Постанова

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 385/1187/16-ц

провадження № 61-21428св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Гайворонська районна державна адміністрація,

третя особа - Тополівська сільська рада Гайворонського району Кіровоградської області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 30 листопада 2016 року у складі суддів: Черненко В. В., Потапенка В. І., Чорнобривець О. С.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Гайворонської районної державної адміністрації, третя особа: Тополівська сільська рада Гайворонського району Кіровоградської області про відшкодування не отриманої плати за незаконне використання земельної ділянки (паю) сільськогосподарського призначення.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її двоюрідний брат по материній лінїі - ОСОБА_2, після смерті якого відкрилася прийнята ним спадщина від його матері ОСОБА_3 та від його тітки ОСОБА_4, яка складається із земельної ділянки НОМЕР_1, розміром 2,57 га, що розташована на території Тополівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області та майновий пай в ССГ «Світанок» с. Тополі та земельної ділянки НОМЕР_2 розміром 2,88 га, що розташована на території Тополівської сільської ради Гайворонського району та майновий пай в ССГ «Світанок» с. Тополі.

ОСОБА_2, після смерті своєї тітки ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, фактично прийняв спадщину, так як він протягом шести місяців вступив в управління спадковим майном відповідно до ЦК УРСР 1963 року, однак в нотаріальній конторі він не встиг оформити спадщину так як довго не міг зайти правовстановлюючий документ на земельну ділянку, а потім помер.

Рішенням Гайворонського районного суду від 13 жовтня 2015 року право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 на вказані земельні ділянки та майнові паї визнано за позивачем.

20 січня 2014 року Гайворонська районна державна адміністрація прийняла розпорядження № 19-р, яким надала ПСП «Близнюки» в оренду не витребувані та не успадковані земельні ділянки (паї) сільськогосподарського призначення загальною площею 29,96 га ріллі, які розташовані на території Тополівської сільської ради Гайворонського району, терміном до 31 грудня 2014 року з додатком в якому перелік земельних ділянок із зазначенням номера земельної ділянки та розміру.

16 січня 2015 року Гайворонська районна державна адміністрація прийняла розпорядження № 7-р, яким надала ПСП «Близнюки» в оренду не витребувані та не успадковані земельні ділянки (паї) сільськогосподарського призначення загальною площею 18,55 га ріллі, які розташовані на території Тополівської сільської ради Гайворонського району терміном до 31 грудня 2015 року.

Позивач вказувала, що в додатках, до кожного розпорядження, вказані земельні ділянки, які саме надаються до числа яких входять земельні ділянки НОМЕР_2, розміром 2,88 га., та номер НОМЕР_1 розміром 2,57 га., що розташовані на території Тополівської сільської ради, тобто земельні ділянки на які ОСОБА_2 набув право власності в порядку спадкування після смерті його матері ОСОБА_3 та його тітки ОСОБА_4

ОСОБА_3 за життя виготовила державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1, ОСОБА_4 також за життя виготовила державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2. Після їхньої смерті ОСОБА_2 був єдиним спадкоємцем за законом. ОСОБА_1 зазначила, що ці земельні ділянки не могли бути як ні «не успадкованими», так і ні «не витребуваними».

Гайворонська РДА не мала права видавати зазначені розпорядження та укладати договори оренди вказаних земельних ділянок як орендодавець із орендарем ПСП «Близнюки», а Тополівська сільська рада отримувати незаконну плату за оренду земельних ділянок. Таким чином, відповідачі завдали їй шкоду шляхом незаконного використання її земельної ділянки за 2014 рік в сумі 4750,49 грн, 2015 рік 8900,49 грн всього на загальну суму 13650,98 грн.

Просила суд стягнути з Гайворонської РДА в рахунок відшкодування не отриманої плати внаслідок незаконного використання земельних ділянок (паїв) сільськогосподарського призначення в розмірі 13650,98 грн.

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 17 жовтня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано безпідставністю та необґрунтованістю вимог позивача про стягнення на її користь не отриманої плати за незаконне використання земельної ділянки (паю) сільськогосподарського призначення в розмірі 13 650,98 грн.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 30 листопада 2016 року рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 17 жовтня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що доводи ОСОБА_1 щодо заподіяння їй шкоди у зв'язку з передачею Гайворонською РДА земельних ділянок НОМЕР_2, НОМЕР_1 ПСП «Близнюки» в оренду є необґрунтованими, оскільки до отримання спадщини після смерті ОСОБА_2, земельні ділянки не були предметом договірних відносин які могла б успадкувати ОСОБА_1, відповідно ОСОБА_1 отримала в спадщину земельні ділянки, які не були обтяжені договірними або іншими відносинами.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року, позивач просить скасувати ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 30 листопада 2016 року та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. При цьому посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що: судам надано всі докази того що відповідач і третя особа, безпідставно включили земельні ділянки ОСОБА_2 до списку «неуспадкованих». Спадщина не була визнана відумерлою. Відповідач і третя особа не мали права бути стороною і отримувати орендну плату.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 березня 2017 року відкрите касаційне провадження у справі.

У травні 2017 року відповідач подав заперечення на касаційну скаргу, в яких просив касаційну скаргу відхилити, а оскаржені рішення залишити без змін. Заперечення мотивоване тим, що вимоги позивача безпідставні та необґрунтовані.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 06 вересня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 13 жовтня 2015 року право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 на земельні ділянки НОМЕР_2 і НОМЕР_1, які розташовані на території Тополівської сільської ради Гайворонського району, визнано за позивачем. Рішення суду набрало законної сили 24 жовтня 2015 року.

Суди встановили, що станом на: 01 січня 2013 року за ОСОБА_2 державні акти на землю не виготовлялися та не реєструвалися; 21 березня 2015 року речові права на вказані земельні ділянки за ОСОБА_2 не реєструвалися.

Суди встановили, що земельні ділянки НОМЕР_2 і НОМЕР_1, що розташовані на території Тополівської сільської ради Гайворонського району і які ОСОБА_2 отримав у спадщину не перебували в оренді. Після отримання спадщини земельні ділянки не передавались в оренду. Відповідно ОСОБА_1 отримала в спадщину земельні ділянки які не були обтяжені договірними або іншими відносинами.

Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов'язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов'язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

У абзаці 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскарженого рішення) передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Встановивши, що відсутні умови необхідні для відшкодування шкоди, апеляційний суд правильно залишив без змін рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Оскільки оскаржене рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 30 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат