Ічнянський районний суд Чернігівської області
Справа №733/889/17
№ 4-с/733/4/18
У Х В А Л А

Іменем України

"22" червня 2018 р. Ічнянський районний суд Чернігівської області

у складі:

головуючого судді Т.В. Карапиш

за участю секретаря В.Ю. Донченко

представника АБ «Укргазбанк» Ю.С. Середи

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ічня скаргу ОСОБА_2 на постанову старшого державного виконавця Ічнянського районного ВДВС ГТУЮ у Чернігівській області про арешт майна боржника по виконавчому провадженню № 55883422 від 22 березня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на постанову старшого державного виконавця Ічнянського районного ВДВС ГТУЮ у Чернігівській області про арешт майна боржника по виконавчому провадженню № 55883422 від 22 березня 2018 року. В обґрунтування скарги посилається на те, що 22 березня 2018 року старшим державним виконавцем Ічнянського районного ВДВС ГТУЮ у Чернігівській області була винесена постанова про арешт майна боржника по виконавчому провадженню № 55883422, якою було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 що належить ОСОБА_2. Водночас ОСОБА_2 в даній скарзі вказав, що станом на день винесення вищевказаної постанови дана квартира, на яку накладено арешт, належить його сину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Каблучко О.М. 26 квітня 2016 року, який зареєстровано в реєстрі за № 477. Вважає дану постанову державного виконавця від 22 березня 2018 року незаконною та такою, що порушує його права та свободи, в зв'язку з чим змушений звернутись до суду з даною скаргою.

В судове засідання скаржник не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі та просив задовольнити скаргу, скасувавши арешт із квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3, так як державним виконавцем не було встановлено власника даного майна, оскільки були використані неактуальні дані.

Ст. державний виконавецьІчнянського районного ВДВС ГТУЮ у Чернігівській області в судове засідання не з'явилася, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Представник Публічного акціонерного товариства АБ «Укргазбанк» в судовому засіданні заперечувала та просила відмовити в задоволенні даної скарги, оскільки на підставі тих матеріалів справи, які має АБ «Укргазбанк», квартира АДРЕСА_1, та на яку державний виконавець наклала арешт, належить на праві власності ОСОБА_2, і тому дії державного виконавця з приводу виконання рішення суду та накладення арешту відповідають вимогам норм чинного законодавства України. В разі того, якщо власником квартири являється малолітній син скаржника, то останній повинен був звернутися до суду зі скаргою в інтересах малолітнього сина та надати відповідні документи, які б підтверджували його представництво, а тому він є неналежною стороною по справі, в зв'язку з чим просить відмовити в задоволенні даної скарги.

Суд, дослідивши матеріали скарги, прийшов до наступного висновку.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За змістом ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною РадоюУкраїни, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ст. 431 ЦПК).

За приписом ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

В судовому засіданні встановлено, що 26 лютого 2018 року старшим державним виконавцем Ічнянського районного ВДВС ГТУЮ у Чернігівській області Черненко А.В. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 55883422 на підставі виконавчого листа № 733/889/17, виданого Ічнянським районним судом Чернігівської області 18 січня 2018 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк»заборгованості за кредитним договором в розмірі 7025,90 доларів США, в тому числі заборгованість по кредиту строкова - 6199,33 доларів США; заборгованість по процентах поточна - 53,08 доларів США; заборгованість по процентах прострочена - 773,49 доларів США; заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів - 4927 гривень 00 копійок та судових витрат в розмірі 2854 гривні 79 копійок (Том 1 а.с.175-176).

Відповідно до положень ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

22 березня 2018 року старшим державним виконавцем Ічнянського районного ВДВС ГТУЮ у Чернігівській області була винесена постанова про арешт майна боржника по виконавчому провадженню № 55883422, якою було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 (а.с.194).

Відповідно до ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З матеріалів справи вбачається, що згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30 березня 2018 року вищевказана квартира АДРЕСА_1, належить на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі договору дарування квартири від 26 квітня 2016 року (Том 1 а.с.195).

Крім того, в справі наявний витяг (відомості) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15 травня 2018 року, згідно якого вищевказана квартира належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 13 липня 2009 року (Том 1 а.с.279-281).

В зв'язку з такою невідповідністю та розбіжністю в ході розгляду даної справи судом відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України зобов'язано скаржника надати оригінали правовстановлюючих документів на квартиру, на яку накладено арешт (Том 1 а.с.283).

Скаржником не було виконано вимоги суду та не надано оригінали документів, на які посилається останній, а лише направлено до суду їх копії.

Суд критично відноситься до наданих ОСОБА_2 доказів, адже відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України скаржник зобов'язаний був надати на запит суду оригінали правовстановлюючих документів на квартиру.

З наданих ОСОБА_2 копій документів видно, що квартира АДРЕСА_1, належить на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі договору дарування квартири від 26 квітня 2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 477, що підтверджується копією договору (Том 2 а.с.33).

Таким чином, з наданих копій правовстановлюючих документів вбачається, що вищевказана квартира, на яку накладено арешт, належить малолітньому сину ОСОБА_2 - ОСОБА_3, а тому відповідно до ст. 447 ЦПК України хоча скаржник являється стороною виконавчого провадження, але діями державного виконавця його права та свободи не порушені..

Відповідно до ст. 59 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

Частиною 1 статті 62 ЦПК України передбачено, що повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: 1) довіреністю фізичної або юридичної особи; 2) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна.

Але в матеріалах справи відсутні будь-які підтверджуючі документи, які б підтверджували повноваження представника ОСОБА_2 відносно свого сина ОСОБА_3

При дослідженні матеріалів виконавчого провадження, судом також встановлено, що державним виконавцем вживалися заходи для виконання виконавчого листа № 733/889/17, виданого Ічнянським районним судом Чернігівської області 18 січня 2018 року у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», однак, при здійсненні виконавчих дій державним виконавцем допущено помилку при визначенні власника вищевказаної квартири, так як були використані неактуальні дані. Але в даному випадку права та свободи скаржника ОСОБА_2 рішення державного виконавця при здійсненні виконавчого провадження не були порушені, оскільки останній не являється власником даної квартири.

Враховуючи вищенаведене та всі докази в сукупності, а також те, що скаржником не надано доказів обґрунтованості заявленої скарги, які б вказували на наявність об'єктивних даних для визнання поданої скарги допустимою та законною відповідно до вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку, що скарга задоволенню не підлягає у повному обсязі, так як судом не встановлено порушень законодавства, які б призвели до порушення прав та свобод скаржника при здійсненні виконавчого провадження .

Керуючись Законом України "Про виконавче провадження", ст.ст. 59,62,175,353, 447, 450,451,452, 453 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_2 на постанову старшого державного виконавця Ічнянського районного ВДВС ГТУЮ у Чернігівській області про арешт майна боржника по виконавчому провадженню № 55883422 від 22 березня 2018 року, відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Карапиш Т.В.