Постанова

Іменем України

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 753/322/16-ц

провадження № 61-14881св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - житлово-будівельний кооператив «Будівельник-12»,

відповідачі - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу житлово-будівельного кооперативу «Будівельник-12» на рішення Апеляційного суду міста Києва від 21 грудня 2016 року у складі суддів: Борисової О. В., Ратнікової В. М., Соколової В. В.,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2015 року житлово-будівельний кооператив «Будівельник-12» (далі - ЖБК «Будівельник-12») звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Позивач, посилаючись на те, що відповідачі користуються житлово-комунальними послугами, проте не вносять плату за спожиті ними послуги, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 липня 2010 року по 01 вересня 2015 року з урахуванням інфляційних втрат та трьох процентів річних у розмірі 15847,44 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 травня 2016 року в складі судді Комаревцевої Л. В. позовні вимоги ЖБК «Будівельник-12» задоволено, стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01 липня 2010 року по 01 вересня 2015 року з урахуванням інфляційних втрат та трьох процентів річних у розмірі 15 847,44 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачі користуються житлово-комунальними послугами, наданими позивачем, і не вносять плату за спожиті ними послуги, тому заборгованість, що виникла внаслідок цієї несплати, підлягає стягненню з відповідачів.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 21 грудня 2016 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 травня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ЖБК «Будівельник 12». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано відсутністю передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, оскільки вимоги про стягнення заборгованості за період з липня 2010 року по жовтень 2011 року пред'явлені поза межами позовної давності, а з листопада 2011 року по вересень 2015 року заборгованість відсутня, і цей факт не заперечує представник позивача.

06 січня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ЖБК «Будівельник-12» на рішення Апеляційного суду міста Києва від 21 грудня 2016 року, у якій він просить скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 травня 2016 року. Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Суд апеляційної інстанції дійшов неправильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано із Дарницького районного суду м. Києва зазначену справу.

01 лютого 2017 року та 02 лютого 2017 року від ОСОБА_4 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення на касаційну скаргу ЖБК «Будівельник-4» на рішення Апеляційного суду міста Києва від 21 грудня 2016 року, які мотивовані тим, що рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, касаційна скарга є необґрунтованою.

28 квітня 2017 року зазначена справа надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 червня 2017 року зазначена справа призначена до розгляду.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

26 березня 2018 року вказана справа передана до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Наведені в касаційні скарзі доводи ЖБК «Будівельник-12» не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є членами сім'ї ОСОБА_4, зареєстровані та проживають у вказаній квартирі.

ЖБК «Будівельник-12» на підставі відповідних договорів із виконавцями та постачальниками житлово-комунальних послуг здійснює обслуговування будинку АДРЕСА_1.

Згідно розрахунку, наданого позивачем станом на 01 вересня 2015 року, відповідачі мають заборгованість по оплаті спожитих послуг у розмірі 8972,01 грн, 5459,15 грн інфляційні нарахування та 1416,28 грн як три проценти річних, загальна сума заборгованості складає 15847,44 грн.

Відповідачі подали до суду заяву про застосування позовної давності.

Суд першої інстанції, стягуючи з відповідачів заборгованість за надані житлово-комунальні послуги за період з 01 липня 2010 року по 01 вересня 2015 року в розмірі 15 847,44 грн, виходив із того, що укладення ОСОБА_4 договору про розстрочення погашення боргових зобов'язань (реструктуризацію) встановлює факт визнання нею заборгованості перед позивачем. В задоволенні заяви про застосування позовної давності суд першої інстанції відмовив у зв'язку із перериванням позовної давності.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ЖБК «Будівельник-12» про стягнення заборгованості з липня 2010 року по жовтень 2011 року, виходив із того, що позивач звернувся з вимогою до відповідачів поза межами трирічного строку позовної давності.

Правильним є висновок апеляційного суду про те, що обставина, на яку посилається позивач, а саме визнання боргу ОСОБА_4 шляхом укладення договорів про розстрочення погашення боргових зобов'язань (реструктуризацію) не дає підстав для висновку про переривання позовної давності, оскільки знаходиться поза межами позовної давності.

Висновок апеляційного суду є законним та обґрунтованим і узгоджується з установленими судом обставинами, підтвердженими належними і допустимими доказами.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з листопада 2011 року по вересень 2015 року суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки за вказаний період ОСОБА_4 здійснювала оплату за житлово-комунальні послуги та заборгованість за цей період відсутня, і це не заперечував представник позивача. Також, не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення трьох процентів річних, інфляційні нарахування та витрати на правову допомогу.

Апеляційний суд розглянув дану справу, виходячи з наданих сторонами доказів та з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги про передчасність та необґрунтованість висновку апеляційного суду про відсутність підстав для солідарного стягнення з членів сім'ї власника квартири заборгованості за житлово-комунальні послуги не заслуговують на увагу, оскільки не мають правового значення у зв'язку з відсутністю передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Інші доводи касаційної скарги не містять у собі посилань на обставини чи докази, якими спростовуються встановлені судом обставини.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу житлово-будівельного кооперативу «Будівельник-12» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 21 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат