Провадження №2/760/2581/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

при секретарі - Гак Г.М.

представника позивача - Бахіра Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом і, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 25 червня 2015 року, просить стягнути з відповідачів солідарно 233 514, 15 доларів США заборгованості по Кредитному договору та 850 226, 15 гр. пені.

Заочним рішенням суду від 28 серпня 2015 року позов був задоволений.

Ухвалою суду від 16 грудня 2015 року за заявою представника відповідача ОСОБА_4 заочне рішення суду було скасовано, а справу призначено до судового розгляду.

Звертаючись до суду, позивач посилається на те, що 11 липня 2008 року між банком та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір №229/П/05/2008-840, за умовами якого їй був наданий кредит у розмірі 128 631, 44 доларів США на придбання нерухомого майна під 14,49 % річних строком до 10 липня 2028 року.

Відповідно до п. 3.3.2, 3.3.3 Кредитного договору позичальник зобов'язаний сплачувати чергові платежі щомісяця до 10 числа кожного місяця.

Згідно п. 5.2 кредитного договору за порушення строків сплати процентів за користування банк нараховує відповідачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості за кожен день прострочення.

Банк виконав умови кредитного договору у повному обсязі, про що свідчить меморіальний ордер від 11 липн 2008 року.

Для забезпечення виконання зобов'язань позичальника перед банком 11 липня 2008 року був укладений Договір поруки з відповідачкою ОСОБА_3

Відповідно до умов Договору поруки остання зобов'язується відповідати перед банком за виконання умов кредитного договору позичальником, сплати процентів за користуванням кредитом, комісію, пені, штрафних санкцій та збитків.

У випадку невиконання позичальником будь-якого зобов'язання за кредитним договором, позичальник та поручитель несуть відповідальність перед банком як солідарні боржники.

В зв»язку з неналежним виконанням умов Кредитного договору позичальником станом на 19 червня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 273 376, 31 доларів США, яка складається з:

-127 872, 02 доларів США заборгованості по кредиту, що за курсом НБУ становить 2 727 402, 01 гр.;

- 105 642, 13 доларів США заборгованості по процентах, що за курсом НБУ становить 2 253 257, 26 гр.;

- 39 862, 16 доларів США пені, що за курсом НБУ становить 850 226, 15 гр.

Виходячи з того, що позичальник не виконує умови укладеного договору, просить задовольнити позов, стягнути заборгованість за умовами договору в валюті кредиту, а пеню в гривні станом на день проведення розрахунку з обох відповідачів, як солідарних боржників.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав.

Відповідачі у судове засідання не зявилися, про час розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні поштові повідомлення про вручення судових повісток.

Про причини неявки суд до відома не поставили.

Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Виходячи з цього, належного повідомлення відповідачів про час розгляду справи, суд вважає за можливе розглядати справу в їх відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача,дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа / кредитодавець / зобов'язується надати грошові кошти/кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Встановлено, що 11 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та відповідачкою ОСОБА_2 /яка змінила прізвище на ОСОБА_2 /, був укладений Кредитний договір №229/П/05/2008-840.

02 лютого 2008 року банком були внесені зміни до Статуту, відповідно до яких банк став іменуватися як Публічне акціонерне товариство " Комерційний банк "Надра".

/т. 1, а.с.9 - 13; 27 - 28/

Відповідно до умов укладеного договору позичальнику був наданий кредит на умовах повернення, строковості та платності у розмірі 128 631, 44 доларів США на придбання нерухомого майна під 14,49% річних строком до 10 липня 2028 року.

Банк виконав умови кредитного договору у повному обсязі, про що свідчить меморіальний ордер від 11 липня 2008 року.

Відповідач ОСОБА_2, як позичальник, свої зобов'язання за умовами договору не виконує.

Відповідно до п.3.3.1 Кредитного договору щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 1667, 00 доларів США.

Згідно з п.п. 3.3.2 та 3.3.3 Кредитного договору позичальник взяла на себе зобов'язання сплачувати кредит, комісію та відсотки щомісяця до 10 числа кожного місяця.

З розрахунку позивача вбачається,що останній платіж по тілу кредиту позичальником був здійснений в жовтні 2008 року, а по погашенню процентів - в квітні 2012 року.

Всього відповідачкою ОСОБА_2 було сплачено 759, 42 долари США по тілу кредиту та 25 578, 07 доларів США у погашення процентів за користування кредитним коштами.

Тобто, умови договору відповідачкою ОСОБА_2, як позичальником, не виконуються, в зв»язку з чим станом на 19 червня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 273 376, 31 доларів США, яка складається з:

-127 872, 02 доларів США заборгованості по кредиту;

- 105 642, 13 доларів США заборгованості по процентах;

- 39 862, 16 доларів США пені, що за курсом НБУ станом на 19 червня 2015 року становить 850 226, 15 гр.

