Справа № 2-256/11
Провадження № 22-ц/779/1170/2018
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М.М.
Суддя-доповідач Максюта
У Х В А Л А

21 вересня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі судді Максюти І.О., вирішуючи питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду, ухвалене суддею Хоминець М.М. 26 листопада 2012 року в м. Івано-Франківськ, по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про поділ спільного майна подружжя, визнання частково недійсними рішення виконавчого комітету органа місцевого самоврядування та свідоцтва про право власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2010 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, визнання частково недійсними рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Рішенням Тисменицького районного суду від 26 листопада 2012року позов задоволено. Визнано незаконним рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 28.12.2010 р. № 690 «Про оформлення права власності на нерухоме майно» у частині оформлення за ОСОБА_1 права власності на нежитлові приміщення НОМЕР_1 загальною площею 149,7 кв.м по АДРЕСА_2. Визнано частково недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 21 січня 2011 р. виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради ОСОБА_1, на нежитлові приміщення НОМЕР_1 загальною площею 149,7 кв.м по АДРЕСА_2. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину нежитлових приміщень НОМЕР_1 загальною площею 149,7 кв.м по АДРЕСА_2 (а.с.165-168).

15 серпня 2018 року на зазначене рішення суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення пропущеного строку апеляційного оскарження. В обґрунтування поважності причин пропуску апелянт вказала, що повний текст судового рішення отримала лише 02.08.2018, а тому строк апеляційного оскарження пропущено з поважних причин. (а.с.190-192)

У зв'язку з тим, що наведені апелянтом підстави для поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження не давали апеляційному суду достатніх підстав для визнання їх поважними, а також не було сплачено судовий збір, ухвалою апеляційного суду від 28 серпня 2018 року визнано неповажними причини пропуску строку на апеляційне оскарження. Апеляційну скаргу залишено без руху з наданням апелянту строку для усунення недоліків, а саме подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших підстав для поновлення строку та доказів, які їх підтверджують та надання оригіналу платіжного доручення про сплату судового збору або клопотання про відстрочення, розстрочення або звільнення від сплати судового збору з наведенням обставин, які свідчать про матеріальне становище. (а.с.198-199)

Зазначаючи інші підстави для поновлення строку, представник апелянта ОСОБА_3 послався на те, що справа розглянута у відсутності відповідача без належного повідомлення про час та місце судового засідання, тому апелянт не могла скористатись своїм правом та надати докази на спростування заявлених вимог. Крім того, ОСОБА_1 22.02.2012 року вибула за межі України на постійне місце проживання до Нідерландів, що підтверджується відмітками у паспорті громадянина України для виїзду за кордон. Копію рішення не отримала, у зв'язку з чим була позбавлена можливості оскаржити таке рішення у встановлений законом строк.

Вирішуючи питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 суд виходить з наступного

Згідно з частиною першою статті 294 ЦПК України (у редакції Закону, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції (26 листопада 2012 року)) апеляційна скарга на рішення суду подавалася протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, могли подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У відповідності до ч.ч. 3,4 ст. 357 ЦПК України (у редакції Закону, чинній на момент подання апеляційної скарги), апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 ЦПК України, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 ЦПК.

За приписами положень ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється згідно законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судом встановлено, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя подано 23 листопада 2010 року. Об»єктом поділу були, зокрема і нежитлові приміщення, розташовані по АДРЕСА_2. (а.с.2-3).

Ухвалою Тисменицького районного суду від 26.11.2010 року відкрито провадження у справі.

У запереченні на позов та інших заявах, наявних у матеріалах справи, ОСОБА_1 зазначає адресу місця проживання: 77458, АДРЕСА_3 (а.с.41,92,98).

Згідно адресної довідки з 01 серпня 2011 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою - АДРЕСА_1. (а.с.90)

У розгляді справи брали участь відповідач ОСОБА_1 (апелянт) та її представники ОСОБА_4 (довіреність від 27.10.2010 року, зареєстрована в реєстрі №2458), ОСОБА_5 (на підставі довіреності від 24.03.2011 року, зареєстрованої в реєстрі №338) (а.с.30, 40 ), адвокат ОСОБА_6.(довіреність від 27.12.2011 року) (а.с.111)

Із журналу судового засідання встановлено, що 16 лютого 2011 у судовому засіданні була присутня представник відповідача ОСОБА_4 (а.с.35); 31 березня 2011 року у судовому засіданні приймала участь відповідач ОСОБА_1 (апелянт) та її представник ОСОБА_5 (а.с.65-67); 24 травня та 25 серпня 2011 року - представник відповідача ОСОБА_5 (а.с.72, 81); 23 листопада та 13 грудня 2011 року у судових засіданнях знову брала участь ОСОБА_1, (а.с.93, 103, 104);

Відповідач була повідомлена судом під розписку про розгляд справи на 02 лютого 2012р. (а.с.104), на 12 березня 2012 року. (а.с.107), на 19 квітня 2018 року (а.с.112)

19.04.2012 року у судовому засіданні приймала участь представник відповідача адвокат ОСОБА_6, у зв'язку із необхідністю ознайомлення цього представника з матеріалами справи оголошено перерву, представник відповідача повідомлена під розписку про явку у судове засідання на 30.05.2012 року. (а.с.115, 116)

30.05.2012 року справу відкладено до 08 серпня 2012 року (а.с.122).

