Справа № 161/8737/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А.В.
Провадження № 22-ц/773/711/18 Категорія: 27 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів Матвійчук Л.В. , Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Галицької І.П.,

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання недійсним договору поруки, зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», відділення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Хмельницького регіонального відділення про визнання кредитного договору недійсним, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 вересня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2014 року ПАТ КБ «Надра» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Покликалися на те, що 31 серпня 2007 року банк та ОСОБА_2 уклали кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 110 тис. доларів США зі сплатою 11,74 % річних за користування кредитом з кінцевим терміном погашення 30 серпня 2021 року. Цього ж дня банк та ОСОБА_3 уклали договір поруки, за умовами якого вона поручилася перед банком за належне виконання позичальником умов кредитного договору.

Вказуючи на неналежне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, просив стягнути солідарно з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором в розмірі 201645 доларів США 31 цент.

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «Надра» про визнання договору поруки недійсним. Зустрічна позовна заява ОСОБА_3 мотивована тим, що вона не підписувала договір поруки та не брала на себе зобов'язання поручителя на забезпечення виконання кредитного зобов'язання ОСОБА_2 При цьому звернула увагу на те, що спірний договір поруки датовано 18 липня 2007 року, хоча вказаний кредитний договір, на забезпечення якого він укладався, було укладено 31 серпня 2007 року.

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «Надра» про визнання кредитного договору недійсним. Зустрічна позовна заява ОСОБА_2 мотивована тим, що він грошових коштів згідно з умовами кредитного договору не отримував, заяву на видачу готівки не підписував. Оскільки кредитний договір уважається укладеним із моменту передання грошових коштів, то підписання такого договору без передання грошових коштів не породжує обов'язку позичальника їх повернути. Ухвалами Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 серпня та 31 жовтня 2014 року вказані позов і зустрічні позови об'єднано в одне провадження.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 вересня 2015 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Надра» про визнання недійсним договору кредиту задоволено. Визнано недійсним кредитний договір, укладений 31 серпня 2007 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ПАТ КБ «Надра» про визнання недійсним договору поруки задоволено. Визнано недійсним договір поруки, укладений 18 липня 2007 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 16 грудня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «Надра» відхилено. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 вересня 2015 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 25 квітня 2018 року ухвалу апеляційного суду Волинської області від 16 грудня 2015 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до цього суду.

Заслухавши пояснення представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду до часткового скасування з ухваленням нового судового рішення.

Задовольняючи зустрічні позови ОСОБА_3 та ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 після підписання договору кредиту не отримував грошові кошти за цим договором, а відтак наявні передбачені ч. 1 ст. 215 ЦК України та ст. 203 ЦК України підстави для визнання його недійсним, а ОСОБА_3 не підписувала договір поруки, а відтак такий договір є недійсним. Визнавши недійсними кредитний договір та договір поруки суд констатував про відсутність підстав для солідарного стягнення кредитної заборгованості із відповідачів.

Такі висновки суду в частині вимог за первісним позовом до ОСОБА_2 та за зустрічним позовом ОСОБА_2 зроблені з порушенням норм матеріального права, що є підставою ля скасування в означеній частині рішення та постановлення нового рішення.

Судами встановлено, що 31 серпня 2007 року ВАТ КБ «Надра» і ОСОБА_2 уклали кредитний договір, відповідно до умов якого банк надає позичальникові в тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 110 тис. доларів США зі сплатою 11,74 % річних строком до 30 серпня 2021 року.

Зазначений договір був підписаний позичальником ОСОБА_2, що ним не заперечується та підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до пунктів 3.11. та 3.2 вказаного кредитного договору надання кредиту проводиться шляхом видачі готівки позичальнику через касу банку за наявності належним чином оформленої заяви на видачу готівки, сума в якій зазначена в іноземній валюті - доларах США, моментом (днем) надання кредиту вважається день утворення заборгованості на позичковому рахунку позичальника, відкритому у Хмельницькій філії ВАТ КБ «Надра».

З метою забезпечення виконання боргових зобов'язань за Кредитним договором між ВАТ КБ «Надра» і ОСОБА_3 був укладений договір поруки від 18 липня 2017 р. Відповідно до умов договору ОСОБА_3, як поручитель, зобов'язалася перед кредитором відповідати за виконання ОСОБА_2 усіх його зобов'язань, що виникли з кредитного договору від 31.008.2008 року, укладеного між Кредитором і Боржником.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з правочинів.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (ст. 554 ЦК України). Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

24 лютого 2014 року на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Банком направлено вимогу про виконання порушеного зобов'язання в якій зазначено, що відповідачам необхідно усунути порушення по виконанню зобов'язань за кредитним договором та сплатити заборгованість у повному обсязі (т.1 а.с.13-15).

У червні 2014 року позивач звернувся до суду з вимогою до відповідачів про солідарне стягнення заборгованості в сумі 201645, 31 дол. США.

Сторона відповідача, заперечуючи проти заявлених вимог наполягала, що підпис в заяві на отримання коштів за кредитним договором, здійснений не позичальником. Умови договору з ним погоджені, скріплені його підписом після чого працівниками Банку було повідомлено про наступний виклик для отримання готівки, що не було виконано. Про видачу позики він дізнався коли виник спір щодо повернення коштів.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів (ст. 67 ЦПК України).

Статями 77-80 ЦПК України передбачено, що докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Стаття ст. 89 ЦПК України визначає принцип оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує й оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, і ця оцінка повинна спрямовуватись на встановлення обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення.

Як передбачено ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Позивач до позовної заяви про солідарне стягнення з відповідачів кредитної заборгованості додав копію заяви про видачу готівки.

Згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи від 16 липня 2015 року підпис від імені ОСОБА_2 в електрофотокопії заяви на видачу готівки від 4 вересня 2007 року виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_2.

Даний висновок є чітким, зрозумілим та позивачем не спростований.

Разом з тим відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється разом з іншими доказами.

На підтвердження передання коштів ОСОБА_2 та часткове виконання останнім взятих за договором зобов'язань позивач також надав копії трьох заяв про переказ грошових коштів від імені ОСОБА_2, датовані відповідно 26.03. 2008 року, 07.02.2008 року, 28.07.2008 року.

Згідно зі ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини , що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або належно засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 у категоричній формі заперечив як отримання його довірителем ОСОБА_2 кредитних коштів, так і будь-яку оплату ним коштів за кредитним договором. При цьому представник відповідача поставив під сумнів копії як заяви про видачу готівки, так і заяв про переказ грошових коштів та клопотав про огляд оригіналів вказаних документів.

З метою повного і всебічного з'ясування обставин справи та об'єктивного дослідження доказів, на які посилаються сторони, та виконання вказівок Верховного суду викладених в постанові від 25 квітня 2018 року протокольною ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 12 липня 2018 року зобов'язано ПАТ КБ «Надра» надати для огляду оригінали заяви про видачу готівки ОСОБА_2 та оригінали заяв про переказ грошових коштів від імені ОСОБА_2, датовані відповідно 26.03. 2008 року, 07.02.2008 року, 28.07.2008 року

11 вересня 2018 року отримана відповідь, що у зв'язку з закінченням термінів зберігання Банк не може надати докази про сплату заборгованості за кредитним договором, так як вони знищені згідно акту ПАТ КБ Надра» від 02.06.2014 року «Про виділення до знищення документів, що не підлягають зберіганню», а саме: оригіналів заяви про видачу готівки ОСОБА_2 та оригіналів заяв про переказ грошових коштів від імені ОСОБА_2, датовані відповідно 26.03. 2008 року, 07.02.2008 року, 28.07.2008 року.

Однак дії банку по знищенню оригіналів кредитної справи не узгоджується з приписами нормативних актів, які регулюють діяльність фінансової установи.

Відповідно до п. 470 Переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України, із зазначенням строків зберігання, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 08.12.204 року №601 справи клієнтів ( договори, зобов'язання, листи) про одержання кредитів, гарантій за кредитами знищуються у визначені терміни, але після погашення кредиту. Аналогічним чином знищуються по спливу визначеного терміну, але після повного погашення кредиту меморіальні документи за довгостроковими кредитами.

Беручи до уваги викладене, за умови не погашення ОСОБА_2 кредитної заборгованості , відповідь банку про знищення оригіналів кредитної справи колегія суддів розцінює як не бажання надати оригінали запитуваних письмових доказів, (або ж фактична відсутність таких документів), якими позивач обґрунтовував заявлені вимоги.

Оцінюючи всі докази, як кожний окремо, так і в їх сукупності та враховуючи, що висновком судово-почеркознавчої експертизи достеменно встановлено, що підпис в заяві на видачу коштів графі «підпис отримувача» виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою, при тому що факт отримання коштів готівкою має бути підтверджений виключно заявою про видачу готівки, підписаною клієнтом та представником банку, а також, враховуючи, що інших доказів в підтвердження виконання Банком свого обов'язку по наданню позичальнику кредитних коштів та відповідно отримання позичальником цих коштів у користування не надано, не здобуті такі докази і судом, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність, необґрунтованість та безпідставність вимог за первісним позовом.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку, що Банк не передав, а позичальник не отримав у власність грошові кошти (кредит) в розмірі 110000 долари США за кредитним договором від 18 липня 2007 року, тобто Банком не виконаний п. 1.1 кредитного договору.

Таким чином у задоволенні вимог за первісним позовом слід відмовити у зв'язку з тим, що у ОСОБА_2 не виникло зобов'язань по поверненню коштів, які пред'явлені до стягнення, не виникло відповідно і таких зобов'язань у фінансового поручителя ОСОБА_3.

Аналізуючи приписи параграфу 2 глави 71 ЦК України кредитний договір за своєю природою є консенсуальним договором, а відтак вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо усіх істотних умов договору та оформляється шляхом його підписання.

До кредитних правовідносин застосовуються положення параграфу №1 «Позика» з врахуванням інших положень встановлених Законом. Однак кредитний договір є відмінним від договору позики, оскільки договір позики є реальним, відтак укладеним з моменту передачі коштів.

Таким чином положення ст. 1050 ЦК України не можуть бути застосовані до кредитних договорів оскільки правового змісту оскаржувати консенсуальний договір немає необхідності, так як визнання недійсним договору може мати місце у випадку його реальності.

Підстави визнання кредитного договору недійсним передбачені положеннями ст. 203, 215 ЦК України, а не у зв'язку з його безгрошовістю.

Доведення ОСОБА_2 безгрошовості кредитного договору звільняє відповідача від обов'язку виконання цього договору шляхом повернення коштів, що зазначені в такому договорі.

З вимог позовної заяви, пояснень представника ОСОБА_2, вбачається, що вважаючи кредитний договір безгрошовим, відповідач просив визнати даний договір недійсним, а суд дані вимоги задовольнив.

Відтак рішення суду в зустрічних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 202 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 3 ст. 203 цього Кодексу передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За змістом ч. 1 ст. 205 ЦК України одним із способів волевиявлення сторін є укладення правочину в письмовій формі.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Належність підпису особі потребує спеціальних знань і не може бути встановлена судом без відповідного експертного висновку.

Згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи від 16 липня 2015 року підпис від імені ОСОБА_2 в електрофотокопії заяви на видачу готівки від 4 вересня 2007 року виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_2

Згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи від 16 липня 2015 року підпис від імені ОСОБА_2 в електрофотокопії заяви на видачу готівки від 4 вересня 2007 року виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_2

Даний висновок судово-почеркознавчої експертизи є чітким, категоричним та вмотивованим.

Таким чином, оспорюваний договір не був підписаний ОСОБА_3.

Більше того, позивачем взагалі не надано суду жодних доказів на підтвердження факту підписання саме ОСОБА_3 договору поруки .

Аналіз наведених обставин в їх сукупності дає підстави зробити висновок про те, що ОСОБА_3 не виявляла свою волю на укладення договору поруку і не підписувала його, в зв'язку з чим вказаний договір підлягав визнанню недійсними на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Відтак висновки суду про визнання недійсним договору поруки і як наслідок відсутність правових підстав для стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором , судом першої інстанції зроблені з врахуванням встановленим обставин справи з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення підлягає в даній частині залишенню без змін.

Суд апеляційної інстанції, враховуючі вимоги постанови Верховного суду від 25 квітня 2018 року за наслідками касаційного оскарження, здійснив заходи перевірки заперечень відповідача щодо неотримання кредитних коштів, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення позову ПАТ КБ «Надра»

Висновки суду першої інстанції зроблені з порушенням норм матеріального права, що згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для часткового скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 вересня 2015 року в даній справі в частині вимог за первісним позовом до ОСОБА_2 та за зустрічним позовом ОСОБА_2 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В позові Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №31/08/2007/840-К/844 від 31 серпня 2007 року відмовити.

В зустрічному позові ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», відділення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Хмельницького регіонального відділення про визнання кредитного договору недійсним відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий:

Судді: