Провадження № 22-ц/772/1764/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк К. П.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2018 рокуСправа № 127/25775/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

Головуючого - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів : Войтка Ю.Б., Рибчинського В.П.,

позивач : ОСОБА_3,

відповідач: ОСОБА_4,

третя особа : ОСОБА_5,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5 про стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25.06.2018 року, ухвалене у складі судді Гуменюка К.П., дата складання повного тексту рішення 03.07.2018 року, -

в с т а н о в и в :

28 листопада 2017 року ОСОБА_3 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 про стягнення аліментів.

Позов обґрунтовано тим, що 23 листопада 2002 року між сторонами було укладено шлюб у міському відділі реєстрації актів цивільного стану управління юстиції Вінницької області, про що зроблено актовий запис № 2713. Від спільного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18.05.2015 року, справа № 127/8260/15-ц, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано. Даним рішення суду визначено місце проживання дітей - місцем проживання (реєстрації) матері ОСОБА_3.

Зазначає, що з моменту розірвання шлюбу ОСОБА_4 надавав добровільно допомогу на утримання двох дітей в сумі 2600 грн., проте в серпні, вересні 2017 року він припинив надавати кошти на утримання дітей.

Стверджує, що відповідач працює у ГУ ДФС у Вінницькій області, його заробітна плата за 2016 рік. становила 70391 грн., також він отримує проценти 2500 грн., бонуси по картці ПАТ КБ «ПриватБанк» 350 грн., пенсію 4562 грн., має кошти, розміщені на банківських рахунках 32000 грн. та грошові кошти в сумі 123000 грн., а також у його власності знаходиться квартира, підвал, земельна ділянка та три автомобілі.

Виходячи з наведеного, положень статей 180, 181, 182 СК України, ОСОБА_3 просила :

1)стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в сумі 3000 грн. щомісячно з дня пред'явлення позову до суду та до його повноліття;

2)стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, в сумі 3000 грн. щомісячно з дня пред'явлення позову до суду та до її повноліття.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25.06.2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1300 грн., щомісячно, з індексацією цієї суми відповідно до закону, починаючи з 28 листопада 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі 1300 грн., щомісячно, з індексацією цієї суми відповідно до закону, починаючи з 28 листопада 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров'я, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. При визначенні розміру аліментів суд врахував стан здоров`я та матеріальне становище дітей, стан здоров`я та матеріальне становище позивача та платника аліментів, також взяв до уваги реальні можливості відповідача і потреби його неповнолітніх дітей, і те, що обов'язок утримувати неповнолітніх дітей є обов'язком обох їхніх батьків, тому прийшов до висновку, що сума в розмірі 1300 грн. на кожну дитину буде обґрунтованою та законною.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить змінити рішення суду, задовольнивши позовні вимоги повністю.

Подана апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не з'ясовано чи дійсно відповідач є батьком ОСОБА_8 та чи сплачує він аліменти за виконавчим листом на утримання сина від першого шлюбу. Стверджує також, що ОСОБА_4 аліменти на неповнолітнього ОСОБА_8 не сплачує, позаяк його неповнолітня дитина усиновлена іншою особою, а надані відповідачем докази сплати аліментів є недостовірними.

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні клопотання позивача про витребування доказів, які позивач самостійно не міг отримати.

Посилається на те, що визначений судом розмір аліментів не зможе забезпечити інтереси дітей та є замалим.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4, посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відзив обґрунтовано тим, що відповідач надав суду першої інстанції докази відрахування з його заробітної плати аліментів на утримання сина, що підтверджується виконавчим листом та довідкою з місця роботи.

Вказує, що позивачем не надано суду доказів того, що розмір аліментів на двох дітей в сумі 2600 грн. є недостатнім та не забезпечить їх інтереси, адже обов'язок по утриманню дітей несуть обоє з батьків.

Стверджує, що автомобіль Lancia, 1989 року випуску, був викрадений у відповідача у 1999 році і не розшуканий, а автомобіль ВАЗ 2107, 1984 року випуску, є нічним іншим як купою металобрухту, яку відповідач не може зняти з обліку. Також посилається на те, що він є інвалідом ІІІ групи та вимушений витрачати кошти також на своє лікування, має на утриманні непрацездатних батьків, яким допомагає фінансово.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту восьмого пункту 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, прийшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам законності та обґрунтованості.

У справі встановлено, що 23 листопада 2002 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб у міському відділі реєстрації актів цивільного стану управління юстиції Вінницької області, про що зроблено актовий запис № 2713.

