Постанова

Іменем України

05 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 607/9737/16-ц

провадження № 61-15931св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О.,

СтупакО. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі: Тернопільська районна рада Тернопільської області, комунальне підприємство «Редакція газети Тернопільської районної ради і Тернопільської районної державної адміністрації «Подільське слово» Тернопільської області,

третя особа - Тернопільська районна державна адміністрація,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Тернопільської районної ради Тернопільської області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 березня 2017 року у складі судді Стельмащука П. Я. та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 20 червня 2017 року у складі колегії суддів: Храпак Н. М., Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до Тернопільської районної ради Тернопільської області, третя особа - комунальне підприємство «Редакція газети Тернопільської районної ради і Тернопільської районної державної адміністрації «Подільське слово» Тернопільської області, про визнання незаконним та скасування рішень, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 грудня 2016 року до участі у справі залучено комунальне підприємство «Редакція газети Тернопільської районної ради і Тернопільської районної державної адміністрації «Подільське слово» Тернопільської області як співвідповідача та Тернопільську районну державну адміністрацію як третю особу.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що рішенням VII сесії Тернопільської районної ради від 29 липня 2016 року № 135 її незаконно та безпідставно звільнено з посади головного редактора комунального підприємства «Редакція газети Тернопільської районної ради і Тернопільської районної державної адміністрації «Подільське слово» Тернопільської області, засновниками якого є Тернопільська районна рада та Тернопільська районна державна адміністрація. Рішення про її звільнення прийнято з порушенням КЗпП України, Закону України «Про друковані засоби масової інформації», регламенту районної ради, а також статуту газети. Крім того, в оскаржуваному рішенні районної ради не зазначений пункт статті 36 КЗпП України, на підставі якого позивача звільнено.

Враховуючи наведене, з урахуванням уточнення позовних вимог, ОСОБА_3 просила визнати незаконним та скасувати рішення VII сесії Тернопільської районної ради від 29 липня 2016 року № 135 та розпорядження голови Тернопільської районної ради від 01 серпня 2016 року № 18-од, визнати незаконним звільнення та поновити її на посаді головного редактора комунального підприємства «Редакція газети Тернопільської районної ради і Тернопільської районної державної адміністрації «Подільське слово» Тернопільської області, стягнути з відповідачів на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29 липня 2016 року по 29 серпня 2016 року в сумі 11 473,20 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 березня 2017 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Тернопільської районної ради Тернопільської області від 29 липня 2016 року № 135 «Про звільнення головного редактора редакції газети «Подільське слово».

Визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Тернопільської районної ради Тернопільської області від 01 серпня 2016 року № 18-од «Про звільнення керівника комунального підприємства «Редакція газети Тернопільської районної ради і Тернопільської районної державної адміністрації «Подільське слово» Тернопільської області».

Поновлено ОСОБА_3 на посаді головного редактора комунального підприємства «Редакція газети Тернопільської районної ради і Тернопільської районної державної адміністрації «Подільське слово» Тернопільської області.

Стягнуто з Тернопільської районної ради Тернопільської області, комунального підприємства «Редакція газети Тернопільської районної ради і Тернопільської районної державної адміністрації «Подільське слово» Тернопільської області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 11 473,20 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивача звільнено без законних на це підстав.

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 20 червня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

У липні 2017 року заступник голови Тернопільської районної ради Тернопільської області подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 20 червня 2017 року, в якій просив скасувати зазначені судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зокрема, вказував на те, що, на його думку, положення пункту 9 статті 36 КЗпП України є універсальними і повинні застосовуватися до всіх випадків, коли відсутня спеціальна норма (особливі умови) припинення трудового договору.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано справу та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 грудня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що рішенням Тернопільської районної ради Тернопільської області від 25 січня 2005 року № 286 ОСОБА_3 призначено головним редактором газети «Подільське слово».

Згідно з протоколом засідання комісії з питань розвитку української національної освіти, культури, духовності і засобів масової інформації від 28 липня 2016 року комісія вирішила винести на голосування п'ятої сесії районної ради питання щодо ефективного менеджменту газети «Подільське слово» шляхом зміни головного редактора.

Цього ж дня президія районної ради внесла в порядок денний чергової сесії питання про звільнення редактора комунального закладу Тернопільської районної ради та районної державної адміністрації газети «Подільське слово».

ЛистомТернопільської районної державної адміністрації Тернопільської області від 28 липня 2016 року № 01-1211/01-12 погоджено з Тернопільською районною державною адміністрацією звільнення ОСОБА_3 з посади керівника - редактора комунального підприємства «Редакція газети Тернопільської районної ради і Тернопільської районної державної адміністрації «Подільське слово» Тернопільської області.

Відповідно до рішення Тернопільської районної ради Тернопільської області від 29 липня 2016 року № 135 ОСОБА_3 звільнено з посади головного редактора редакції газети «Подільське слово» на підставі статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування» та статті 36 КЗпП України.

Згідно з розпорядженням голови Тернопільської районної ради від 01 серпня 2016 року № 18-од з 29 липня 2016 року звільнено ОСОБА_3 з посади керівника головного редактора комунального підприємства «Редакція газети Тернопільської районної ради і Тернопільської районної державної адміністрації «Подільське слово» Тернопільської області у зв'язку з припиненням повноважень посадової особи.

Рішенням Тернопільської районної ради Тернопільської області від 24 лютого 2017 року № 232 внесено зміни до рішення Тернопільської районної ради від 29 липня 2016 року № 135 «Про звільнення головного редактора редакції газети «Подільське слово», у мотивувальній частині рішення замість слів та цифр «ст. 36 Кодексу законів про працю України» читати «п. 9 ст. 36 Кодексу законів про працю України».

Згідно з пунктом 9 статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені іншими законами. Тобто зазначений пункт відсилає до інших законів, якими передбачені підстави припинення трудового договору.

Статтю 36 КЗпП України доповнено пунктом 9 на підставі Закону України від 28 січня 2016 року № 955-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури», який набрав чинності 24 лютого 2016 року.

Набрання чинності цим Законом є підставою для припинення безстрокового трудового договору з керівниками державних та комунальних закладів культури, а також з професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) державних та комунальних закладів культури згідно з пунктом 9 статті 36 Кодексу законів про працю України. Ця норма не поширюється на професійних творчих працівників комунальних закладів культури у територіальних громадах з населенням до 5 тисяч жителів.

Як вбачається із пояснювальної записки до Закону України від 28 січня 2016 року № 955-VII, метою проекту цього закону є встановлення прозорої конкурсної процедури призначення керівників закладів культури, визначення чітких характеристик професійних та особистих якостей особи для зайняття цієї посади. Запропонована колегіальність у прийнятті рішення про призначення сприятиме зростанню професійності керівників закладів культури, їх авторитету, престижу займаної посади, особистої мотивації в удосконаленні професійних якостей, а також забезпечить ротацію кадрів та рівні можливості усіх кандидатів. Законопроект також передбачає оформлення трудових відносин з художнім та артистичним складом державних та комунальних закладів культури шляхом укладання контрактів, особливої форми трудових договорів, що дозволить врахувати індивідуальні здібності та професійні навички, специфіку виконуваної роботи, а також домогтися максимальної зацікавленості працівника у підвищенні продуктивності праці.

Тобто положення пункту 9 статті 36 КЗпП України може бути застосовано виключно з метою призначення та звільнення керівників закладів культури та не розповсюджується на призначення та звільнення керівників друкованих засобів масової інформації.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування» виключно на пленарних засіданням районної, обласної ради вирішуються питання зокрема щодо управління об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад, призначення і звільнення їх керівників.

Тобто зазначена норма не визначає підстави звільнення, а лише визначає питання, які вирішуються районними і обласними радами виключно на їх пленарних засіданнях.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Тобто Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суди дійшли правильно висновку, що звільнення позивача ОСОБА_3 відбулося без наявності на це правових підстав, оскільки пункт 20 частини першої статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування» не визначає підстав звільнення, а пункт 9 статті 36 КЗпП України не може застосовуватися при звільненні керівників друкованих засобів масової інформації, в даному випадку редактора газети, яким є позивач.

Доводи касаційної скарги про те, що положення пункту 9 статті 36 КЗпП України є універсальними і повинні застосовуватися до всіх випадків, коли відсутня спеціальна норма (особливі умови) припинення трудового договору, не заслуговують на увагу, оскільки вони по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Тернопільської районної ради Тернопільської області залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 20 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г. І.Усик