Справа № 535/1060/18
Провадження № 2/535/418/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2018 року Котелевський районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Якименко Т.О., при секретарі Балала Л.В., розглянувши у підготовчому засіданні в смт Котельва Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Котелевської селищної ради Полтавської області про визнання в порядку спадкування права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності від 05.04.2018 року, звернулася до суду з позовом до Котелевської селищної ради Полтавської області, в якому просить визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку площею 3,27 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Котелевської селищної ради Полтавської області, та належала до для смерті на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 виданого Котелевською селищною радою Полтавської області від 07.12.1999 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №149, ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом, посвідченим державним нотаріусом Котелевської державної нотаріальної контори Соломко З.В. від 14.07.2000 року, зареєтрованого у реєстрі за №1571, після смерті його баби - ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року. До складу спадкового майна увійшла земельна ділянка площею 3,27 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Котелевської селищної ради Полтавської області, та належала спадкодавцеві до дня смерті на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 виданого Котелевською селищною радою Полтавської області від 07.12.1999 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №149. Належність ОСОБА_6 вказаного державного акта встановлено рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14.05.2018 року.

Спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4. позивач прийняв шляхом зверення до Котелевської державної нотаріальної контори Полтавської області шляхом подачі заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до листа В.о. завідувача Котелевської державної нотаріальної контори Рой Т.В. № 1367/02-14 від 23.12.2016 року, державний нотаріус позбавлена можливості видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказану вище земельну ділянку, оскільки спадкоємцем не надано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Відповідно до повідомлення відділу у Котелевському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області за № 29-28-0.4-1980/15-16 від 12.12.2016 року земельна ділянка належна ОСОБА_4 до Національної кадастрової системи не занесена, кадастровий номер не визначався. Згідно з ч.9 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» при здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер. Відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Відповідно до ч.ч. 2,3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації.

Позивач вважає, що відсутність у державному кадастрі відомостей щодо належності на праві власності земельної ділянки спадкодавцю, присвоєння земельній ділянці кадастрового номера, позбавляє його права як спадкоємця за заповітом отримати у спадщину вказане спадкове майно.

Крім того, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 виданого Котелевською селищною радою Полтавської області від 07.12.1999 року, вказано цільове призначення земельної ділянки для сільськогосподарського використання.

Натомість, відповідно до ст. 48 Земельного кодексу України N 561-XII, що діяв на момент видачі державного акту було передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність і надаються у користування громадянам, радгоспам, колективним та іншим сільськогосподарським підприємствам і організаціям - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Тобто, при виготовлені державного акту у 2000 році було помилково ототожнено поняття "землі сільськогосподарського призначення" та "землі сільськогосподарського використання".

Відповідно до п. а) ч.1 ст. 19 Земельного кодексу України ( в редакції, що діє на сьогодні) однією з категорією поділу земель України за їх основним цільовим призначенням є землі сільськогосподарського призначення.

Згідно з п. б ч. 3 ст. 22 Земельного кодексу України ( в редакції, що діє на сьогодні) землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Особи, які беруть участь у справі у судове засідання не зявилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Позивач ОСОБА_1. та його представник - ОСОБА_3, у судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку. Представник позивача надала суду заяву, в якій заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить справу розглянути без їх з позивачем участі.

Відповідач Котелевська селищна рада Котелевського району Полтавської області подала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі та просить розглянути справу у судовому засіданні без участі представника відповідача. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст. 206 ЦПК України, відповідачу відомі та зрозумілі.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Положеннямист. 200 ЦПК України визначено право суду ухвалювати рішення за результатами підготовчого провадження у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до абз.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Визнання відповідачем предявленого позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст.206 ЦПК України відповідачу відомі та зрозумілі.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Ч. 1 ст. 22 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 23 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

Постановою Верховної Ради Української РСР від 13.03.92 N 2201-XII «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею» затверджено форми державних актів:- на право колективної власності на землю;- на право приватної власності на землю.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 N449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» (із відповідними змінами) встановлено, що раніше видані (до набрання чинності цією постановою) державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб.

Отже, державні акти на право приватної власності на землю, видані у період дії Постанови ВРУ N 2201 (з 23.06.92 по 08.01.2004), є чинними правовстановлювальними документами, що підтверджують права власності на земельні ділянки.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 264-268, 354 ЦПК України, ст.ст. 328, 392, 1268 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Котелевської селищної ради Полтавської області про визнання в порядку спадкування права власності на земельну ділянку, задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 3,27 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Котелевської селищної ради Полтавської області, та належала до дня смерті на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 виданого Котелевською селищною радою Полтавської області від 07.12.1999 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №149, ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги у 30-ти денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя