Справа № 308/4744/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 травня 2018 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого: Собослой Г.Г.,

суддів: Готра Т.Ю., Бисага Т.Ю.,

з участю секретаря: Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 14 грудня 2017 року у справі №308/4744/16-ц (Головуючий: Дергачова Н.В.), -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про стягнення з відповідача на свою користь 1/10 від суми відшкодування шкоди у зв'язку із порушенням прав споживача, яка включає в себе: 2 100 грн. - суми основного боргу та 36 918 грн. - пені, 05.07.2017 року позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду та просив суд стягнути з відповідача на свою користь 21 000 грн. авансу. Така заява по суті є зміною предмету позову, оскільки раніше позивачем ставилося питання про відшкодування шкоди, у зв'язку з порушенням прав споживача, а не зменшенням позовних вимог по суті. Підстави позову залишися незмінними, оскільки виходячи зі змісту вимог ч.2 ст.31 ЦПК України одночасна зміна предмету і підстав позову є неприпустимою.

У позовній заяві зазначав, що між ним та відповідачем укладено Договір надання консультаційних послуг №50 від 28 липня 2014 року і згідно умов договору відповідач взяв на себе зобов'язання надати йому консультаційні послуги з питань землеустрою.

Загальна вартість послуг узгоджена в сумі 21 000 грн. і виставлений відповідачем рахунок №50 від 28.07.2014 року ним оплачено двома платежами: 10 000 грн. (квитанція №4 від 28.07.2014 року) та 11 000 грн. (квитанція №2467 від 18.09.2014 року)

Взяті на себе зобов'язання позивач виконав у повній мірі та належним чином.

Однак, не зважаючи на попередню оплату, відповідач не провів жодних робіт по договору.

На неодноразові звернення щодо невиконання позивачем вже оплачених ним робіт відповідачем проігноровано.

Заява позивача про розірвання договору та повернення передплати від 13.11.2015 року залишена відповідачем без відповіді та реагування.

Бездіяльність відповідача позивач вважає порушенням свого права та нехтуванням ряду норм чинного законодавства, що призвело до настання цивільно-правової відповідальності відповідача перед ними.

Оскільки, відповідач не виконав жодних робіт для потреб позивача та не повернув кошти на протязі 586 днів то розмір пені повинен бути нарахованим: 21 000 х 3 х 586 днів і становить 369 180 грн..

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 14 грудня 2017 року у позові ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстави передбачені чинним законодавством для відмови у позові відсутні, так як суд неправильно встановив обставини по справі, між сторонами було укладено договір, однак не з'ясовано, чи було узгоджені істотні умови про предмет договору, незаконно встановлено факт надання відповідачем послуг та не зазначив, які саме послуги з перерахованих п.1.2 договору про надання консультаційних послуг №50 від 28.07.2014 року. Акт виконаних робіт, що наданий суду відповідачем, не відображає та не підтверджує, які саме дії були вчинені по наданню передбачених договором послуг та не доводить факт їх передачі позивачу. Відповідачем не надано суду доказів передачі позивачу результату послуг.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1, який підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, представника ФОП ОСОБА_3 - ОСОБА_4, який просить рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

ФОП ОСОБА_3 в особі представника подав відзив на апеляційну скаргу, яку просить відхилити, а рішення суду залишити без змін.

У матеріалах справи міститься договір про надання консультаційних послуг №50 від 28.07.2014 року укладеного між ОСОБА_2, як замовником та відповідачем - Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3, як виконавцем.

За умовами п.п.1.1, 1.2, 2.1 виконавець зобов'язався надати, а замовник зобов'язався прийняти та оплатити на умовах та в порядку, передбачених цим Договором консультаційні послуги з питань землеустрою.

У п.п.2.1, 2.2, 2.3 договору сторони передбачили, що загальна вартість послуг за вищезазначеним договором становить 21 000 грн. без ПДВ.

Пунктами 3.1, 3.3, 3.4, 3.5, 3.6, 3.7 зазначеного Договору передбачено, що послуги за договором надаються виконавцем у письмовій формі у вигляді висновків та шляхом здійснення розсилок на електронну адресу замовника. Приймання наданих послуг за цим договором оформляється актом. Виконавець зобов'язується щомісячно протягом 3 календарних днів по завершенню місяця надати засновнику два примірника акту. Замовник зобов'язаний підписати акт протягом 10 календарних днів з дня його одержання. У разі відмови від підписання акту замовник складає протягом 10 календарних днів з моменту отримання акту мотивований протокол розбіжностей. Якщо замовник протягом 10 календарних днів, з моменту отримання акту, відмовляється прийняти послуги та підписати акт, то послуги вважаються наданими належним чином і підлягають оплаті у повному обсязі.

Договір підписаний лише відповідачем - Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 із проставленням печатки та інших реквізитів підприємця, а з боку позивача - ОСОБА_2 договір не підписаний.

Відповідач на виконання умов договору виписав рахунок-фактуру №50 від 28.07.2014 року на суму 21 000 грн. за надання консультаційних послуг за договором.

Згідно квитанцій №4 від 28.07.2014 року на суму 10 000 грн. та №424647 від 18.09.2014 року на суму 11 000 грн. позивач оплатив на виконання умов договору.

13 листопада 2015 року позивач намагався розірвати договір із відповідачем, шляхом направлення заяви про розірвання договору та додаткової угоди №1 та повернення передоплати, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком ЗДУДППЗ «Укрпошта» від 17.11.2015 року.

Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стверджується, що відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець 24.10.2013 року та може надавати послуги за кодом КВЕД 71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах.

Таким чином, договір за формою і змістом відповідає вимогам закону, сторони визначили істотні умови і позивач у подальшому схвалив такий правочин, що підтверджується квитанціями про оплату по договору та заявою позивача про розірвання такого.

При розгляді справи, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що зазначений договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг і правовідносини за цим договором регулюються главою 63 Послуги. Загальні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послуг, якщо інше не встановлене договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язань.

Згідно до ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до предмету позову, які позивачем під час розгляду справи змінювалися, такий просив стягнути з відповідача 21 000 грн. авансу.

Відповідно до положень ст.570 ч.2 ЦК України аванс - це лише спосіб платежу та не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати.

Аванс - це певна грошова сума або інші цінності, які боржник передає кредитору у рахунок майбутніх платежів. Аванс є доказом, який посвідчує факт наявності зобов'язання, а також зараховується в рахунок майбутніх платежів. Сторона, яка видала аванс, має право вимагати його повернення практично у всіх випадках невиконання договору.

Зі змісту договору вбачається, що в ньому не передбачена попередня оплата, а лише передбачена оплата за фактично надані послуги протягом п'яти робочих днів з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі послуги.

Позивач фактично сплатив всю суму обумовлену договором на підставі двох квитанцій і вважав такий договір укладеним і навіть намагався його розірвати, та виходячи з вимог п.2.2 договору проводив оплату за фактично надані послуги, у їх сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність договірних та правових підстав для стягнення в авансу і відмовив у задоволенні позовних вимог.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Доводи апеляційної скарги, судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384 ЦПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 14 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 червня 2018 року.

Головуючий (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Закарпатської області Г.Г. Собослой