№ 207/930/18
№ 2/207/905/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2018 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Тюлюнової В.Г.

при секретарі Куцевол Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпродзержинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради "Аульський водовід" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації втрати частини доходів у звязку із несвоєчасністю їх виплати,

В С Т А Н О В И В :

20 березня 2018 року ОСОБА_1, в особі свого представника ОСОБА_2, звернулась до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська з позовною заявою до комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради "Аульський водовід", відповідно до якої просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні за період з 01.05.2016 по 16.03.2018р. в сумі 47376,00 гривень та компенсацію втрати частини доходів у звязку із несвоєчасною виплатою середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 04.2009р. по 02.2018р. в сумі 131172,15 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивачка в позові зазначила, а представник позивачки в судовому засіданні, підтримавши позов в повному обсязі, повідомив, що 28 жовтня 2011 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська розглянув справу № 2-571/2011 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Дніпропетровської обласної Ради «Аульський водовід» про стягнення несплаченої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, які мали бути виплачені при звільнені відокремленим підрозділом відповідача Дніпродзержинським водопровідно-каналізаційним управлінням, а також стягнення штрафних санкцій за несвоєчасний розрахунок та прийняв рішення, яким частково задовольнив позовні вимоги, стягнувши на користь позивачки з відповідача суму невиплаченої заробітної плати за період з 01.02.2009р. по 03.03.2009р. в сумі 2319,90 гривень, компенсацію за шість днів невикористаної відпустки за період з 01.12.2008р. по 03.03.2009р. в сумі 616,80 гривень. В задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача компенсації за несвоєчасний розрахунок в сумі 699,03 гривень та середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 04.03.2009р. по 24.10.2011р. в сумі 67277,03 гривень, суд відмовив. Рішення набрало законної сили після його перегляду Апеляційним судом Дніпропетровської області, який ухвалою від 17.12.2015р. залишив рішення суду першої інстанції в силі. На виконання рішення суду першої інстанції, яке набуло чинності після його перегляду судом апеляційної інстанції, відповідачем на картковий рахунок позивачки 25 травня 2012 року було перераховано заробітну плату в сумі 2319,90 гривень, а компенсація за шість днів невикористаної відпустки за період з 01.12.2008р. по 03.03.2009р. в сумі 616,80 гривень виплачена не була.

Не погоджуючись з рішеннями судів в частині відмови у задоволенні позову, позивачкою було подано касаційну скаргу, яку було задоволено Вищим спеціалізованим судом України, який відповідно до ухвали від 02.08.2017р. скасував ухвалу суду апеляційної інстанції від 17.12.2015р. та направив справу на новий розгляд до апеляційного суду. Рішенням від 29.11.2017р. Апеляційний суд Дніпропетровської області, враховуючи висновки суду касаційної інстанції, задовольнив апеляційну скаргу позивачки в повному обсязі, стягнувши з відповідача на користь позивачки суму у розмірі 67 976 гривень, в тому числі, компенсацію за несвоєчасний розрахунок в сумі 699,03 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 04.03.2009р. по 24.10.2011р. в сумі 67277,03 гривень.

На виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.11.2017р. було видано виконавчий лист, який предявлено до виконання до Криничанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, яким було відкрите виконавче провадження. Останнє, було закрито за завою стягувача з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", у звязку із укладенням між КП ДОР «Аульський водовід» та ОСОБА_1 мирової угоди щодо виконання рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 28.10.2011р. та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.11.2017р. у справі № 2-571/11, що набрали законної сили 29.11.2017р. Мирова угода була затверджена судом. Як з'ясовано судом в судовому засіданні мирова угода була виконана в повному обсязі відповідачем 31.05.2018 року, в тому числі відповідачем виплачено компенсацію за шість днів невикористаної відпустки за період з 01.12.2008р. по 03.03.2009р. в сумі 616,80 гривень, яка була стягнута відповідно до рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 28 жовтня 2011 року № 2-571/2011.

У 2016 році, за позовом ОСОБА_1, рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29.04.2016р. у справі № 207/423/16-ц, суд стягнув з Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» () на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 28.01.2011р. по 29.04.2016р. в сумі 113 803,20 гривень та судовий збір в сумі 1138,03 гривень.Рішення набрало законної сили 10.05.2016р. На виконання рішення cудом було видано виконавчий лист від 29.04.2011р., відкрито виконавче провадження, в межах якого між позивачкою та відповідачем було укладено мирову угоду щодо виконання цього рішення, яка була затверджена ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22.01.2018.р. Мирова угода була виконана відповідачем у повному обсязі 31.01.2018р.

Посилаючись на те, що рішеннями судів з відповідача стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку лише за період з 04.03.2009р. по 29.04.2016р., зокрема за рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 28 жовтня 2011 року № 2-571/2011 - за період з 04.03.2009р. по 24.10.2011р., а за рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29.04.2016р. у справі № 207/423/16-ц - з 28.01.2011р. по 29.04.2016р., а остаточний розрахунок при звільненні відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України відповідач не виконав на момент подання позову, позивачка просила, посилаючись на ст. 117 Кодексу законів про працю України, стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 01.05.2016 по 16.03.2018р.

Так, відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України, підприємство, повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 р. № 13 „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці: установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу зазначив, що стягнення сум остаточного розрахунку на підставі ст. 116 КЗпП України не припиняє зобовязань роботодавця за ст. 117 КЗпП України. Таке зобовязання припиняє лише факт виплати належних працівникові сум.

Вищий спеціалізований суд України в своїй ухвалі від 17.07.2013р. зазначив, що: «Установивши, що й після ухвалення рішення суду від 16 серпня 2012 року відповідач не виплатив позивачці належні їй суми при звільненні, суди правомірно вважали, що цим самим є порушення ст. 117 КЗпП України, оскільки ця норма права застосовується до дня фактичного розрахунку.»

Здійснивши аналіз норм права та наявні в матеріалах справи документи суд прийшов до висновку, що оскільки під час розгляду справи № 2-571/2011 та справи № 207/423/16-ц, суд здійснював розгляд справи відповідно до заявлених позивачкою вимог щодо середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 04.03.2009р. по 24.10.2011р. та 28.01.2011р. по 29.04.2016р., відповідно, а розрахунок фактично був здійснений відповідачем лише 31.05.2018р., позивачка, в силу приписів ст. 117 Кодексу законів про працю України, має право на отримання з відповідача суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку в межах заявлених позовних вимог, тобто за період з 01.05.2016 по 16.03.2018р.

Порядок розрахунку середньої заробітної плати затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995р. Відповідно до п. 2 порядку середня заробітна плата розраховується з огляду на виплати за останні два календарні місяці роботи, що передували події, з якою повязана відповідна виплата. До складу зазначених виплат, на підставі яких розраховується середня заробітна плата, згідно п.3 Постанови входять основна заробітна плата, доплати та надбавки, премії у тому розмірі, в якому вони були нараховані.

Відповідно до п. 7 порядку нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Рішенням суду від 28.10.2011р. у справі № 2-571/2011 було розглянуто вимоги позивачки та стягнуто компенсацію за невикористану відпустку в сумі 616,80 гривень, що відповідно до п. 7 порядку, свідчить про те, що середній заробіток позивачки становить 100,80 гривень (розрахунок 616,80 / 6 = 100,80). Приймаючи до уваги розмір середнього заробітку за один робочий день, встановлений рішенням від 28.10.2011р., та застосовуючи його до розрахунку середнього заробітку за період з 01.05.2016 по 16.03.2018р., у якому 685 днів, з яких 470 днів робочі дні, розмір середнього заробітку позивачки, який підлягає виплаті станом на 16.03.2018р. становить 47 376,00 гривень (100,80 х 470 = 47376,00).

Представник відповідача у своєму відзиві та в судовому засіданні не визнав позов, в тому числі вимогу, щодо виплати середнього заробітку за період затримки розрахунку з 01.05.2016 по 16.03.2018р., та заперечував проти задоволення цієї вимоги, обґрунтовуючи свою позицію тим, що укладеною мировою угодою на виконання рішення судів у справі № 2-571/2011 та № 207/423/16-ц сторонами вирішені всі спірні питання та за текстом мирової угоди позивачка не має претензій щодо відповідача з приводу проведення остаточних розрахунків.

Однак, як це було встановлено судом мировими угодами у зазначених справах сторони досягли домовленостей виключно щодо виконання відповідачем зазначених рішень, якими судом було стягнуто з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 04.03.2009р. по 24.10.2011р. та 28.01.2011р. по 29.04.2016р. Щодо середнього заробітку час затримки розрахунку за період з 01.05.2016 по 16.03.2018р. мирові угоди не врегульовують, а враховуючи, що остаточний розрахунок відповідач з позивачкою провів лише 31.05.2018р. виплативши 616,80 гривень за 6 днів невикористаної відпустки, то з огляду на приписи ст. 117 Кодексу законів про працю України, позивачка має право на отримання середнього заробітку за період з 01.05.2016р. по день фактичного розрахунку 31.05.2018р.

Отже, враховуючи встановлені судом факти, суд приходить до висновку, що заявлена позивачкою вимога про стягнення з відповідача середнього заробітку за затримку розрахунку у період з 01.05.2016 по 16.03.2018р., підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо позовної вимоги позивачки про стягнення з відповідача компенсації втрати частини доходів у звязку із несвоєчасною виплатою середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд, дослідивши матеріали справи та заслухавши в судовому засіданні представників сторін, суд встановив, що дійсно відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України, підприємство, повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Статтею першою та другою Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати» № 2050-111 від 19.10.2000 р. встановлено обов'язок підприємства, установи, організації незалежно від форми власності та господарювання, у разі порушення встановлених строків виплати доходів (пенсії, стипендії, заробітна плата, інші), здійснити компенсацію громадянам втрати їх частини у звязку із простроченням. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону сума компенсацій нараховується шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обовязкових платежів) на індекс інфляції, що діяв у період невиплати доходу. Виплата провадиться у тому ж місяці в якому здійснюється виплата заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР " Про оплату праці" визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. До складу заробітної плати згідно зі ст. 2 Закону України "Про оплату праці включаються виплати за виконану роботу, а також гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством.

За структурою ст. ст. 83, 116, 117 КЗпП України, якою визначено підстави виплати компенсації за невикористану відпустку при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку, така виплата відноситься до розділу VІІ "Оплата праці" вказаного Кодексу. До виплат, що не належать до фонду оплати праці, визначених розділом 3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 року № 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713 (кореспондується з розділом 4 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Мінстату України від 11.12.1995р. № 323, зареєстрованим у Мінюстом України 21.12.1995р. за № 465/1001), середній заробіток за час затримки розрахунку, не відносяться.

Таке застосування норм чинного законодавства визначене в ухвалі Колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 03.03.2010р. у справі № 6-10039св09, а також в ухвалі Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 липня 2012 року у справі 6-47067св11.

Для нарахування компенсації втрати частини доходів не має значення чи дохід нарахований підприємством самостійно чи на підставі рішення суду, оскільки основною умовою нарахування компенсації є порушення встановлених строків виплати таких доходів. До такого висновку прийшов Вищий адміністративний суд України при перегляді справи в ухвалі від 27.01.2015р. у справі № К/800/65895/14, зазначивши, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 46 Закону N 1058-IV, статтею 2 Закону N 2050-III та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення. Аналогічного правового висновку дійшла колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 07.11.2012р. № 6-131цс12 та в ухвалі від 18.11.2014р.

Приписи ст. 116 та ст. 117 КЗпП України свідчать про те, що проведення остаточного розрахунку при звільненні та нарахування і виплата середнього заробітку за час затримки розрахунку є триваючим у часі обовязком роботодавця, яке припиняється у разі проведення остаточного розрахунку, а отже, середній заробіток нараховуються щоденно протягом всього періоду затримки розрахунку, а отже є періодичним платежем, що у свою чергу, при затримці його виплати на строк понад один місяць, така сума середнього заробітку має бути виплачена з урахуванням компенсації за несвоєчасний розрахунок по день фактичної виплати заборгованості.

Для здійснення розрахунку компенсації втрати доходів у звязку із несвоєчасною виплатою середнього заробітку позивачкою, згідно розрахунку, взято суму заробітної плати за день 100,80 грн. зменшену на суму податків і зборів у розмірах визначених законодавством на день визначення суми заробітку 82,60 грн. (3,6% утримання, з яких 2% - внесок до пенсійного фонду, 1% - збір на соціальне страхування та 0,6% - внесок до фонду зайнятості, розрахунок 100,8 3,6% = 97,17 грн., та 15 відсотків з доходів громадян, розрахунок 97,17 15% = 82,60 грн.). Суд находить такий розрахунок правомірним та таким що відповідає діючому на березень 2009 року законодавству.

Відповідно до розрахунку сума компенсації втрати доходів у звязку із несвоєчасною виплатою середнього заробітку за період з 04.2009р. по 02.2018р., з урахуванням зменшення суми середнього заробітку на 93250,35 гривень (сума 113 803,20 грн. зменшена для розрахунку на суми податків 3,6% та 15%, а саме 113803,20 3,6% = 109706,28 15% = 93250,34), яка вважається сплаченою сплачена 31.01.2018р. за мировою угодою від 22.01.2018р. на виконання рішення суду від 29.04.2016р. № 207/423/16-ц, становить 130987,17 гривень.

Перевіривши розрахунки наведені позивачкою, суд приходить до висновку, що нарахування компенсації втрати частини доходів у звязку із несвоєчасною виплатою відповідачем середнього заробітку за час затримки розрахунку обчисленої за період з квітня 2009 року по лютий 2018 року, включно, є правильним, а вимога позивачки сплати такої компенсації, з огляду на приписи Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати» № 2050-111 від 19.10.2000р., є правомірною та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Заперечення відповідача, які ґрунтуються на тому, що Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати» № 2050-111 від 19.10.2000р. передбачено нарахування компенсації на прострочення виплати громадянам періодичних платежів, таких як заробітна плата та пенсії, до яких, за думкою відповідача, середній заробіток за прострочення проведення остаточного розрахунку, не можуть взяті судом до уваги як належна правова позиція та підстава для відмови позивачі у задоволенні вимоги стягнення компенсації втрати частини доходів у звязку із несвоєчасною виплатою відповідачем середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки як вже було наведено судом вище, середній заробіток є гарантією своєчасного розрахунку при звільненні, яка за приписами ст. 2 Закону України "Про оплату праці включається до структури заробітної плати, тобто є заробітною платою працівника.

Виходячи з викладеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки компенсацію втрати частини доходів у звязку із несвоєчасною виплатою відповідачем середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з квітня 2009 року по лютий 2018 року в сумі 130987,17 гривень, в межах заявлених позовних вимог.

Згідно з вимогами п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення про присудження заробітної плати допускає негайне виконання в межах платежу за один місяць.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про судовий збір" за подання позову 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Але, згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. позивачі звільняються від сплати судового збору у справах, що випливають з трудових правовідносин.

Ураховуючи що за приписом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а отже, враховуючи, що позивачка звільнений від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з відповідача у розмірі 1785,48 гривень у прибуток держави.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. ст. 83, 115, 116, 117 КЗпП України, ст. 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР " Про оплату праці", Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати» № 2050-111 від 19.10.2000 р., ст.ст. 5, 7, 10 13, 19, 23, 76 81, 89, 133, 141, 209, 210, 213, 223, 228, 229, 258, 259, 263 265, 274, 275, 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради "Аульський водовід", , про середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації втрати частини доходів у звязку із несвоєчасністю їх виплати.

Стягнути з комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради "Аульський водовід", , на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку період з 01.05.2016 по 16.03.2018р. в сумі 47376,00 (сорок сім тисяч триста сімдесят шість) гривень.

Стягнути з комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради "Аульський водовід", , на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у звязку із несвоєчасною виплатою відповідачем середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з квітня 2009 року по лютий 2018 року в сумі 130987 (сто тридцять тисяч девятсот вісімдесят сім гривень сімнадцять копійок) гривень 17 коп.

Відповідно п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення про присудження виплати заробітної плати допустити до негайного виконання в межеха платежу за один місяць .

Стягнути з комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради "Аульський водовід", , у прибуток держави судовий збір в сумі 1785,48 (одна тисяча сімсот вісімдесят пять гривень сорок вісім копійок) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо апеляційному суду Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий у справі ОСОБА_3