Справа №: 343/1163/18
Провадження №: 2/0343/502/18
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

24 вересня 2018 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді - Тураша В. А.,

секретаря - Лукань О.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду в м.Долина справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька, суд-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка, з врахуванням клопотання про збільшення(уточнення) позовних вимог, просить постановити рішення, яким, надати їй, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, дозвіл на виїзд ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, за кордон до Республіки Польща без згоди її батька, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 терміном на 1 рік, а саме: з 15 грудня 2018 року по 30 грудня 2018 року; з 03 січня 2019 року по 20 січня 2019 року; з 25 квітня 2019 року по 05 травня 2019 року; з 01 липня 2019 року по 01 серпня 2019 року.

Свої вимоги мотивує тим , що вона, ОСОБА_1, з 30 квітня 2003 року по 10 квітня 2014 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_2 від спільного проживання у них народилась дочка, ОСОБА_3.

Шлюб між ними було розірвано на підставі рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 10 квітня 2014 року справа № 343/527/14-ц. За рішенням суду після розлучення визначено місце проживання дочки, ОСОБА_3, разом з нею.

З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання дочки не надає.

Вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Останнім часом дочка, ОСОБА_3, почала скаржитись на часті головні болі, підвищення артеріального тиску, розлади сну, тощо. У зв'язку з цим, вони змушені були звернутися в поліклінічне відділення Долинської дитячої лікарні. За результатами проведення медичного обстеження, дочці встановлено відповідний діагноз та скеровано на консультацію в Івано-Франківську обласну психоневрологічну лікарню № 3.

На даний час вона має можливість вивезти дитину на лікування за кордон, а саме до Республіки Польща, де проживає її друг, ОСОБА_5, в будинку якого вони з дочкою проживатимуть протягом всього періоду перебування в цій країні, про що свідчить отримане від нього запрошення.

Однак, відповідач безпідставно чинить їй перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров'я дочки, її фізичного, духовного та морального розвитку.

Зокрема відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд за кордон їх неповнолітньої дочки.

В телефонному режимі вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дочки. Проте, він відмовився від наданні такого дозволу. При цьому, жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не наводить. Згодом, ще декілька разів вона зверталась до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, але дані прохання були залишені без відповіді.

На її повідомлення з проханням з'явитись у визначений час до нотаріуса для оформлення документів на виїзд дитини за кордон, відповідач не з'явився.

Вважає, що така позиція її колишнього чоловіка і батька неповнолітньої ОСОБА_3, шкодить її інтересам, створює загрозу для її здоров'я та вказує на зловживання відповідачем своїх батьківських прав.

Таким чином, зважаючи на необхідність виїзду дочки за кордон з метою проходження обстеження та встановлення діагнозу і при потребі лікування, та безпідставне небажання батька дитини надати згоду на виїзд дочки за кордон, виникла підстава для звернення до суду із вказаним позовом.

Представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_6 (договір про надання правничої допомоги від 20.06.2018р. а.с.28-30), в судовому засіданні позовні вимоги, з врахуванням клопотання про збільшення (уточнення) позовних вимог, підтримала в повному обсязі, зіславшись на вищевикладені обставини , просили позов задоволити. Не заперечила проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2, в судове засідання на повторний виклик не з'явився, причину своєї неявки суд не повідомив , від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, хоч про дату, час і місце судового засідання повідомлений у встановленому Законом порядку, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.27,32,33), а також оголошення на офіційному веб-сайті Долинського районного суду за веб-адресою : dl.if.court.gov.ua. про виклик в судове засідання, від нього не поступив відзив на позов.

Адвокат ОСОБА_7, який не надав жодного підтвердження на представництво інтересів відповідача ОСОБА_2, в судове засідання не з"явився, подав повторне клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.31,34).

Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних для її вирішення. Позов з врахуванням заяви про збільшення (уточнення) позовних вимог ,підлягає до задоволення, виходячи з наступного:

У відповідності до вимог ч.4 ст. 223 ЦПК України - у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Враховуючи, що відповідач повторно не з"явився в судове засідання, хоч про час та місце розгляду справи був належно повідомлений судом , відзиву на позов не подав, суд вважає, що у відповідності ст. 223 ЦПК України, слід вирішити дану справу на підставі наявних у ній доказів - постановивши заочне рішення.

Відповідно до ст. 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов'язком батьків.

Згідно ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ч.1ч.5 ст. 157 СК України (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 03.07.2018 р. N 2475-VIII, який набрав чинності 28.08.2018 року), питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою цієї статті.

Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються

заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов'язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.

Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк до одного місяця та більше з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, у разі:

1) наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів;

2) наявності заборгованості зі сплати аліментів, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці, якщо аліменти сплачуються на утримання дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, або на утримання дитини, яка отримала тяжкі травми, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

Статтею 3 Конвенції ООН "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою ВР України від 27.02.91 р. N 798-XII, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.

В силу вимог ч.ч. 1-3 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів.

Згідно п. 1 ст. 18, п. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року Держави-

учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Ч.1 ст. 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка недосягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до п. 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно п. п. 4, 7 підпункту 2 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого постановою КМУ від 07.05.2014 №152 (зі змінами), паспорт для виїзду за кордон оформляється особам, які не досягли шістнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягли шістнадцятирічного віку, - на 10 років; оформлення, обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюється особі, яка не досягла 16-річного віку, особі, яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників (далі - законні представники); у разі оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта для виїзду за кордон у закордонній дипломатичній установі - на підставі заяви-анкети одного з батьків/законних представників та письмової згоди другого з батьків/законних представників, яка надається під час подання документів (заява від другого з батьків/законних представників не вимагається, якщо він є іноземцем або особою без громадянства чи за наявності виданої органом державної виконавчої служби довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців). У разі відсутності другого з батьків під час подання документів така заява подається нотаріально засвідченою. Якщо батьки не перебувають у шлюбі, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюється на підставі заяви-анкети того з них, з ким проживає особа.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Аналіз вказаних норм права свідчить, що у разі відсутності підстав у батьків з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини самостійно вирішити питання тимчасового виїзду за межі України дитини та відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про країну виїзду, строку та мети виїзду.

Виходячи з вказаного, чинним законодавством передбачено можливість вирішувати у судовому порядку питання про надання дозволу на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі.

Від спільного проживання в шлюбі у них 16.03.2004 року народилася донька , ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_2 (а.с.7).

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 10.04.2014 року в справі №343/527/14-ц шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрований 30.04.2003 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Долинського районного управління юстиції в Івано-Франківської області, актовий запис № 53 - розірвано.

Змінено прізвище ОСОБА_1 на дівоче - ОСОБА_1.

Неповнолітню дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишено на проживанні з матір'ю, позивачкою-відповідачкою по справі ОСОБА_1.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини відмовлено (а.с.8-9).

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2 проживає окремо від позивачки з дитиною, протягом тривалого часу не піклується про здоров'я дитини, про її фізичний, духовний та моральний розвиток, не готує її до самостійного життя, дитина фактично обділена батьківською турботою і увагою.

Відповідно до копії висновку практичного психолога Долинської спеціалізованої школи-інтернату І-ІІІст. ОСОБА_9, щодо стосунків учениці 8-Б класу ОСОБА_3 з батьком від 16.04.2018 року (а.с.11), стосунки батька з дитиною напружені, часті конфлікти, погрози, нецензурна лайка з боку батька. Дитина тривожна, не бажає ні зустрічатися, ні спілкуватися з батьком, оскільки він поводить себе щодо неї агресивно, ображає її та маму. Така ситуація негативно впливає на навчання та емоційний стан ОСОБА_3. Дитина почувається спокійніше, проживаючи з матір'ю, з якою має доброзичливі, приязні стосунки. Рекомендовано зустрічі ОСОБА_3 з батьком тільки за згодою дитини у присутності матері.

Згідно копії відповіді Долинської дитячої поліклініки (а.с.12) ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 знаходиться на диспансерному обліку при Долинській дитячій поліклініці. 13.04.2018 року вона звернулася в поліклінічне відділення Долинської дитячої лікарні зі скаргами на часті головні болі, які тривають з середини березня 2018 року та підвищення артеріального тиску, неспокійний сон, чуття страху. Зі слів дитини такий стан помічено з моменту побиття її батьком. При огляді дитині встановлено діагноз: ВСД по змішаному типу, додаткова хорда лівого шлуночка, емоційно-лабільний розлад (а.с.12).

Постанова Долинського районного суду від 15.06.2018р. по справі №343/642/18 (а.с.36-38), яка набрала законної сили, підтверджує, що відповідача по справі ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн. Зі змісту даної постанови вбачається, що ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство, що проявилось у вигляді нецензурних образ неповнолітньої ОСОБА_3, яка не здатна захистити себе відносно батька, і як наслідок, отримала психологічну травму.

З метою оздоровлення дочки, позивачка ОСОБА_1, має намір виїхати з нею до Республіки Польща в період: з 15 грудня 2018 року по 30 грудня 2018 року; з 03 січня 2019 року по 20 січня 2019 року; з 25 квітня 2019 року по 05 травня 2019 року; з 01 липня 2019 року по 01 серпня 2019 року.

Позивачка ставить питання тимчасового виїзду дитини за межі України на строк до одного місяця та більше з метою лікування.

Для виїзду дитини за кордон необхідно мати нотаріальний дозвіл відповідача, однак відповідач ухиляється від надання такого дозволу.

Підставою для звернення до суду з вказаним позовом позивачка зазначила відмову відповідача у наданні дозволу на виїзд їх малолітньої дочки ОСОБА_3

Оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, враховуючи те, що на час виникнення спірних правовідносин законодавством не була встановлена можливість самостійного вирішення питання тимчасового виїзду за межі України на строк, до одного місяця та більше з метою лікування дитини тим з батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, та на даний час немає підстав для самостійного вирішення питання тимчасового виїзду за межі України на строк, до одного місяця та більше з метою лікування дитини, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд малолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, а виїзд в такий проміжок часу та в таку країну зумовлений необхідністю забезпечення інтересів дитини з метою оздоровлення, що підтверджено наведеними вище доказами, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог та надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 за кордон без згоди батька та оформлення таких документів, оскільки тимчасове перебування дитини позивачки за кордоном буде виключно в інтересах самої дитини .

На підставі ст.ст. 33, 51 Конституції України, ст.ст. 7,141,157 СК України, ст. 313 ЦК України, керуючись статтями 258, 259, 260, 263, 265, 268, 280-282 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Надити дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у супроводі її матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, без супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, та без нотаріально посвідченої його згоди на виїзд дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2, за межі України, в період: з 15 грудня 2018 року по 30 грудня 2018 року; з 03 січня 2019 року по 20 січня 2019 року; з 25 квітня 2019 року по 05 травня 2019 року; з 01 липня 2019 року по 01 серпня 2019 року до Республіки Польща.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Долинський районний суд.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, жителька АДРЕСА_1.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, житель АДРЕСА_2.

Суддя: