Провадження №2/523/1299/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2018 р.

Суворовський районний судм. Одеси у складі:

головуючого судді - Середи І.В.,

за участю секретаря Щербан О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на те, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. Відповідач не проживає з позивачем, не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується, ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини, не цікавиться життям. Дитина повністю знаходиться на утриманні і вихованні позивача.

Сторони в судове засідання не з'явилися. Позивач надала заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутності.

Відповідач, повідомлений належним чином про місце, дату та час судового засідання, до зали судових засідань не з'явився, відзиву, заяв, клопотань на адресу суду не надіслав.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та про прийняття рішення з урахуванням прав та інтересів дитини, вважав позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3, батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про її народження НОМЕР_3 виданим 19.10.2017 року Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.5).

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Сімейним Кодексом України, зокрема ст.164 СК України, згідно якої підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно із ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 77,78,81 ЦПК України.

Особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав з підстав, передбачених п. 2 ч.1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один з батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В свою чергу батьки (один з батьків) повинні довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки.

Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, орган опіки та піклування, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

За роз'ясненнями, що містяться в п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України участь органу опіки та піклування при розгляді справ щодо позбавлення батьківських справ є обов'язковою.

Орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Законом України № 475/97-ВР від 17.07.97 р., визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Європейський Суд з прав людини у рішенні, у справі «Гнахоре проти Франції», заява №40031/98,п.59 зазначив, що інтерес дитини вимагає, що зв'язки дитини з її сім'єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім'я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв'язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім'ю.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини.

Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради направила до суду висновок органу опіки та піклування від 27.02.2018 р. №01-05-3/65 вх, згідно з яким вважає недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, щодо малолітньої доньки ОСОБА_3, оскільки ОСОБА_2 бажає приймати участь у вихованні малолітньої доньки, надавав матеріальну допомогу, однак ОСОБА_1 останнім часом перестала брати у нього кошти та не надає можливості бачитися з дитиною, а тому ОСОБА_2 готує документи для звернення з заявою до служби у справах дітей ОМР про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні дитини.

Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27.02.1991 року (далі - Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.

Відповідно до ст.3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували той факт, що ОСОБА_2 не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, суду з боку позивача не надано. Не надані з боку позивача і достатні докази, які б доводили ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до малолітньої ОСОБА_3, а рівно і винної поведінки або свідомого нехтування батьківськими обов'язками ОСОБА_2 стосовно його доньки. Фактично в позові зазначені загальні фрази щодо відсутності батьківського піклування зі сторони ОСОБА_2, що самі по собі не можуть бути безумовною підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно його доньки ОСОБА_3.

Отже, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав є недоведеними, ґрунтуються на припущеннях, а відтак не підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення аліментів, суд зазначає наступне. На даний час дитина знаходиться на утриманні позивача, а відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини в достатньому обсязі не надає.

Згідно з нормами ч.1 та 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття.

Згідно з вимогами ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Нормами ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно з положеннями ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Судом встановлено, що дитина виховуються позивачем і потребує матеріальної допомоги, відповідач працездатний, у зв'язку з чим може надавати матеріальну допомогу на утримання доньки.

Приймаючи до уваги вказані норми, оцінивши надані докази в сукупності та з урахуванням того, що відповідач добровільно не надає належної та достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги про стягнення аліментів в розмірі 2000 грн. щомісячно, не будуть порушувати права дитини та батька, а тому підлягають задоволенню.

Згідно зі ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Нормами ч.1 ст.430 ЦПК України визначено, що суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Таким чином враховуючи вказану норму суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає також стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 640,00 грн..

Керуючись ст.ст. 141,164,165,180-183,191 СК України, 12,13,76, 81, 89, 95,141, 258-259, 263-265, 268,273, 354-355, 430, пп.15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень розділу ХІІІ ЦПК України суд

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання за адресою: с.Витвиця, Долинський район, Івано-Франківська область, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1, аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. (дві тисячі гривень) щомісячно, починаючи з 23.10.2018 року і до повноліття доньки, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3

Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання за адресою: с.Витвиця, Долинський район, Івано-Франківська область, судовий збір в дохід держави в розмірі 640 грн. (шістсот сорок гривень 00 коп.)

В іншій частині вимог-відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м.Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення складено 19.09.2018р.

Суддя: