Постанова

Іменем України

13 червня 2018 року

м. Київ

справа № 490/9676/14-ц

провадження № 61-23078св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від

06 квітня 2017 року у складі судді Ямкової О. О.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що з листопада 1994 року до вересня

2012 року ОСОБА_1 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі.

За час перебування у шлюбі сторонами було придбано квартиру АДРЕСА_1.

Вказана квартира була зареєстрована на ім'я ОСОБА_2 Згоди щодо поділу спірної квартири вони не дійшли. Майно придбано ними під час перебування у шлюбі та за спільні кошти.

ОСОБА_1 з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного нерухомого майна та визнати за нею право власності на ліжко спальне, вартістю 6 000,00 грн, шафу-купе, вартістю 6 000,00 грн, газову плиту «GEFEST», вартістю 4 000,00 грн та холодильник «ARDO», вартістю

3 000,00 грн.

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та просив виділити йому 5/6 частини квартири АДРЕСА_1, а ОСОБА_1 - 1/6 частини вказаної квартири.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що спірна квартира була придбана за 8 500,00 доларів США, з яких 5 600,00 доларів США є його особистими грошовими коштами, які ОСОБА_2 отримав від продажу особистого нерухомого майна.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 22 вересня

2015 року позов ОСОБА_1 в частині визнання за нею права власності на рухоме майно, за заявою позивача, залишено без розгляду.

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 22 вересня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 4/5 частини квартири АДРЕСА_1, а за ОСОБА_1 - право власності на 1/5 частину вказаної квартири.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 08 грудня 2015 року змінено резолютивну частину рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 22 вересня 2015 року зазначивши, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічний позов

ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задоволено частково.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2016 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 відхилено.

Рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 22 вересня

2015 року в зміненій частині рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 08 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 08 грудня 2015 року залишено без змін.

Не погоджуючись із рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 22 вересня 2015 року, особа яка не брала участі у справі, ОСОБА_3 оскаржила його в апеляційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 06 квітня 2017 року відмовлено у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_3 на рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 22 вересня 2015 року у вищезазначеній справі.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 22 вересня 2015 року не впливає на права та обов?язки ОСОБА_3, оскільки вона вже не є власником спірного майна і не має підстав для оскарження вищевказаного рішення.

У квітні 2017 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 через засоби поштового зв?язку подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 06 квітня 2017 року та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 22 вересня 2015 року порушуються права ОСОБА_3, оскільки на час ухвалення рішення суду першої інстанції ОСОБА_3 була власником спірної квартири, і її не було залучено до участі у справі.

У червні 2017 року ОСОБА_2 подав через засоби поштового зв?язку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, в якому просить касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити, а ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 06 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2017 року справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядається спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційна скарга та матеріали цивільної справи

№ 490/9676/14-ц надійшли до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом встановлено, що рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 22 вересня 2015 року, зміненого рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 08 грудня 2015 року частково задоволено позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_3 оскаржила його в апеляційному порядку, подавши 20 березня 2017 року через місцевий суд апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржуваним рішенням суду порушуються її майнові права.

Частиною першою статті 292 ЦПК України (в редакції, чинній на час звернення до суду із апеляційною скаргою) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно роз?яснень викладених в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК України (в редакції, чинній на час звернення до суду із апеляційною скаргою) права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов'язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, подання скарги на ухвалу суду, що не підлягає апеляційному оскарженню, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та частини третьої статті 297 ЦПК України (в редакції, чинній на час звернення до суду із апеляційною скаргою) постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

Встановлено, що оскаржуване рішення ухвалене стосовно спільного майна подружжя - ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що було придбано ними під час шлюбу. ОСОБА_3 є донькою сторін, відповідно до чинного законодавства вона не має майнових прав на майно своїх батьків.

На час, коли ОСОБА_3 довідалась про існування вказаного рішення суду у березні 2017 року, вона повернула спірне майно, набуте нею в дар від свого батька ОСОБА_2 16 лютого 2015 року, так як за спільною згодою сторін розірвала цей договір 09 серпня 2016 року

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком суд апеляційної інстанції про те, що ОСОБА_3 не є стороною у даній справі, рішення суду не впливає на права та обов?язки ОСОБА_5, оскільки вона не є власником спірного. А тому ОСОБА_3 не має передбаченого статтею 292 ЦПК України (в редакції, чинній на час звернення до суду із апеляційною скаргою) права на апеляційне оскарження рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 22 вересня 2015 рокуу цій справі.

Частиною третьою статті 406 ЦПК України визначено, що касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 06 квітня 2017 року - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів у цій частині не спростовують.

Керуючись статтями 406, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 06 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило