Справа № 361/5582/13 Головуючий у І інстанції Сердинський В. С.
Провадження № 22-ц/780/3863/18 Доповідач у 2 інстанції Іванова І. В.
Категорія 26 19.09.2018
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2018 року м. Київ

справа № 361/5582/13

провадження № 22ц/780/3863/18

Апеляційний суд Київської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Савченка С.І., Верланова С.М.

при секретарі - Тимошевській С.І.

сторони :

позивач - Публічне акціонерне товариство «МетаБанк»

відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2013 року у складі судді Сердинського В.С. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «МетаБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

Статтею 351 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України: пункт 8) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується; пункт 9) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2013 року позивач ПАТ «МетаБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 14 листопада 2007 року між акціонерним банком «Металург», правонаступником якого є ПАТ «МетаБанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за яким остання отримала кредит на поточні потреби у сумі 1 000 000 грн. на строк до 09 листопада 2017 року включно.

Для забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором у той же день було укладено договори поруки окремо з відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також договір іпотеки з ОСОБА_5, згідно з яким останній передав банку в іпотеку належне йому домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку за цією ж адресою.

20 грудня 2010 року між ПАТ «МетаБанк» та ОСОБА_5 було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, шляхом визнання за банком права власності на предмет іпотеки. Наслідком укладення цього договору стало підписання 20 грудня 2010 року додаткової угоди № 4 до кредитного договору, якою було внесено наступні основні зміни до кредитного договору: сума виданого кредиту зменшилася до 270 813,21 грн., строк виконання основного зобов'язання зменшився на один рік - до 09 листопада 2016 року включно, виконання основного зобов'язання забезпечувалось з цього часу тільки порукою ОСОБА_3 та порукою ОСОБА_4, крім того було встановлено новий порядок погашення кредиту.

Банк вказував, що свої зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_2 не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором станом на 22 травня 2013 року у розмірі 732 382,80 грн.

Ураховуючи наведене, ПАТ «МетаБанк» просив суд стягнути солідарно із ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у сумі 732 382,8 грн. та сплачений судовий збір.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2013 року позов ПАТ «МетаБанк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «МетаБанк» заборгованість за кредитним договором від 14 листопада 2007 року у сумі 721 648,79 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Відповідач ОСОБА_3, не погоджуючись із рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2013 року, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_3 посилався на те, що судом не встановлено обставини, що мають значення для справи. Так, апелянт не погодився із розрахунком суми боргу, зокрема зазначив, що стягнутий судом розмір пені є непомірно високим і необґрунтованим. Крім того, вказував, що позивач не надав доказів звернення до поручителів з повідомленням про факт невиконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, тому нарахування штрафних санкцій та пені є безпідставним та необґрунтованим.

У запереченнях на скаргу банк зазначив, що доводи скарги про те, що суд залишив поза увагою факт укладення іпотечного договору є безпідставними, оскільки судом враховано, що 20.12.2010 року було укладено додаткову угоду, якою були внесені зміни до кредитного договору з урахуванням задоволення вимог іпотеко держателя.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 01 вересня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «МетаБанк» заборгованість за кредитним договором від 14 листопада 2007 року у розмірі 723 382,8 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «МетаБанк» заборгованість за кредитним договором від 14 листопада 2007 року у розмірі 723 382,8 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У червні 2016 року апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції подав і відповідач ОСОБА_4, посилаючись на те, що про оскаржуване рішення він дізнався лише 01 червня 2016 року. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позову в частині стягнення з нього коштів.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_4 посилався на те, що сума розрахунку боргу є значно завищеною, при цьому позивач не надав доказів звернення до поручителів з повідомленням про факт невиконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором, тому нарахування штрафних санкцій та пені вважає безпідставним та необґрунтованим.

Крім того, вважав, що оскаржуваним рішенням зачіпаються права його дружини ОСОБА_4 МариниСергіївни, яка не давала своєї згоди на підписання ним договору поруки.

У запереченнях на апеляційну скаргу, Банк зазначив, що згідно п.4 Договору поруки, поручитель зобов'язаний самостійно слідкувати за виконанням зобов'язань за кредитним договором. Банк вправі, але не зобов'язаний письмово інформувати поручителя про невиконання або неналежне виконання зобов'язань за договором, що спростовує доводи апелянта. Крім того, Банк зазначив, що доказів на спростування визначеної Банком та стягнутої судом суми заборгованості апелянтом до скарги не надано, тому вважав ці доводи безпідставними. Щодо доводів скарги про те, що зачіпаються права дружини апелянта, Банк зазначив, що відповідно до ст.553 ЦК України, договір поруки не створює обов'язків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 15 березня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 01 вересня 2015 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 липня 2018 року, касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 01 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 15 березня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи рішення та ухвалу апеляційного суду, касаційний суд зазначив, що судові рішення суду апеляційної інстанції не відповідають сталій практиці Верховного Суду України, зокрема, правовим висновкам, висловленим Верховним Судом України у постановах: від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16 стосовно того, що якщо кредитним договором передбачено виконання грошових зобов'язань шляхом здійснення періодичних платежів (згідно з графіком), а за договором поруки відповідальність поручителя настає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором, тому суд повинен був з'ясувати, чи банк пред'явив вимоги до поручителів у межах 6 місяців за кожним періодичним платежем, та чи не припинилась порука ОСОБА_3 й ОСОБА_4 за окремими платежами.

Під час нового апеляційного розгляду, в суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 апеляційні скарги підтримали з викладених у них підставах, просили задовольнити скарги.

Позивач ПАТ «МетаБанк», будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду апеляційних скарг за участю представника Банку в режимі відео конференції з Ленінським районним судом м.Запоріжжя, до вказаного суду м.Запоріжжя свого представника не направив, натомність надійшло клопотання представника Банку за довіреністю Гриценка Ю.В. про відкладення розгляду скарги у зв'язку з хворобою, при цьому будь-яких доказів, які б підтверджували дану обставину, до заяви не долучено, тому у колегії суддів відсутні підстави вважати неявку представника з поважних причин, приймаючи до уваги регламентовані строки апеляційного розгляду, колегія суддів вирішила за можливе провести судове засідання у відсутність представника позивача, згідно ст. 372 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлена про час розгляду справи, до суду не з'явилася, причин неявки не повідомила, що відповідно до ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам закону, рішення суду першої інстанції в повному обсязі не відповідає.

Так, судом встановлено, що 14 листопада 2007 року між АБ «Металург», правонаступником якого є ПАТ «МетаБанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 32-22-07/0071-КН, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 1 000 000 грн. на строк до 09 листопада 2017 року включно на поточні потреби у порядку та на умовах, передбачених цим договором. Позичальник зобов'язалася протягом дії цього договору здійснювати погашення кредиту щоквартально до передостаннього робочого дня кожного останнього місяця кварталу, починаючи з другого кварталу 2008 року по другий квартал 2017 року включно по 26 400 грн., а у передостанній робочий день третього кварталу 2017 року сплатити 20 000 грн.

Згідно з пунктом 4.1 кредитного договору банк видає позичальнику кредит шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника або готівкою, на вибір позичальника. Позичальник щомісячно, згідно умов цього договору, сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 18,5 % річних від суми кредиту, зазначеної у пункті 1.1 цього договору. (т.1 а.с.7-9).

В цей же день, 14 листопада 2007 року між АБ «Металург» та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 32-22-07/0071-КН/П-2, а також укладено договір поруки № 32-22-07/0071-КН/П-1 із ОСОБА_3, за умовами яких поручителі, у разі невиконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором від 14 листопада 2007 року, укладеним між останньою та банком, зобов'язуються у порядку, передбаченому цим договором, погасити борг позичальника банку в сумі наданого кредиту 1 000 000 грн., сплатити відсотки за кредитом, комісії, суми неустойки і нанесених збитків та інші платежі за кредитним договором, виходячи з умов кредитного договору, за весь період користування позичальником кредитом.

У пункті 4 вказаних договорів поруки визначено, що Поручитель зобов'язаний самостійно слідкувати за виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором (т.1 а.с.21-23).

В подальшому, 13 червня 2008 року між АБ «Металург» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, за якою останній абзац пункту 5.6 виключено з кредитного договору (т.1 а.с.12).

25 грудня 2008 року між АБ «Металург» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору, за якою підпункт 4.2 кредитного договору викладено у наступній редакції: «Позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 25,60 % річних. Відсотки за користування кредитом сплачуються позичальником за весь час фактичного користування кредитом за період з дня підписання цієї додаткової угоди по день, зазначений у пункті 1.1 цього договору» (т.1 а.с.13).

31 березня 2009 року між АБ «Металург» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 3 до кредитного договору, за якою змінено порядок погашення кредиту (а.с.16).

20 грудня 2010 року між ПАТ «МетаБанк», правонаступником АБ «Металург» та ОСОБА_5 укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, за умовами якого іпотекодавець передає, а іпотекодержатель набуває право власності на нерухоме майно, а саме домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку за цією ж адресою. Згідно пункту 8 цього договору, після його укладення непогашеною залишається заборгованість за кредитним договором у розмірі 270 813,21 грн.

За таких обставин, 20 грудня 2010 року між ПАТ «МетаБанк» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 4 до кредитного договору, відповідно до якої у зв'язку з укладанням договору про задоволення вимог іпотекодержателя між ОСОБА_5 та банком, було зменшено розмір кредитних коштів до 270 813,21 грн. і строк їх повернення - до 09 листопада 2016 року.

Також, згідно з пунктом 1.3 договору, забезпеченням виконання зобов'язань позичальника ОСОБА_2 за цим договором є порука відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Крім того, додатковою угодою від 20 грудня 2010 року змінено порядок погашення кредиту, зокрема визначено, що починаючи з березня 2011 року погашати кредит кожного місяця в передостанній робочий день по 3950 грн.

Змінено відсоткову ставку на 3 % річних з 20 грудня 2010 року та визначено підвищену відсоткову ставку за порушення строків та розмірів щодо погашення заборгованості у розмірі 19 % річних. Змінено умови щодо розміру пені, зокрема за порушення позичальником строку погашення кредиту, строку сплати відсотків та комісій, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,5 % від простроченої суми за кожен день прострочення. (т.1 а.с.19-20).

20 грудня 2010 року між ПАТ «МетаБанк» та ОСОБА_4 та між ПАТ «МетаБанк» та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки, яким погоджено, що у пункті 1 договору слова та цифри «у сумі наданого кредиту 1 000 000 грн.» вважати відповідно словами та цифрами «в сумі залишку заборгованості станом на дату набуття чинності додаткової угоди № від 20 грудня 2010 року до кредитного договору № 32-22-07/0071-КН від 14 листопада 2007 року - 270 813,21 грн. Поручитель ознайомлений та надає безумовну згоду щодо зміни усіх умов передбачених додатковими угодами: від 13 червня 2008 року № 1, від 25 грудня 2008 року № 2, від 31 березня 2009 року № 3 та від 20 грудня 2010 року № 4 до кредитного договору від 14 листопада 2007 року (т.1 а.с.22,24).

Вказані обставини сторонами не заперечуються та підтверджуються наявними у справі доказами.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи розрахунку ПАТ «МетаБанк», заборгованість на час пред'явлення позову складає 723382,80 грн., із яких прострочена заборгованість за кредитом 270813,21 грн., прострочена заборгованість за відсотками 69579,62 грн., пеня по простроченому кредиту 271734,01 грн., пеня по простроченим процентам 111255,96 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов ПАТ «МетаБанк» частково, зменшивши розмір пені, яка підлягає стягненню, на підставі ч.3 ст.551 ЦК України, виходив із того, що відповідач ОСОБА_2. на умовах, встановлених кредитним договором, своєчасно не виплачує суму боргу за кредитом та боргу по відсоткам, тим самим не виконує належним чином покладені на неї за кредитним договором зобов'язання, виконання зобов'язань забезпечено договорами поруки, укладеними із відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4, тому суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 721648,79 грн., слід стягнути на користь позивача з відповідачів солідарно як боржника та її поручителів.

Проте, з таким висновком суду, судова колегія в повному обсязі не може погодитись, з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ? відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Боржник (а відтак і поручителі) узяла на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 09 листопада 2016 року, сплачуючи її частинами згідно з графіком платежів.

Сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення періодичних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Отже, саме з часу прострочення несплаченої заборгованості починається обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов'язань за кредитом.

Тобто банк повинен був протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання пред'явити вимоги до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через 6 місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

У даній справі, суд першої інстанції не врахував наведених норм матеріального права та того, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов'язань шляхом здійснення періодичних платежів (згідно з графіком), а за договором поруки відповідальність поручителя настає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором.

За таких обставин судова колегія, з'ясувавши, що з вимогою до поручителів про стягнення заборгованості перед банком станом на 22.05.2013 року, Банк звернувся у вигляді даного позову від 05 червня 2013 року, вважає що порука ОСОБА_3 й ОСОБА_4 за окремими платежами до 29 грудня 2012 року припинилась.

Таким чином, згідно розрахунку наданого банком, стягненню з поручителів солідарно з боржником підлягає основна сума боргу з 29.12.2012 року по 31.05.2013 року з урахуванням дострокового стягнення всіє суми кредиту, що складає загалом грошові кошти у сумі 187 863,21 грн. (т.1 а.с.25).

Крім того, в межах шестимісячного строку стягненню з поручителів солідарно з боржником підлягає прострочена заборгованість за відсотками у розмірі 24039,12 грн., пеня по простроченому кредиту у розмірі 2844 грн. (з розрахунку 0,5 % від визначеної щомісячної суми на погашення 3950 грн. за 144 дня (19.75x 144) та пеня по простроченим процентам у розмірі 120,18 грн. (з розрахунку 0,5% від щомісячної суми відсотків за 6 місяців).

Крім того, стягуючи заборгованість з відповідачів, суд першої інстанції не звернув увагу, що договори поруки укладалися банком із кожним із поручителів окремо, таким чином кожен із них має окреме зобов'язання, а тому є солідарним боржником із позичальником ОСОБА_2, але не між собою.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Враховуючи те, що наявність заборгованості за кредитним договором не спростована відповідачами, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення позову частково, шляхом стягнення заборгованості на користь банку солідарно із позичальника ОСОБА_2 та її поручителя ОСОБА_3, а також солідарно із позичальника ОСОБА_2 та її поручителя ОСОБА_4 у загальному розмірі 214866,51 грн. (187 863,21 +24039,12+2844 грн.+ 120,18 грн.).

Решта суми заборгованості за кредитним договором, який пред'явлений Банком до відповідачів підлягає стягненню з позичальника ОСОБА_9

Згідно з розрахунку наданого банком, який не заперечувався відповідачкою ОСОБА_9, складає 508516,29 грн. (723382,80 - 214866,51) із яких прострочена заборгованість за кредитом 82950 грн. (270813,21-187863,21), прострочена заборгованість за відсотками 45540,50 грн. (69579,62-24039,12), пеня по простроченому кредиту 268890,01 грн. (271734,01-2844), пеня по простроченим процентам 111135,78 грн. (111255,96-120,18).

Доводи апеляційних скарг про те, що позивач не звертався до поручителів з повідомленням про факт невиконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором, тому стягнення не може бути достроковим, не заслуговують на увагу, оскільки договори поруки, укладені із ОСОБА_3 та ОСОБА_4, передбачають самостійний контроль поручителів за дотриманням позичальником своїх зобов'язань за кредитний договір, а тому банк вправі, але не зобов'язаний письмово інформувати поручителів про невиконання або неналежне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором. Оскільки сторони добровільно домовились про дані умови договору, договір не є оскарженим, він вважається правомірним і підлягає виконанню сторонами. Крім того, ненадіслання поручителю письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права боржника звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, оскільки поручитель у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог кредитора, що відповідає положенням статті 124 Конституції України.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 ЦПК України, колегія судів, -

постановила :

Апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічне акціонерне товариство «МетаБанк» задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «МетаБанк» заборгованість за кредитним договором № 32-22-07/0071-КН від 14 листопада 2007 року в розмірі 214866,51 грн., із яких прострочена заборгованість за кредитом 187863,21 грн., прострочена заборгованість за відсотками 24039,12 грн., пеня по простроченому кредиту 2844 грн., пеня по простроченим процентам 120,18 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «МетаБанк» заборгованість за кредитним договором № 32-22-07/0071-КН від 14 листопада 2007 року в розмірі 214866,51 грн., із яких прострочена заборгованість за кредитом 187863,21 грн., прострочена заборгованість за відсотками 24039,12 грн., пеня по простроченому кредиту 2844 грн., пеня по простроченим процентам 120,18 грн.

Стягнути із ОСОБА_2 користь Публічного акціонерного товариства «МетаБанк» заборгованість за кредитним договором № 32-22-07/0071-КН від 14 листопада 2007 року в розмірі 508516,29 грн., із яких прострочена заборгованість за кредитом 82950 грн., прострочена заборгованість за відсотками 45540,50 грн., пеня по простроченому кредиту 268890,01 грн., пеня по простроченим процентам 111135,78 грн.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «МетаБанк» судові витрати в розмірі 2431,48 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: І.В.Іванова

Судді:

С.І.Савченко

С.М.Верланов