Апеляційний суд міста Києва
№ апеляційного провадження: 22-Ц/796/5724/18 Доповідач у суді апеляційної інстанції: ВолошинаВ.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Панченко М.М., Слюсар Т.А.

при секретарі Маличівській Н.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

31 серпня 2017 року позивач ОСОБА_4 звернулася у суд з позовом до відповідача ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 31 січня 2017 року по бул. Перова в м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Geely GC6» НОМЕР_4, що належить позивачу та автомобіля «Porsche Cayenne» НОМЕР_3, під керуванням відповідача. 07 квітня 2017 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На день дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Уніка», відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів НОМЕР_5. Згідно звіту № 1062 про визначення вартості матеріального збитку від 26 червня 2017 року, вартість відновлювального ремонту становить у розмірі 112 729,84 грн. У зв'язку з чим позивач просила стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 32 729,84 грн., витрати на зберігання пошкодженого автомобіля у розмірі 2 600,00 грн. та витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 квітня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, 3-я особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду ОСОБА_3 - представник ОСОБА_4 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його ухвалення з порушенням норм матеріального права. При цьому зазначав, що суд ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову прийшов до помилкового висновку про те, що позивач пред`являючи позов про стягнення вартості відновлювального ремонту не надала суду доказів оплати таких послуг виходячи з такого. Так, сторона позивача у позові і не зазначала про проведений нею ремонт, а посилалась на звіт, який вона провела, як доказ щодо вартості відновлювального ремонту. А тому, надавати докази понесених витрат позивачу і не слід було. Звернув увагу, що рішення суду також є незаконним і в частині відмови у позові щодо витрат, понесених позивачем на зберігання пошкодженого автомобіля у розмірі 2 600,00 грн. У розумінні ст.ст. 22, 1192 ЦК України, на думку представника позивача, рішення суду є незаконним, а тому просив його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача відповідач зазначав, що рішення суду першої інстанції ухвалене судом, відповідно до норм матеріального права із додержанням норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Апеляційна скарга представника позивача повинна бути залишена без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно з'ясував усі обставини справи та прийняв законне та обґрунтоване рішення. Зокрема зазначав, що його цивільно-правова відповідальність була застрахована і ліміту відповідальності було достатнього для покриття страхового відшкодування.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно- територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. Апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах - п. З Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VIII.

Відповідно до п.8 ч.І Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-УИІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-УІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Відповідач ОСОБА_5 та представник 3-ї особи Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» в судове засідання не з'явились.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог частини 1 статті 44 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ч.1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 120 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку відповідача та представника 3-ї особи, які про час та місце розгляду справи повідомлялися, причину неявки суду не повідомили, такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. До того ж, відповідач для участі у справі направив свого представника.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК Україи суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з того, що позивач отримала страхове відшкодування, яке узгодила з Приватним акціонерним товариством &quін;Страхова компанія &q?о,;УНІКА&q?ач; у розмірі 80 000 грн., а пред'являючи позовні вимоги до винної особи ОСОБА_5 про відшкодування в повному обсязі реальної вартості понесених витрат, доказів на підтвердження своїх позовних вимог не надала, а саме оплати суми вартості відновлювального ремонту.

З такими висновками суду слід погодитись виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону виходячи з наступного.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування».

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов'язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування) (частина перша стати 999 ЦК України).

Види обов'язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо - транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Судом встановлено, що 31.01.2017 у м. Києві по б-ру Перова сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Porsche Cayenne» д/н НОМЕР_3, під керуванням відповідача ОСОБА_5 та транспортного засобу за участю автомобіля «Geely GC6» НОМЕР_4, що належить позивачу.

За правилами ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 квітня 2017 року, за обставин дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 31.01.2017 о 09-30 м. Києві по б-ру Перова, за участю автомобіля «PorscheCayenne» НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_5 та автомобіля «Geely GC6»НОМЕР_4. ОСОБА_5 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України, тобто визнано винним в порушенні ПДР України, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Відповідальність власника транспортного засобу «Porsche Cayenne» д/н НОМЕР_3 на момент ДТП була затрахована ПраТ СК «УНІКА», відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ №АК 5676582 від 19.12.2016, термін дії якого з 26.12.2016 по 25.12.2017, ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну встановлено 100 000 грн.(а.с. 143) та договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту №011096/4409/1000206 від 19.12.2016, термін дії якого з 26.12.2016 по 25.12.2017, ліміт відповідальності за шкоду нанесену майну третіх осіб становить 500 000 грн. (а.с.144).

Таким чином, відповідач застрахував цивільну відповідальність власників наземного транспорту, як по обов'язковому, так і добровільному договору страхування.

Відповідно до п.22.1. ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну в наслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

ОСОБА_7 - чоловік позивача, який керував транспортним засобом «Geely GC6» д/н НОМЕР_4 на виконання вимог ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) повідомив СК про ДТП.

Страховою компанією ПраТ СК «УНІКА» зазначене ДТП визнано, як страховий випадок.

Відповідно до страхового акту №00215227 від 02.06.2017 (а.с.84) вартість відновлювального ремонту та вартість матеріального збитку є рівною і становить 101 655,82 грн. Сума страхового відшкодування визначена у 80 000 грн., з якою погодилась власник пошкодженого автомобіля ОСОБА_4 та її отримала.

Пред'являючи позов у суд про стягнення лише з відповідача ОСОБА_5 - винної особи в ДТП різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 32 729,84 грн. та витрати на зберігання пошкодженого автомобіля у розмірі 2 600,00 грн., позивач зазначала, що автомобіль нею не відремонтований, витрат на його ремонт вона не понесла, але як доказ своїх позовних вимог посилалася на ремонту калькуляцію (а.с.21) відповідно до якої вартість ремонту становить 112 729,84 грн.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Між тим, положенням ч.2 ст. 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Доказів щодо понесених витрат на ремонт автомобіля сторона позивача суду не надала і не вказала про наявність таких доказів, а калькуляція не може бути належним та допустимим доказом. Крім того, сторони у справі заперечували щодо призначення авто товарознавчої експертизи.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правові відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплат страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

З матеріалів справи вбачається та як зазначалось вище відповідач ОСОБА_5 застрахував свою відповідальність, як по обов'язковому, так і добровільному страхуванню. Ліміт відповідальності повністю покриває матеріальну шкоду позивача.

Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо підстав для відмови у задоволені позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального права при ухваленні рішення та безпідставної відмови у позові щодо стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, а також і в частині відмови у позові щодо витрат, понесених позивачем на зберігання пошкодженого автомобіля у розмірі 2 600,00 грн., що призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Всі висновки суду першої інстанції щодо безпідставності заявленого позову та неможливості відновлення порушеного права у обраний позивачем спосіб повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга представника позивача не містить, в ході апеляційного розгляду представник позивача та позивач також не навели таких обставин.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 367,374,375,382,384 ЦПК України, колегія суддів ,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 18 вересня 2018 року.

Головуючий:

Судді: