Постанова

Іменем України

05 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 127/1544/17

провадження № 61-3357 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 06 грудня

2017 року у складі колегії суддів: Голоти Л. О., Рибчинського В. П.,

Шемети Т. М. та касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 вересня

2017 року у складі судді Романюк Л. Ф. та рішення Апеляційного суду Вінницької області від 06 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Голоти Л. О.,

Рибчинського В. П., Шемети Т. М.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України») в особі філії Акціонерного товариства «Укрексімбанк» у м. Вінниці звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

На обгрунтування позовних вимог зазначало, що 29 вересня 2008 року між

ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 74108С40, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 30 000,00 дол. США зі сплатою 17,5 процентів річних, комісії та інших платежів відповідно до умов договору, на строк до 28 вересня 2015 року.

21 січня 2013 року між сторонами укладено договір про внесення змін до кредитного договору, за умовами якого з 01 лютого 2013 року скасовано сплату комісії за управління кредитом.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором, 29 листопада 2013 року банк направив відповідачу вимогу про дострокове погашення боргу за кредитом у повному обсязі протягом 10 календарних днів, яку він не виконав.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 липня

2014 року з ОСОБА_1 на користь банку стягнуто заборгованість в сумі 15 343,85 дол. США з яких: 14 844,90 дол. США - основний борг;

498,95 дол. США - проценти, нараховані за період з 01 грудня 2013 року по

31 січня 2014 року; 8 667,60 грн - пеня, нарахована за період прострочки з

26 лютого 2013 року по 25 лютого 2014 року.

Ураховуючи, що зазначене судове рішення в процесі його примусового виконання відповідачем виконано лише частково, ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», просило стягнути з ОСОБА_1 проценти та пеню, розмір яких станом на 24 січня 2017 року складає відповідно 8 483,42 дол. США та 207 280,85 грн, з яких: 8 483,42 дол. США - проценти, нараховані за період з 01 лютого 2014 року по 31 грудня 2016 року, 207 280,85 грн - пеня за порушення умов кредитного договору (загальний період прострочення зобов'язань з 25 січня 2016 року по 24 січня 2017 року), зокрема за прострочення погашення кредиту - 138 291,36 грн, сплати процентів - 68 989,49 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 вересня

2017 року, з урахуванням виправлень внесених ухвалою цього суду від

20 вересня 2017 року, позовні вимоги ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором

№ 74108С40 від 29 вересня 2008 року в сумі 8 483,42 дол. США та

207 280,85 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що строк дії договору та строк (термін) виконання зобов'язання є різними юридичними термінами, а тому позивач, ураховуючи не погашення відповідачем всієї суми заборгованості за кредитним договором, має право на стягнення пені та процентів, визначених кредитним договором, до повного виконання відповідачем своїх зобов'язань.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 06 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 вересня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором

№ 74108С40 від 29 вересня 2008 року по процентам: за період з 01 лютого 2014 року по 04 лютого 2014 року в розмірі 32,16 дол. США, за період з

05 лютого 2014 року по 31 грудня 2016 року в розмірі 210 829,43 грн, а також пеню за період з 25 січня 2016 року по 24 січня 2017 року в розмірі

202 348,06 грн, з них: 138 291,36 грн - пеня за прострочену заборгованість по тілу кредиту; 64 056,70 грн - пеня за прострочення сплати процентів.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що нарахування процентів у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору, здійснюється тільки до закінчення строку його дії, після закінчення якого проценти нараховуються на рівні облікової ставки Національного банку України, оскільки кредитним договором не встановлено розміру процентів після спливу визначеного у договорі строку виконання зобов'язання щодо повного погашення боргу. Крім того, розмір пені обчислюється від суми правильно нарахованих процентів.

У січні 2018 року ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» звернулося із касаційною скаргою, у якій просило скасувати рішення Апеляційного суду Вінницької області від 06 грудня 2017 року, та залишити в силі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 вересня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що передбачений умовами кредитного договору розмір процентів визначено протягом всього періоду дії кредитного договору, в тому числі і після спливу строку його дії, до повного погашення кредиту. Ураховуючи, що відповідач припинив виконання зобов'язань за кредитним договором, заборгованість за відсотками та по тілу кредиту не погасив, умови кредитного договору продовжують діяти до повного виконання ОСОБА_1 зобов'язань.

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся із касаційною скаргою, у якій просив скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від

20 вересня 2017 року та рішення Апеляційного суду Вінницької області від

06 грудня 2017 року, справу передати на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не урахували неправомірність підвищення банком процентної ставки, нарахування пені повторно на ту саму заборгованості, що була стягнута за судовим рішенням, а також неправомірне зарахування банком погашення заборгованості лише за одним кредитом. Крім того, суди не застосували строк позовної давності, та не зазначили гривневого еквіваленту заборгованості станом на дату ухвалення судового рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 01 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 06 грудня 2017 року.

Ухвалою Верховного Суду від 12 березня 2018 року справу за позовом

ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 06 грудня 2017 року призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 12 березня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 вересня 2017 року та рішення Апеляційного суду Вінницької області від 06 грудня 2017 року.

