Номер провадження: 22-ц/785/5302/18
Номер справи місцевого суду: 520/3710/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2018 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого: Кононенко Н.А.,

Суддів: Цюри Т.В.,

ОСОБА_2,

За участю секретаря: Лопотан В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2018 року про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будівельні, демонтажні роботи,-

встановила:

29.03.2018 року ОСОБА_3 звернулася до Київського районного суду м.Одеси з позовною заявою до ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якій просить визнати недійсним договір дарування 3/25 часток домоволодіння, що розташоване за адресою: м.Одеса, вулиця Купріна будинок 44, яке належить на праві власності ОСОБА_4.

02.04.2018 року ОСОБА_3 подала до Київського районного суду м.Одеси заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будівельні, демонтажні роботи за адресою: місто Одеса, вулиця Купріна, будинок 44.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2018 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будівельні, демонтажні роботи задоволено.

Заборонено ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1 та будь-яким іншим особам проводити будівельні, демонтажні роботи за адресою: місто Одеса, вулиця Купріна, будинок 44.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу у якій просить суд скасувати ухвалу та прийняти постанову, якою відмовити ОСОБА_3 в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будівельні, демонтажні роботи ОСОБА_4 за адресою: м. Одеса, вул. Купріна,44

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будівельні, демонтажні робот, районний суд виходив з того, що предметом позовних вимог є визнання недійсним договору дарування спірної частки домоволодіння, тому до вирішення справи по суті слід заборонити ОСОБА_4 та будь-яким іншим особам проводити будівельні, демонтажні роботи за адресою: місто Одеса, вул. Купріна, будинок 44.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 29.03.2018 року ОСОБА_3 звернулася до Київського районного суду м.Одеси з позовною заявою до ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якій просить визнати недійсним договір дарування 3/25 часток домоволодіння, що розташоване за адресою: м.Одеса, вулиця Купріна будинок 44, яке належить на праві власності ОСОБА_4.

02.04.2018 року ОСОБА_3 подала до Київського районного суду м.Одеси заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будівельні, демонтажні роботи за адресою: місто Одеса, вулиця Купріна, будинок 44.

Своє клопотання позивачка мотивує тим, що житловий будинок № 44 по вул.Купріна м.Одесі належить ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності, зокрема частка ОСОБА_3 складає 22/25 домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а частка ОСОБА_5 складає 3/25 спірного домоволодіння.

Позивач вказує, що 09.02.2018 року ОСОБА_5 за договором дарування подарувала 3/25 часток домоволодіння ОСОБА_4 що розташоване за адресою: місто Одеса, вулиця Купріна, будинок 44, однак вважає, що відповідач ОСОБА_5 подарувала 3/25 частини житлового будинку не від загального розміру житлового будинку, а від частини житлового будинку, який належить на праві власності ОСОБА_3, тобто розпорядилась, на думку позивача, її майном.

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за № 01 від 09.02.2018 року у власності відповідача ОСОБА_4 знаходиться об'єкт нерухомого майна, а саме: 3/25 частки домоволодіння по вул. Купріна 44 у м.Одесі. Вказана частка домоволодіння належить ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 09.02.2018 року.

Позивачкою в обґрунтування клопотання про накладення заборони проводити будівельні, демонтажні роботи за адресою: місто Одеса, вул. Купріна, будинок 44 була надана відповідь Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 20.03.18 року, з якої вбачається, що ОСОБА_4 виконує підготовчі роботи земельної ділянки, шляхом знесення та демонтажу несучих та огороджувальних конструкцій даху та частини домоволодіння. Проектну та дозвільну документацію на виконання підготовчих робіт ОСОБА_4 на момент перевірки не надано.

Таким чином ОСОБА_4 виконує підготовчі роботи земельні роботи та демонтування конструкцій без отримання права на виконання таких робіт, чим порушено ч.1 ст.35 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п.13 Постанови Кабінету Міністрів України за № 466 від 13 квітня 2011 року.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України - суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

В порядку ст.150 ЦПК України, видами забезпечення позову, зокрема може бути накладення арешту на майно чи забороною вчиняти певні дії.

Забезпечення позову є цивільно-процесуальним заходом, що вживається судом та направлений на захист в майбутньому матеріально-правових інтересів позивача, що гарантують реальне виконання судового рішення та застосовується лише до позовів про визнання і про присудження.

Положеннями п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особувідповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді про забезпечення позову» позови майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно , що належить відповідачеві, або заборону вчиняти певні дії.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги її не спростовують, оскільки ухвалу постановлено у повній відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 14 вересня 2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_6

ОСОБА_2

ОСОБА_7