Сторони є батьками ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується свідоцтвами про їх народження /а.с. 5, 6/.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 травня 2015 року, справа № 127/8260/15-ц, шлюб, зареєстрований 23 листопада 2002 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану управління юстиції Вінницької області за актовим записом № 2713 між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, розірвано. Визначено місце проживання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_8, разом із матір'ю - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_9, за місцем її проживання (реєстрації). Дане рішення суду набрало законної сили 29.05.2015 року /а.с. 4/.

Відповідно до довідки № 23/10-28-02/05 від 14.02.2018 року, відповідач ОСОБА_4 працює з 28 січня 2015 року у Вінницькій ОДПІ Головного управління ДФС у Вінницькій області на посаді начальника відділу і йому нарахована заробітна плата з січня по травень 2017 року в розмірі 20843,55 грн., з даної суми здійснювалося відрахування податків та утримання згідно виконавчого листа /а.с. 44/.

Згідно з довідкою № 45/05-00-27 від 14.02.2017 року з квітня 2017 року по січень 2018 року включно відповідачу було нараховано заробітну плату в розмірі 124016,24 грн. /а.с. 45/.

Відповідно до виконавчого листа № 2а-253-2003 року, виданого Ленінським районним судом м. Вінниці 26.11.2003 року, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_10, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно з 11.11.2003 року і до його повноліття /а.с. 46/.

У справі встановлено, що ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_10, є його сином відповідача від першого шлюбу на утримання якого він сплачує аліменти.

Згідно з копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1, відповідач ОСОБА_4 є інвалідом третьої групи загального захворювання /а.с. 48/.

Також установлено, що між сторонами існує спір з приводу поділу спільного майна подружжя /а.с. 64-65/. Предметом поділу є автомобіль TOYOTA RAV4, земельна ділянка в АДРЕСА_1 в будинку АДРЕСА_2 грошові кошти в сумі 24000, 1353 грн., 106 грн., що знаходяться на банківських рахунках та грошові кошти в сумі 98000 грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров'я, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. При визначенні розміру аліментів суд врахував стан здоров`я та матеріальне становище дітей, стан здоров`я та матеріальне становище позивача та платника аліментів, також взяв до уваги реальні можливості відповідача і потреби його неповнолітніх дітей, і те, що обов'язок утримувати неповнолітніх дітей є обов'язком обох їхніх батьків, тому прийшов до висновку, що сума в розмірі 1300 грн. на кожну дитину буде обґрунтованою та законною.

Тлумачення положень частини другої статті 182 СК України свідчить, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Батьки зобов'язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

При визначенні розміру аліментів враховується стан здоров'я та загальний матеріальний стан того з батьків дитини, з якого вони будуть стягуватися. Свідченням матеріального становища платника аліментів є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім'ї.

Аргументи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не з'ясовано чи дійсно відповідач є батьком ОСОБА_8 та чи дійсно він сплачує аліменти за виконавчим листом на утримання сина від першого шлюбу, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідачем надано докази того, що з його заробітної плати здійснюються відрахування на аліменти за виконавчим листом на користь сина від першого шлюбу.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 аліменти на неповнолітнього ОСОБА_8 не сплачує, позаяк його неповнолітня дитина усиновлена іншою особою, а надані відповідачем докази сплати аліментів є недостовірними, апеляційний суд вважає такими, що не дають правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України зазначені доводи не підтверджуються позивачем.

Необґрунтованими апеляційний суд вважає також посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні клопотання позивача про витребування доказів, які позивач самостійно не міг отримати, оскільки докази, які просила витребувати позивач не мають суттєвого значення для справи, адже надані позивачем і відповідачем докази свідчать про те, що з заробітної плати відповідача стягуються аліменти за виконавчим листом на користь сина.

Інші аргументи апеляційної скарги про те, що визначений судом розмір аліментів не зможе забезпечити інтереси дітей та є замалим, колегія суддів вважає також необґрунтованим, оскільки позивачем не надано доказів того, що визначений судом розмір аліментів в сумі 1300 грн. на кожну дитину є недостатнім та замалим, з огляду на те, що відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи суттєвими не являються, а відтак не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись підпунктом восьмим пункту 1 розділу ХІІІ Перехідних положень, частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25.06.2018 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Підпис Л. О. Голота

Судді: Підпис Ю. Б. Войтко

Підпис В. П. Рибчинський

Згідно з оригіналом

Головуючий Л. О. Голота

Повний текст постанови виготовлено 19.09.2018 року.