У квітні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» на касаційну скаргу ОСОБА_1, обгрунтований тим, що укладений між сторонами кредитний договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань, а тому ураховуючи наявність простроченої заборгованості продовжує діяти зобов'язання відповідача щодо сплати процентів за фактичне користування кредитними коштами. Процентна ставка була збільшена у квітні 2011 року до 19,5 процентів річних відповідно до погоджених сторонами умов кредитного договору, а саме у зв'язку з невиконанням позичальником умов договору. Позовні вимоги про стягнення процентів та пені заявлені в межах строку позовної давності, а стягнення боргу в іноземній валюті відповідає положенням кредитного договору, вимогам чинного законодавства та наявним у банка дозвільним документам на здійснення кредитування в іноземній валюті.

Ухвалою Верховного Суду від 05 квітня 2018 року справу за позовом

ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 вересня

2017 року та рішення Апеляційного суду Вінницької області від 06 грудня

2017 року призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 травня 2018 року, з метою дотримання єдності практики розгляду подібних спорів, зупинено касаційне провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 310/11534/13-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 лютого

2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 14 вересня 2016 року.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, повний текст якої оприлюднено 16 липня 2018 року, касаційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково. Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 14 вересня 2016 року в частині позову ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, справу направлено в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

У зв'язку з наведеним, ухвалою Верховного Суду від 05 вересня 2018 року поновлено касаційне провадження у справі № 127/1544/17 за позовом ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 06 грудня 2017 року, та за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 вересня

2017 року та рішення Апеляційного суду Вінницької області від 06 грудня

2017 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши наведені у касаційних скаргах та відзиві доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційні скарги ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та

ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 29 вересня 2008 року між

Відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 74108С40, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 30 000,00 дол. США зі сплатою 17,50 процентів річних, комісії та інших платежів відповідно до умов договору, на строк до 28 вересня 2015 року.

21 січня 2013 року між сторонами укладено договір про внесення змін до кредитного договору, за умовами якого скасовано з 01 лютого 2013 року сплату комісії за управління кредитом.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним договором, 29 листопада 2013 року банк направив відповідачу вимогу про дострокове погашення боргу за кредитом у повному обсязі протягом 60 календарних днів, яку відповідач не виконав.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 липня

2014 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» стягнуто заборгованість в сумі 15 343,85 дол. США з яких: 14 844,90 дол. США - основний борг; 498,95 дол. США - проценти, нараховані за період з 01 грудня 2013 року по 31 січня 2014 року;

8 667,60 грн - пеня, нарахована за період прострочки з 26 лютого 2013 року по 25 лютого 2014 року.

На обгрунтування позовних вимог ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» посилалося на те, що визначену рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 липня 2014 року заборгованість за кредитним договором № 74108С40 від 29 вересня 2008 року, відповідач сплатив лише частково, а саме: 498,95 дол. США щодо сплати процентів та 2 273,50 дол. США щодо повернення тіла кредиту, у зв'язку із чим просило стягнути проценти за користування коштами у період з 01 лютого 2014 року по 31 грудня 2016 року, а також пеню за несвоєчасне повернення тіла кредиту та сплату процентів, за період з 25 січня 2016 року по 24 січня 2017 року.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Пунктом 4.2 кредитного договору передбачено, що одночасно з виникненням події невиконання зобов'язань, зазначеної у пункті 4.1 цього договору, у банку виникає право вимоги дострокового виконання позичальником зобов'язань за цим договором. При цьому банк повідомляє позичальника, що непогашена частина кредиту, нараховані проценти за користування кредитом, а також інші платежі за цим договором підлягають достроковому поверненню.

ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» скористався правом вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом та пені.

У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту, зокрема 60 календарних днів.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, за змістом частини другої якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 04 липня 2018 року (провадження № 14-154цс18) зазначено, що що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з шістдесятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв'язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, та аналогічних висновків, викладених у постановах № 6-1252цс16 від 21 вересня 2016 року, № 6-1047цс16 від

06 липня 2016 року, № 6-1412цс16 від 07 вересня 2016 року, № 6-2096цс16 від 27 вересня 2016 року, які були застосовані судами попередніх інстанцій у справі, яка переглядається.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором не виконано боржником, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Ураховуючи наведене, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що до повного виконання зобов'язань за кредитним договором банк має право на стягнення процентів та пені, а тому рішення судів попередніх інстанцій про стягнення процентів та пені за прострочення виконання зобов'язань за кредитним договором підлягають скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Посилання ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» на те, що передбачений умовами кредитного договору розмір процентів та пені нараховуються за прострочення виконання зобов'язання і після спливу строку дії кредитного договору, до повного виконання ОСОБА_1 зобов'язань, не грунтуються на умовах кредитного договору та вимогах закону. Зазначене відповідає правовому висновку викладеному Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року (провадження

№ 14-154цс18).

Ураховуючи зазначене, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором не виконане боржником кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 щодо незастосування судами попередніх інстанцій строку позовної давності, є безпідставними, ураховуючи, що позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи (правова позиція, висловлена у постановах Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року у справі № 6-1457цс16, від 22 березня 2017 року у справі № 6-43цс17).

Ураховуючи відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення процентів та пені, доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про неправомірне збільшення позивачем процентної ставки, стягнення суми заборгованості по процентам в іноземній валюті, наявності подвійного стягнення пені, не мають правового значення для вирішення цієї справи,

З огляду на наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з інших правових підстав, за необгрунтованості позовних вимог ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України».

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 вересня

2017 року та рішення Апеляційного суду Вінницької області від 06 грудня

2017 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення процентів та пені за кредитним договором відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

С.О. Погрібний

Г. І. Усик