Постанова

Іменем України

21 червня 2018 року

м. Київ

справа № 703/5364/15-ц

провадження № 61-4812св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 10 серпня 2017 року в складі колегії суддів: Храпка В. Д. Вініченка Б. Б., Новікова О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про розірвання договору та витребування майна із чужого незаконного володіння.

Позовна заява мотивована тим, що у червні 2013 року ОСОБА_4звернувся до відповідача з проханням відремонтувати автомобіль, на що останній погодився. Між сторонами фактично було укладено договір підряду на виконання робіт по ремонту автомобіля, погоджено вид робіт та їх вартість. На виконання умов цього договору позивач передав ОСОБА_5 5 200 грн., а решту зобов'язавсяпередати після виконання ремонтних робіт. Після ремонту автомобіля відповідач повідомив про необхідність додаткової доплатити за ремонт у розмірі 2 500 грн. Оскільки ремонт був виконаний неякісно, позивач відмовився оплатити додаткові витрати, після чого відповідач відмовився повертати автомобіль.

На підставі викладеного ОСОБА_4 просив розірвати договір підряду на виконання робіт по ремонту автомобіля ВАЗ 2102, укладений в усній формі між сторонами; витребувати у ОСОБА_5 належний йому на праві приватної власності вказаний автомобіль.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 липня 2016 року в складі судді Манька М. В. позов задоволено. Розірвано договір підряду, укладений в усні формі між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, на виконання робіт по ремонту автомобіля ВАЗ 2102, який належить ОСОБА_4 Зобов'язано ОСОБА_5 повернути ОСОБА_4 автомобіль ВАЗ 2102, належний ОСОБА_4 на праві власності.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що усна домовленість між сторонами щодо ремонту автомобіля є договором підряду та підлягає до виконання.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 10 серпня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивач не надав суду доказів істотного порушення договору та наявності шкоди, завданої цим порушенням. Також позивачем не надано доказів знаходження спірного автомобіля безпосередньо у відповідача.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач не виконав свої зобов'язання по ремонту автомобіля за обумовлену сторонами плату, а також безпідставно зберігає його у себе. Апеляційний суд залишив поза увагою вказані обставини та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.

У березні 2018 року ОСОБА_5 подав відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що між сторонами існувала домовленість по ремонт автомобіля позивача. Відповідач належним чином виконав свої зобов'язання, проте позивач відмовився сплатити кошти. У подальшому спірний автомобіль у присутності свідків, які були допитані у судовому засіданні, був повернутий позивачу, тому відсутні підстави для задоволення позову.

01 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно з частинами першою та другою статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідків його недійсності, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однієї із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами.

Установлено, що між сторонами укладено усний договір підряду.

Частиною другою статті 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотними є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до вимог частини третьої статті 10 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що позивач не надав суду доказів істотного порушення умов договору та наявності шкоди, завданої цим порушенням.

За змістом статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконного, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 19 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред'явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.

Проте, позивачем не надано доказів знаходження спірного автомобіля безпосередньо у відповідача.

Судом апеляційної інстанції вірно встановлено відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження знаходження вказаного автомобіля у відповідача.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій).

На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог, а доказування та рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи касаційної скарги не мають правового значення для правильного вирішення спору, оскільки такі аргументи втрачають правовий сенс за встановлених судами обставин.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 10 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

В. В. Пророк