САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/2291/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2018 року Самарський районній суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.

при секретарі Ажмяковій Т.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про стягнення коштів за розпискою,

за участю: представника позивача ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_5, -

ВСТАНОВИВ:

04.05.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 про стягнення на його користь грошових коштів у розмірі 40128,09 грн., судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 28.06.2015 року о 00 год. 54 хв. у селищі Підгороднє сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу автомобіля DAEWOO LANOS, державний номер НОМЕР_1, під керуванням відповідача ОСОБА_2 Цей автомобіль на праві власності належить третій особі ОСОБА_3 01.03.2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір позички (безоплатного користування) транспортного засобу строком на один рік, який у подальшому було пролонговано відповідно до додаткових договорів від 01.03.2014 року, від 01.03.2015 року, від 01.03.2016 року, від 01.03.2017 року. Таким чином, транспортний засіб з березня 2013 року перебуває у його користуванні. Внаслідок ДТП автомобіль DAEWOO LANOS було суттєво пошкоджено. Відповідач визнав себе винним у скоєнні ДТП та пообіцяв йому відшкодувати завдані збитки добровільно, про що 01.07.2015 року написав розписку про виплату шкоди завданої внаслідок ДТП, яка відбулась 28.06.2015 року в сумі 1500 доларів США, протягом двадцяти місяців, тобто до лютого 2017 року. Станом на 18.04.2017 року 1500 доларів США становить 40218,09 грн. Він неодноразово звертався до відповідача із проханням повернути кошти за розпискою в рахунок відшкодування завданої шкоди у добровільному порядку, однак врегулювати спір мирним шляхом не вдалося. Вважав свої вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню на підставі ст. ст. 22, 1166, 1192, 509, 526, 530, 533, 625 ЦК України

Ухвалою суду від 16 травня 2017 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду.

27 вересня 2017 року ухвалено заочне рішення.

Ухвалою суду від 13 листопада 2017 року прийнято до розгляду заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення та призначене судове засідання.

Ухвалою суду від 06 грудня 2017 року скасовано заочне рішення від 27 вересня 2017 року та призначено справу до розгляду.

Представники позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягали на їх задоволенні та зокрема зазначили, що відповідач перебував у трудових відносинах з позивачем. В 2015 році відповідач у вихідний день на службовому автомобілі потрапив у ДТП. На прохання відповідача, оскільки той знаходився у стані алкогольного спяніння працівники поліції на місце ДТП не викликались. Позивач за власні кошти відремонтував автомобіль, а відповідач пообіцяв повернути ці кошти на підтвердження чого написав розписку. До тепер кошти витрачені на ремонт відповідач не повернув, добровільно відмовляється виконувати взяте на себе зобовязання. Власником пошкодженого автомобіля є батько позивача, а позивач користувався автомобілем на підставі договору позички.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечували проти позову, мотивуючи тим, що відповідач працював водієм у позивача. Влітку 2015 року ОСОБА_8 зателефонував відповідачу та попросив його поїхати в с. Підгороднє. Під час поїздки відповідач потрапив у ДТП. Зателефонувавши ОСОБА_8 та повідомивши про ДТП, той сказав, щоб відповідач не викликав співробітників поліції, а сам транспортував автомобіль на СТО. Вини у ДТП відповідача не було. Потім, як автомобіль був відремонтований з його зарплати почали вираховуватись кошти витрачені на ремонт. Коли відповідач вирішив звільнитись, то позивач його примусив написати розписку про повернення коштів витрачених на ремонт. Повертати позивачу ніякі кошти відповідач не повинен, оскільки його вини в ДТП не має, а коштів у борг у позивача він не брав.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не зявився про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що відповідач працював у позивача водієм. В ніч на 29 червня 2015 року йому зателефонував відповідач та повідомив, що потрапив у ДТП. Зранку він зустрівся з відповідачем, сфотографував пошкоджений автомобіль. Відповідач визнавав, що з його провини сталося ДТП, погоджувався відшкодувати завдану шкоду. Сам відповідач запропонував написати розписку, як підстрахування повернення коштів. Про обставини ДТП йому відомо лише те, що відповідач будучи пяним врізався в бордюр.