Зазначена сума заборгованості підтверджується доданим розрахунком заборгованості та випискою по рахунках, що містяться в матеріалах справи.

/т. 1, а.с. 155 - 156 /

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до статті 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Стаття 546 ЦК України встановлює види забезпечення виконання зобов'язання та зазначає, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідачка ОСОБА_2, як позичальник, тим самим засвідчила свою згоду та взяла на себе зобов»язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи з викладеного вище, невиконання відповідачкою ОСОБА_2 укладеного з позивачем договору, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 533 ЦК грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.

Виходячи з викладеного вище, порядку, умов та обставин укладення Кредитного договору між сторонами, добровільності даного договору з боку сторін, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості та процентів за його невиконання в валюті кредитування, тобто в доларах США, а пеню за умовами договору в гривні.

Встановлено також, що з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника перед банком за умовами кредитного договору між банком та відповідачкою ОСОБА_3 був укладений Договір поруки №б/н від 11 липня 2008 року.

За умова договору остання зобов'язується відповідати перед позивачем за виконання умов повернення кредитного договору позичальником, сплати процентів за користуванням кредитом, комісію, пені, штрафних санкцій та збитків.

У випадку невиконання позичальником будь-якого зобов'язання за кредитним договором, позичальник та поручитель несуть відповідальність перед банком як солідарні боржники.

З точки зору закону за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно з ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі, на підставі п. 2 ч. 2 ст. 543 ЦК України.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Згідно з ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Як зазначено вище та підтверджується розрахунком заборгованості, умови кредитного договору позичальник ОСОБА_2 перестала виконувати в квітні 2012 року.

З позовом до суду позивач звернувся в серпні 2014 року.

Відповідно до ч.3 ст.254 ЦК України строк, визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Тобто,строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Виходячи з того, що пунктом 3.3.1 кредитного договору відповідач ОСОБА_2 взяла на себе зобов»язання повертати борг щомісяця рівними частинами, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до позичальника про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, а тому зазначені правила, з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу, повинні застосовуватися і до поручителя.

З урахуванням цього, в разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, передбачений ч.4 ст.559 ЦК України, строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Таким чином, саме з часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого ч.4 ст.559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов'язань за кредитом.

Як випливає з умов укладеного Кредитного договору сторони дійшли згоди в частині повернення кредиту шляхом внесення позичальником щомісячних мінімально допустимих платежів у розмірі 1667. 00 доларів США.

/ т.1, а.с.9 - 13 /

Відповідно до правової позиції Верховного суду України, висловленій у постанові від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, в такому випадку банк мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання (виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором ) пред'явити вимоги до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через 6 місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позивач пропустив строк для зверенння до суду з вимогами про стягнення заборгованості до відповідачки ОСОБА_3, як поручителя, її порука припинила свою дію, а тому підстави для задоволення вимог позивача в цій частині відсутні.

При вирішенні спору суд також враховує наступне.

В ході судового розгляду попереднім представником відповідачів ОСОБА_6 були надані письмові пояснення, в яких останній посилався на те, що розрахунки заборгованості, надані позивачем, є єдиним доказом позивача на підтвердження та обґрунтування суми заборгованості відповідачки ОСОБА_2, як позичальника, за Кредитним договором.

З його точки зору існують обґрунтовані сумніви в правильності розрахунку заборгованості та його відповідності умовам Кредитного договору, зокрема: долучений позивачем до матеріалів справи розрахунок заборгованості не дає можливості визначити правильність нарахування сум кредитної заборгованості, перевірити правильність проведеного позивачем розрахунку не має можливості у зв'язку з відсутністю у сторін спеціальних знань, позивач на свій розсуд розподіляв внесені відповідачем кошти на погашення тіла кредиту та процентів, а дане питання умовами Кредитного договору не врегульовано.

Зазначив, що умовами договору з визначеної договором щомісячної мінімальної суми платежу у розмірі 1 667, 00 доларів США мають спочатку утримуватись проценти в розмірі 14,49 %, а решта суми має направлятися на погашення кредиту.

Проте з розрахунків позивача вбачається, що майже вся внесена сума зараховувалась на погашення процентів, і лише залишок направлявся на погашення тіла кредиту.

За таких обставин, вважає, що позивач порушив умови Кредитного договору та змінив порядок зарахування платежів та невірно направляв сплачені відповідачем суми для погашення.

Крім того, наданий позивачем розрахунок заборгованості не відповідає умовам договору та був здійснений з помилками, що призвело до необґрунтованого збільшення заборгованості.

В зв»язку з цими обставинами та за клопотанням представника відповідача ухвалою суду від 17 лютого 2016 року судом була призначена судова економічна експертизу, проведення якої доручено КНДІСЕ.

Судові експерти неодноразово зверталися до суду з клопотаннями від 12 серпня 2016 року, 29 липня 2016 року, 07 жовтня 2016 року та 27 червня 2017 року про витребування додаткових документів, які позивачем були надані лише частково.

В повному обсязі витребувані експертами документи надані не були в зв»язку з їх знищенням.

В свою чергу відповідач ОСОБА_2 також не надала витребувани судовим експертом документом у зв»язку з їх втратою. як і не оплатила вартість проведення експертизи, обов»язок з оплати якої був покладений на неї ухвалою суду, не дивлячись на те, що спарва тривалий час знахдилася в експретній установі.

Неодноразово судовими експертами, а саме 06 травня 2016 року, 13 жовтня 2016 року та 27 червня 2017 року суду направлялося повідомлення про неможливість надання висновку в зв'язку з невиконанням сторонами клопотань судового експерта про надання додаткових матеріалів.

/ т.2, а.с.25 - 27; 29; 32; 35 - 37; 44 - 47; 51;54; 56;58 - 60; 83; 90 - 91 /

За наслідками даних повідомлень у листопаді 2016 року представник відповідачки подав до суду клопотання про встановлення судом факту ухилення позивача від участі в експертизі.

Відповідно до ч.1 ст.146 ЦПК України / в редакції Закону України № 1618-IV від18 березня 2004 року / у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Таким же чином врегульовано дане питання ст.109 ЦПК України / редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року /.

З Повідомлення про неможливість надання висновку від 06 травня 2016 року вбачається, що клопотання експерта про надання матеріалів для проведення експертизи не виконали обидві сторони.

Про це ж свідчить Повідомлення від 27 червня 2017 року

/ т.2 а.с. 36 - 37; 90 - 91 /

За таких обставин суд приходить до висновку, що призначена ухвалою суду судова економічна експертиза не була проведена з вини обох сторін.

За таких обставин при вирішенні спору суд вважає за необхідне виходити з встановленої законом змагальності сторін.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.12 ЦПК Украни цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Надавши розрахунок заборгованості за умовами договору, позивач довів її існування в розмірі, приведеному ним.

Таким чином, з точки зору закону обов»язок довести обставини, зазначені в запереченні представника відповівдачки проти вимог позивача, покладається на останнього.

Тобто, спростувати цю презумпцію - суму заборгованості за умовами договору, може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості, визначеним ст. ст. 77-78 ЦПК України, та за правилами ст.ст.12, 81 ЦПК України є процесуальним обов'язком даної сторони.

Відповідно до ч.1 ст. 77, 81 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Посилаючись на неправильно проведений позивачем розрахунок, неправильне зарахування банком коштів на погашення кредиту, заявивши клопотання про проведення експертизи, участі в якій не прийняла сама сторона, яка завила дане клопотання, тобто відповідачка ОСОБА_2, не з»являючись до суду, зайнявши в письмових запереченнях позицію недомовленості, не спростовуючи позицію позивача, викладену в позові, та сіючи лише сумніви приведеному позивачем, у порушення вимог ст. 12 ЦПК України належними доказами та у вставному законом порядку зайняту ним позицію та надані докази не спростовувала.

За змістом ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Враховуючи ці обставини та викладене вище, суд не приймає до уваги викладені в запереченнях відповідачки сумніви з приводу пред»явленого позову.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена ним сума судового збору при зверненні до суду.

Виходячи з цього суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача 3 654, 00 гр. сплаченого ним при зверненні до суду судового збору.

Керуючись ст.ст. 3,11, 15,16, 192,251, 252, 261, 526, 533, 543, 549, 553, 554, 559, 1054 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 102, 103, 109, 141, 259, 263 - 265, 268, 273, 274-279 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 /ІНФОРМАЦІЯ_1, місце реєстрації: 03056, АДРЕСА_1, ІН: НОМЕР_1/ на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» /04053, м. Київ, вул. Артема, 15, / 127 872, 02 долари США заборгованості по кредиту, 105 642, 13 доларів США заборгованості по відсотках та 850 226, 15 гр. пені.

Стягнути з ОСОБА_2 /ІНФОРМАЦІЯ_1, місце реєстрації: 03056, АДРЕСА_1, ІН: НОМЕР_1/ на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» /04053, м. Київ, вул. Артема, 15, / 3 654, 00 гр. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18 вересня 2018 року.

Суддя: Л.А. Шереметьєва