АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 759/1938/18 № апеляційного провадження: 22-ц/796/ 6256 /2018
Головуючий у суді першої інстанції: Шум Л.М. Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд м.Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: ПрокопчукН.О.

суддів: Саліхова В.В., Семенюк Т.А.,

при секретарі: Булах А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 23 травня 2018 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства дорожнього зв&quan;язку, інформаційного забезпечення та автоматики &q?во;Укрдорзв&q?а ;язок&q?ик; про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати відповідно до індексу зростання цін ,-

ВСТАНОВИВ :

У лютому 2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача.

Свої вимоги обгрунтовував тим, що він працював на Державному підприємстві дорожнього зв&qute;язку, інформаційного забезпечення та автоматики &q?ої;Укрдорзв&q?ун;язок&quти; ( далі ДП &q?ав;Укрдорзв'язок&quпі;), а 27.01.2014 р. був звільнений з роботи. Проте, в день його звільнення відповідач не здійснив з ним розрахунок у повному обсязі, не виплатив заробітну плату за період з січня 2013 року по січень 2014 року, що спонукало його звернутися до суду.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05.02.2015 року з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 31 042,54 грн., середній заробіток за час затримки виплати в розмірі 21 515,88 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги в розмірі 5 401,40 грн., а всього - 57 959,82 грн.

05.02.2015 р. був виданий виконавчий лист та пред'явлений до виконання у Святошинський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві.

На виконання рішення суду 30.06.2015 року відповідачем частково перераховані кошти в розмірі 15 223,86 грн., а 20.10.2015 року відділом державної виконавчої служби винесено постанову про закінчення виконавчого провадження .

Посилаючись на тривале невиконання відповідачем судового рішення, позивач просив стягнути з нього на свою користь середній заробіток, що підлягає виплаті станом на 30.07.2015 року у розмірі 18 035,37 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати, відповідно до індексу зростання цін, що підлягає сплаті станом на 30.07.2015 року, в розмірі 17 377,21 грн., що загалом становить 35 412,58 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23.05.2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення його позову у повному обсязі. Посилається на необгрунтованість та помилковість висновків суду, безпідставну відмову у прийнятті доказів та неправильному їх дослідженні та оцінці. Вважає, що здійснені ним розрахунки заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, є правильними та не потребують спеціальних знань фахівця.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України ( у редакції Закону № 2147- VIII від 03 жовтня 2017 року), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIIIапеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із вищевикладеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

До суду апеляційної інстанції учасники справи не з&quma;явилися, просили розглядати справу за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 обґрунтовував свої вимоги тим, що тривале невиконання відповідачем судового рішення про стягнення на його користь грошових коштів тягне за собою знецінення доходу, встановленого рішеннями суду у вигляді середньої заробітної плати, тому він має право на стягнення середнього заробітку з часу свого звільнення до фактичного погашення заборгованості та стягнення компенсації втрати частини грошових доходів через невиплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд вважав визначений позивачем розмір заборгованості неправильним та не доведеним і виходив з того, що рішенням Святошинського районного суду від 05.02.2015 року вже вирішено питання про стягнення заборгованості по зарплаті, середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації втрати частини заробітної плати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у тому числі й за період включений позивачем у даному позові .

Колегія суддів з такими висновками суду погодитися у повній мірі не може.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом сторони перебували у трудових відносинах з 02.08.2011 року по 27.01.2014 року.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05.02.2015 року з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість по заробітній платі станом на час його звільнення в розмірі 31 042,54 грн., середній заробіток за час затримки виплати в розмірі 21 515,88 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги в розмірі 5 401,40 грн., а всього - 57 959,82 грн.

Зазначене рішення пред&qu82;являлося до примусового виконання. Згідно із постановою старшого державного виконавця Святошинського ВДВС у м.Києві від 20.10.2015 року виконавче провадження закінчене 20.10.2015 року .

Отже, остаточний розрахунок з позивачем проведено відповідачем 20.10.2015 року.

Середньоденна зарплата позивача за рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 05.02.2015 року становила 105.47 грн. і за правилами ч.5 ст.82 ця обставина не підлягає доказуванню.

Середній заробіток за час затримки розрахунку з позивачем з дня його звільнення й до дня ухвалення судового рішення тобто з 27.01.2014 року по 05.02.2015 року вже стягнутий за вказаним судовим рішенням,а відтак позовні вимоги в цій частині є безпідставними.

Виходячи з положень ч.1 ст.117 КЗПП України, з відповідача на користь позивача належить стягнути середній заробіток за період з 06.02.2015 року - дня наступного після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості по зарплаті по 20.10.2015 року - дня остаточного розрахунку тобто за 174 робочих дні ( лютий - 16.; березень -21; квітень -21; травень-18; червень-20; липень-23; серпень-20; вересень-22; жовтень-13) у розмірі 18 351,78 грн.(174 робочих дні х 105.47 грн), в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового про задоволення таких вимог.

Разом із цим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення решти позовних вимог.

За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, має разовий характер та не є заробітною платою, визначеною як періодичний платіж.

Оскільки законодавством про працю строки виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не визначені, немає правових підстав для нарахування на середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні сум компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків його виплати.

Так, відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру.

Стягнення середнього заробітку за весь час затримки до дня фактичного розрахунку на підставі судового рішення має разовий характер, тому не підпадає під дію цього Закону.

Розглядаючи справу № 6-109цс12 Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що у трудових правовідносинах такі поняття як зобов'язання, неустойка чи інша санкція за невиконання зобов'язання не застосовуються. Такі терміни використовуються у низці статей Цивільного та Господарського кодексів України.

Статті 116, 117 КЗпП України структурно віднесені до розділу VII «Оплата праці». За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку.

З огляду на наведений правовий висновок, право на таку компенсаційну виплату у позивача не виникло і в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 23 травня 2018 року скасувати та постановити нове наступного змісту: Позов ОСОБА_3 до Державного підприємства дорожнього зв&q?ча;язку, інформаційного забезпечення та автоматики &quyl;Укрдорзв&qun:;язок&qute; про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати відповідно до індексу зростання цін задовольнити частково. Стягнути з Державного підприємства дорожнього зв&q?аб;язку,інформаційного забезпечення та автоматики "Укрдорзв&q?нн;язок&q?ва; на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 06.02.2015 року по 20.10.2015 року у розмірі 18 351 (вісімнадцять тисяч триста п&q?ін;ятдесят одна) грн.78 коп.

У задоволенні позову в інший частині - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного її тексту може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений : 20 вересня 2018 року

Суддя-доповідач :

Судді :