У судові засідання 08 серпня 2012 року (а.с.126-127), 06 вересня 2012 року (а.с.131), 08 жовтня 2012 року (а.с.142) та 26 листопада 2012 року(а.с.163) відповідач та її представники не з'явилися.

У матеріалах справи наявні докази, що поштова кореспонденція відповідачу ОСОБА_1 у судові засідання на 08.10.2012р. та 26.11.2012р. направлялася за місцем реєстрації АДРЕСА_1 та вказаним нею місцем проживання - АДРЕСА_3 (а.с. 135-136,138,159-160), однак на адресу суду повернувся конверт із відміткою «за зазначеною адресою не проживає». (а.с.135).

Як вбачається з матеріалів справи в судовому засіданні під час проголошення рішення суду ОСОБА_1 присутня не була, що підтверджується журналом судового засідання. (а.с. 163-164). Направлене судом повідомлення про розгляд справи ОСОБА_1 не отримала. На адресу суду повернувся конверт із відміткою «за зазначеною адресою не проживає».

Матеріали справи не містять жодної заяви, поданої відповідачем, про зміну місця проживання чи реєстрації, що було її прямим обов»язком як учасника цивільного процесу, передбаченим ст.77 ЦПК України (в редакції Закону на момент вчинення процесуальних дій судом першої інстанції).

Отже, з урахуванням наведеного слід вважати, що ОСОБА_1 достеменно було відомо про відкрите судове провадження, про те, що предметом спору був поділ спільного майна подружжя, у тому числі спір стосувався і нежитлових приміщень щодо яких ухвалено оскаржуване рішення судом першої інстанції, вона разом з представниками приймала участь у судових засіданнях, але не виконала свій обов»язок щодо повідомлення суд про зміну місця проживання.

У матеріалах справи наявні супровідні листи від 29 листопада 2012 року про направлення копій оскаржуваного рішення ОСОБА_1 на адреси: с.Чукалівка,38, Тисменицького району, Івано-Франківської області (за місцем проживання) та вул. Індустріальна, 22/1, м.Івано-Франківськ (за місцем реєстрації). Відомості про вручення їй копій рішення в матеріалах відсутні. (а.с.169-170)

Однак, представники ОСОБА_1 неодноразово знайомилися з матеріалами цивільної справи із зняттям фотокопій, а саме: 05 грудня 2013 року (клопотання від 21.11.2013 року), 25 жовтня 2016 року - представник ОСОБА_7 (клопотання від 19.10.2016 року), 28 вересня 2017 року та 25 травня 2018 року - представник ОСОБА_8 (клопотання від 19.09.2017 року та 17.05.2018 року). (а.с.172,181,183,186)

Крім того, 19 жовтня 2016 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_9 звернулась до суду із заявою про надання копії рішення від 26.11.2012 року, яку 25 жовтня 2016 року отримала представник ОСОБА_7 (інший представник ОСОБА_10І.). (а. с. 179)

У матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 від 30.07.2018р., відповідно до якої останній видано копію рішення 02.08.2018 року (а.с.188).

Апеляційну скаргу подано 15.08.2018 року. (а.с. 190-193)

Також, згідно з відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень повний текст рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2012 року зареєстровано на сайті 27 листопада 2012 року та оприлюднено 10 грудня 2012 року.

Тобто, відповідач, а також її представники не були позбавлені можливості ознайомитися з рішенням суду першої інстанції та подати апеляційну скаргу у встановлені законом процесуальні строки.

Згідно з ч.1 ст.44 ЦПК України в редакції кодексу, який був чинний на час звернення представників із заявою до суду про ознайомлення з матеріалами справи, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа.

У матеріалах справи відсутні докази про скасування чи припинення представництва за довіреностями представників ОСОБА_1, як це передбачено ст. ст. 248, 249 ЦК України. Доказів, які б підтверджували поважність причин неявки і самої відповідачки у судові засідання, тобто обставини, які об'єктивно перешкоджали відповідачці прибути в судові засідання, нею не надано.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Європейський суд з прав людини зауважив, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

У пункті 40 справи «Пономарьов проти України» (№ 3236/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Перетяка та Шереметьев проти України, № 17160/06 та № 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

У справах «ОСОБА_8 проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз'яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого розгляду справи у такому його аспекті як правова визначеність.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України).

Крім того, то Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР передбачено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа ОСОБА_11 проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції перевірив зазначені ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3 причини пропуску процесуального строку та враховує те, що представники апелянта та сама апелянт були обізнані про ухвалене рішення суду першої інстанції, дійшов висновку про визнання неповажними причин пропуску строку та наявністю підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження у зв'язку з пропуском строку на апеляційне оскарження.

При тому апелянту та її представнику слід роз'яснити право на подачу заяви про повернення судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір».

На підставі ст.ст. 354, 357, 358 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Визнати неповажними причини пропуску строку на апеляційне оскарження.

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду від 25листопада 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про поділ спільного майна подружжя, визнання частково недійсними рішення виконкому та свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Роз'яснити апелянту та її представнику право на подачу заяви про повернення судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст ухвали складено та підписано 21 вересня 2018 року.

Суддя І.О. Максюта