Справа № 346/1856/18
Провадження № 2/346/1200/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі: головуючого - судді П»ятковського В.І,

за участю секретаря Іванишин Х.І.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Коломиї справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи без самостійних вимог : ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання права власності на квартиру,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка, звернувшись до суду з даним позовом, посилається на те, що згідно свідоцтва про право власності на житло, видане 12 січня 1999 року бюро по приватизації державного житлового фонду в м. Коломия, квартира за № 5 будинку за № 82 по вул. Б.Хмельницького в м. Коломия була передана у спільну сумісну власність їй, її чоловіку - ОСОБА_2 та дітям : ОСОБА_4 і ОСОБА_3. Право власності зареєстровано в Коломийському МБТІ.

Вказує, що сімейне життя з відповідачем не склалось і рішенням Коломийського міськрайонного суду від 30 квітня 2003 року шлюб між ними розірвано.

Згідно рішення Коломийського міськрайонного суду від 21 листопада 2006 року було проведено реальний поділ квартири, внаслідок якого їй та дітям виділено в натурі ? частини, а відповідачу 1/4 частину.

На підставі даного рішення, за її заявою, рішенням виконкому Коломийської міської ради від 26 грудня 2006 року за № 437 її частині квартири було присвоєно окремий номер квартира АДРЕСА_1, на яку Коломийським МБТІ було виготовлено технічний паспорт, як на окремий об»єкт нерухомого майна і право власності зареєстровано за нею та дітьми в рівних частках по 1/3 частині.

Зазначає, що у власності ОСОБА_2 залишилась виділена йому в натурі частина квартири за № 5 за тією ж адресою, однак зміни в реєстрацію права власності за ним не було проведено і в Коломийському МБТІ зареєстровано право власності відповідача на 1/4 частину квартири в цілому.

Вказана частина квартири була передана їй на підставі акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, про що приватним нотаріусом ОСОБА_5 видано свідоцтво, відповідно до якого їй на праві власності належить 1/4 частина квартири № 5 за вказаною адресою та право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Однак, у свідоцтві про право власності допущена помилка, оскільки ОСОБА_2 був єдиним власником квартири АДРЕСА_2, яка складається із житлової кімнати площею 20,5 кв.м..

Просить суд, в звязку із вказаними обставинами, визнати за нею право власності на зазначену квартиру.

У судове засідання позивачка та її представник не зявились, подали до суду заяви, згідно яких позовні вимоги підтримують, просять позов задовольнити, а розгляд справи проводити без їх участі.

Відповідач в судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги визнає, не заперечує проти задоволення позову, справу просить розглянути у його відсутності.

Треті особи в судове засідання також не з»явилися, проте подали до суду заяви, в яких просять справу розглянути у їх відсутності, проти задоволення позову не заперечують.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Пункт 1 ч.2 ст. 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_3 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в рівних частинах. Наведене стверджується копією свідоцтва про право власності на житло, виданого 12 січня 1999 року бюро по приватизації державного житлового фонду в м. Коломия. Право власності зареєстровано в Коломийському МБТІ за реєстровим № 5533 (а.с.6).

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 21 листопада 2006 року було здійснено реальний поділ вказаної квартири та виділено ОСОБА_1, ОСОБА_4 і ОСОБА_3 в натурі приміщення, що становлять 3/4 її частини, а саме : коридор площею 7, 5 кв.м, кімнату площею 12, 9 кв.м, кімнату площею 15, 8 кв.м ванну площею 5, 6 кв.м, кухню площею 10, 1 кв.м, кладовку площею 2, 6 кв.м, а відповідачу виділено в натурі кімнату площею 20. 5 кв.м, що становить 1/4 частину (а.с.7).

В результаті поділу квартири, у відповідності до вимог ч.3 ст. 372 ЦК України, право спільної сумісної власності на неї припинилось.

В зв»язку із вказаними обставинами, позивач звернулась до виконкому Коломийської міської ради, рішенням якої за № 437 від 26 грудня 2006 року, виділеній ОСОБА_1 в натурі частині спірної квартири було присвоєно окремий номер № 5-а та Коломийським МБТІ виготовлено технічний паспорт, як на окремий об»єкт нерухомості.

27 лютого 2007 року на квартиру АДРЕСА_4 МБТІ зареєстровано право власності за ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в рівних частинах, що стверджується витягом № 13716943 про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.8).

Таким чином, у власності ОСОБА_2 залишилась виділена йому в натурі кімната площею 20,5 кв.м., яка також набула статусу окремого об»єкту нерухомості квартира № 5 за цією ж адресою. Однак, зміни в реєстрації права власності ОСОБА_2 на окрему квартиру не були проведені і в Коломийському МБТІ за ним зареєстровано право власності на 1/4 частку.

04 вересня 2013 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу ОСОБА_5 на підставі акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого міським відділом ДВС Коломийського МУЮ 30 серпня 2013 року, видано ОСОБА_1 свідоцтво про право власності за реєстровим номером 3841, вілповідно до якого їй на праві власності належить 1/4 частка квартири АДРЕСА_5, загальна та житлова площа якої становить 20,5 кв.м.

Однак, на день видачі зазначеного свідоцтва, ОСОБА_2 був власником окремої кваритири № 5 по вул. Б.Хмельницького, 82 в м. Коломия, яка складається з однієї кімнати площею 20,5 кв.м. та на неї Коломийським МБТІ було виготовлено технічний паспорт, однак реєстрація права власності не проведена.

Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно висновку про вартість майна, виготовленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Віконт-Консалтинг» 31 січня 2018 року вартість житлової однокімнатної квартири № 5, загальною та житловою площею 20,5 кв.м., в м. Коломия по вул. Б.Хмельницького, 82 становить 74415,00 гривень.

Виходячи з того, що позивач правомірно набула право власності на квартиру як стягувач, який виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно боржника, відповідач не заперечує проти визнання права власності на майно за позивачем, суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 право власності на вказану квартиру шляхом задоволення позову.

На підставі наведеного та ст.ст. 15, 16, 328, 392 ЦК України, керуючись ст.ст. 247 ч. 2, 263, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер : НОМЕР_1 право власності на квартиру АДРЕСА_6.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 22 червня 2018 року.

Суддя П'ятковський В. І.