, кухню, туалет та інші допоміжні приміщення залишено в загальному користуванні. Зобов'язано житловий орган укласти окремі договори найму зазначеного житлового приміщення з ОСОБА_3 та ОСОБА_1, відповідно до рішення суду (а.с.6-7).

Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 13.07.2009 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну договору найму житлового приміщення на вимогу колишнього члена сім'ї наймача (а.с.8-9).

В квартирі за адресою: АДРЕСА_6 зареєстровані позивач ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2 та її неповнолітні діти - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується довідкою № 009 від 26.02.2018 року, виданою ОСББ «Парус-Вугледар» (а.с.11).

Відповідач ОСОБА_2 та її неповнолітні діти - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстровані в квартирі за адресою: АДРЕСА_6 однак не проживають в даній квартирі з 2014 року по теперішній час, про що свідчить акт ОСББ «Парус-Вугледар» № 1 від 26.02.2018 року (а.с.10).

Відповідно до довідок, наданих ПАТ «ДТЕК ПЕМ - Енерговугілля», Мар'їнським відділенням Красноармійського управління по газопостачанню, КП «Благоустрій». ОСББ «Парус-Вугледар», заборгованості по квартплаті та комунальним послугам за адресою: АДРЕСА_6 ОСОБА_1 не має (а.с.12-16).

Органом опіки та піклування Вугледарської міської ради було надано висновок від 15.05.2018 року, відповідно до якого, враховуючи інтереси дітей, орган опіки та піклування вважає недоцільним надання дозволу на визнання малолітніх ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням (а.с.32).

Згідно з ч. 1-2 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності.

При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності, та враховувати принцип пропорційності втручання у право на повагу до житла, гарантоване п. 1 ст. 8 Конвенції про права людини 1950 року.

У своїй практиці Європейський Суд з прав людини зазначає, що оцінюючи цю пропорційність, необхідно звертати увагу на те, чи було забезпечено справедливий баланс між вимогами загального інтересу суспільства та потребою захисту основоположних прав особи. У цьому контексті необхідно мати на увазі важливе значення права на повагу до житла, яке стосується безпеки та добробуту особи, при цьому враховується також сила зв'язку осіб із житлом (рішення від 24.03.1988 року у справі «Олсон проти Швеції», заява № 10465/83).

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована, однак не мешкає в квартирі за адресою: АДРЕСА_6 з 2014 року і по теперішній час. Відповідач ОСОБА_2 не надала суду доказів поважності причин не проживання у зазначеній квартирі понад встановлений ст. 71 ЖК України шестимісячний строк. Крім того, ОСОБА_2 не надала доказів, чи вчиняла вона дії, які підтверджують повернення його до квартири для проживання чи захисту цього права, та чи має вона інше житло та інтерес у збережені даного житла.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 підлягає визнанню такою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі за адресою: АДРЕСА_7

Щодо позовної вимоги про визнання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_6 суд прийшов до наступного висновку.

Щодо позовної вимоги про визнання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_6 суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

За положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, забезпечення виконання якої є складовою обов'язків держави України, як суб'єкта міжнародного права, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно зі ст. 32 ЖК України громадяни самостійно здійснюють право на одержання жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду з настанням повноліття, тобто після досягнення вісімнадцятирічного віку, а такі, що одружилися або влаштувалися на роботу у передбачених законом випадках до досягнення вісімнадцятирічного віку, - відповідно з часу одруження або влаштування на роботу. Інші неповнолітні (віком від п'ятнадцяти до вісімнадцяти років) здійснюють право на одержання жилого приміщення за згодою батьків або піклувальників.

Враховуючи інтереси дітей, орган опіки та піклування вважає недоцільним надання дозволу на визнання малолітніх ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Відповідачем ОСОБА_2 не було надано дозвіл на визнання її дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_7

Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позовної вимоги щодо визнання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_6 в повному обсязі.

Керуючись Конвенцією про права людини 1950 року, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ст. 29 ЦК України, ст. 32, 71, 72 ЖК України, Законом України «Про охорону дитинства», ст. 12, 81, 247, 258-259, 263-265, 268, 273, 280-282 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування Вугледарської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі за адресою: АДРЕСА_7

В задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 щодо визнання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_6 відмовити в повному обсязі.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, повністю або частково до Апеляційного суду Донецької області через Вугледарський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарг подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Вугледарського

міського суду Донецької області О.Г. Луньова