Заслухав доводи сторін, покази свідка, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд прийшов до такого.

Судом встановлено, що автомобіль НОМЕР_2 (VIN Y6DTF69YE30023542) на праві власності належить ОСОБА_3 (а.с.11-12).

01 березня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір позички (безоплатного користування) транспортного засобу строком на один рік (а.с.14-15).

01 березня 2013 року відповідно до акту прийому-передачі до договору позички (безоплатного користування) транспортного засобу від 01 березня 2013 року ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_1 прийняв транспортний засіб марки DAEWOO LANOS, д/н НОМЕР_3, VIN Y6DTF69YE30023542 (а.с.16).

У подальшому договір було пролонговано відповідно до додаткових договорів від 01 березня 2014 року, 01 березня 2015 року, 01 березня 2016 року та 01 березня 2017 року (а.с.17-20).

За цим договором, позивач (користувач) мав право передавати автомобіль у користування третім особам (а.с.14,15).

Як встановлено судом із пояснень учасників справи, відповідач працював водієм у позивача. В червні 2015 року керуючи автомобілем НОМЕР_4, відповідач потрапив у ДТП. Автомобіль внаслідок ДТП отримав механічні пошкодження, які потребували ремонту.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Відповідно до розписки від 01 квітня 2015 року відповідач зобовязався на протязі 20-ти місяців сплатити суму шкоди в розмірі 1500 доларів, спричиненої ОСОБА_9 внаслідок пошкодження автомобіля НОМЕР_2, який потрапив у ДТП 28 червня 2015 року в с. Підгороднє Дніпропетровської області (а.с.13).

Також, факт ДТП за участю відповідача та пошкодження транспортного засобу підтвердив у судовому засіданні свідок ОСОБА_8

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2003 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак позивачем на виконання вищезазначених вимог закону не було доведено належними та допустимими доказами, що відповідач є завдавачем шкоди, що його дії були неправомірними та між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок, оскільки судом в ході розгляду лише встановлено факт завдання шкоди за участю відповідача, а саме керування відповідачем в момент ДТП транспортним засобом DAEWOO LANOS, д/н НОМЕР_3, та отримання автомобілем механічних пошкоджень.

Також не є допустимим доказом на підтвердження розміру завданої в результаті ДТП шкоди, копія розписки від 01 лютого 2015 року, оскільки відповідно до ч.2 ст.80 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача грошових коштів у рахунок відшкодування завданої шкоди в розмірі 1500 доларів США, що еквівалентно 40218,09 грн.

Крім того, до даних правовідносин не можуть бути застосовані положення ст.ст. 509, 526, 530, 533, 625 ЦК України на які посилався позивач у своєму позові, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань.

До того ж, на думку суду позивача не можливо віднести до особи, яка має право на відшкодування шкоди, завданої транспортному засобу виходячи з такого.

Відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

Відповідно до ч.1 ст.827 ЦК України за договором позички одна сторона (позикодавець) безоплатно передає або зобовязується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку.

Відповідно до ч.4 ст.828 ЦК України договір позички транспортного засобу (крім наземних самохідних транспортних засобів), в якому хоча б однією із стороною є фізична особа, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Проте, як вбачається з матеріалів справи договір позички (безоплатного користування) транспортного засобу був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 без додержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення.

Таким чином, вищезазначений договір є недійсним (нікчемний правочин), а тому відповідно не може створювати юридичних наслідків крім тих, що повязані з його недійсністю.

Отже, виходячи з викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача.

Що стосується розподілу судових витрат, то вони відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови у позові покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 76-89, 141, 258, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (м. Дніпро, вул. Мандриківська, 173/109, іпн.) до ОСОБА_2 (м. Дніпро, вул. Кольська, 15/10, іпн.), третя особа: ОСОБА_3 (м. Дніпро, вул. Мандриківська, 173/109) про стягнення коштів за розпискою - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складно 18 червня 2018 року.

Суддя О.П.Румянцев