Справа № 336/1374/18
Провадження № 2-о/336/72/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2018 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Марко Я.Р., при секретарі Палубінській К.М., розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Шевченківське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаною заявою в якій просить суд встановити факт її перебування на утриманні її чоловіка ОСОБА_2 по день його смерті 11.02.2018 року.

В обґрунтування заяви зазначила, що 11.02.2018 року помер її чоловік ОСОБА_2 з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 23.07.1977 року та на утриманні якого вона знаходилась. Оскільки заявник була законною дружиною померлого та знаходилась на його утриманні як пенсіонер, вона має право на отримання пенсії у зв'язку з втратою годувальника. На підставі викладеного заявник просить встановити факт того, що вона перебувала на утриманні свого чоловіка по день його смерті.

В підготовче судове засідання заявник та її представник не зявились, але надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, зазначили, що вимоги підтримують та просять їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Запоріжжя в підготовче судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином в установленому законом порядку, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення заяви ОСОБА_1 не заперечував.

У відповідності до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Відповідно до статей 77, 78, 79 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі статтею 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 23.07.1977 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (після одруження змінила прізвище на ОСОБА_2), укладено шлюб, який зареєстровано Дніпрорудненською міською радою Запорізької області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖС № 385201.

З 17.12.2003 року ОСОБА_2 отримав статус пенсіонера, про що свідчить посвідчення серії Ж №497387 від 17.12.2003 року.

11 лютого 2018 року чоловік заявниці помер, про що видано свідоцтво про смерть серії І?ЖС № 412991 Виконкомом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області.

З 2004 року ОСОБА_1 не працює, перебуває у статусі пенсіонерки.

Обґрунтовуючи вимоги поданої заяви ОСОБА_1 зазначає, що у 2008 році, вона та чоловік переїхали для проживання однією сімєю до м. Запоріжжя, де придбали квартиру за адресою: м. Запоріжжя, Залізничний АДРЕСА_1. Подружжя вело спільне господарство, допомагало один одному, виростило дітей.

ОСОБА_1 зазначає про те, що до моменту звернення до суду з вказаної заявою, матеріальне забезпечення заявник отримувала тільки від чоловіка.

Крім того заявник зазначає, що після призначення пенсії, розмір отримуваної нею пенсії був мінімальний, а їй бракувало коштів на життя та оплату комунальних платежів, з огляду на що, вона перебувала на матеріальному утриманні чоловіка до дня його смерті, оскільки він за життя мав можливість утримувати заявницю, отримуючи значно більшу пенсію.

У звязку із настанням вказаної події, ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського об'єднаного УПФУ м. Запоріжжя із заявою про призначення їй пенсії у звязку із втратою годувальника на підставі статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». У задоволенні вказаного звернення їй було відмовлено, та рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні її чоловіка ОСОБА_2 до настання моменту смерті останнього.

Складнощі із отриманням пенсії по втраті годувальника виникли внаслідок того, що не дивлячись на те, що подружжя ОСОБА_2 фактично проживало у Запоріжжі, ОСОБА_2 на момент смерті був зареєстрований за іншою адресою: АДРЕСА_2.

Водночас, з медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_2, вбачається, що місцем його проживання є м. Запоріжжя, вул. Залізнична, 104/8, а відомості, що містяться у медичній картці свідчать про перебування останнього на лікуванні у КЗ «ЦПМСД №2» з 2011 року.

Крім того, матеріалами справи підтверджуються неодноразові виклики швидкої допомоги на адресу м. Запоріжжя, Залізничний АДРЕСА_1 протягом 2014-2017 років для надання медичної допомоги ОСОБА_2, що підтверджується, зокрема, картками Жовтневої підстанції СМП №2.

Згідно довідки КУ «Територіальне медичне обєднання «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Запорізької обласної ради підтверджується факт виклику до ОСОБА_2 бригади швидкої медичної допомоги на адресу: АДРЕСА_3.

Банківська установа (ПАТ «КБ «Приватбанк») здійснювало листування із ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_4.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів розмір пенсії ОСОБА_2 на момент його смерті складав 10548,56 грн., водночас, матеріалами справи підтверджується, що розмір пенсії заявниці на даний момент становить 1499,86 грн.

У відповідності з пунктом 5 частини 2 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Пунктом 2 частини 1 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Відповідно до частини 1 статті 319 Цивільного процесуального кодексу України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких встановив цей факт.

Відповідно до статті 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення», члени сім'ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Згідно розясненням, що містяться у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», з наступними змінами та доповненнями, судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів для існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановлені факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів для існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сімї годувальника, які були на його утриманні.

Приймаєчи до уваги вищенаведене, за висновками суду заявник ОСОБА_1 наданими суду письмовими доказами довела факт одержання від ОСОБА_2 допомоги, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування, відтак, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись статтями 13, 76-81, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 293, 294, 315, 316, 319 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Шевченківське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити повністю.

Встановити факт перебування ОСОБА_1 (69068, м. Запоріжжя, Залізничний будинок, 104, кв. 8, РНОКПП НОМЕР_1) на утриманні чоловіка ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2) по день його смерті 11.02.2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: Я.Р.Марко