АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/4022/2018 р. Головуючий у 1 інстанції - Супрун Г.Б.
Справа № 758/1054/17 Доповідач - Мараєва Н.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2018 р. Апеляційний суд міста Києва в складі суддів судової палати з розгляду

цивільних справ :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1

на рішення Подільського районного суду м. Києва від 07 грудня 2017 р.

в справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Кей-Колект», ПАТ «УкрСиббанк»,

Приватного нотаріуса Обухівського районного міського нотаріального округу Київської

області Саєнко ЕліниВолодимирівни

про визнання недійсним договору в частині відступлення права вимог за договором

іпотеки

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 07 грудня 2017 р. відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Кей-Колект», ПАТ «УкрСиббанк», Приватного нотаріуса Обухівського районного міського нотаріального округу Київської Області Саєнко Е.В. про визнання недійсним договору в частині відступлення права вимог за договором іпотеки.

В апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 просить скасувати рішення Подільського районного суду м. Києва від 07 грудня 2017 р., та постановити нове рішення, якими позов задовольнити, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з'ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу XIIІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України в реакції Закону №2147VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративної-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одинець), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402- VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду в порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147- VIII від 03 жовтня 2017 року.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 13.02.2007 р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого банк зобов'язується надати позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 90 тис. дол.США на строк до 13.02.2028 р., а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором (а.с.7-10 ).

Також, 13.02.2007 р. для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки №47243 (а.с.11-12).

Відповідно до вказаного договору іпотеки ОСОБА_1 (іпотекодавець) передала в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» (іпотекодержателю) квартиру АДРЕСА_1. Донця в м.Києві, яка була її власністю на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 13.02.2007 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біляєвим В.О. та зареєстрований в реєстрі за №251 (а.с.5).

13.02.2012 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу №2, відповідно до якого Клієнт -ПАТ «УкрСиббанк» зобов»язується передати у власність фактору - ТОВ «Кей-Колект», а ТОВ «Кей-Колект» прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження ПАТ «УкрСиббанк» за плату та на умовах, визначених цим договором (а.с.46-50 ).

В тому числі, було відступлено і право вимоги за договором про надання споживчого кредиту №0 від 13.02.2007 р. Відступлена заборгованість позивачки складала: за кредитом - 81 071,25 дол.США; за відсотками по кредиту - 23397,09 дол. США (а.с.51).

Крім цього, 13,02.2012 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, який був посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В. та зареєстрований в реєстрі за №649-650.

Відповідно до вказаного договору було відступлено право вимоги за договором іпотеки №47243 від 13.02.2007 р., укладеного з позивачкою (а.с.52-56 ), і в цей же день між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було підписано акт прийому-передачі прав вимоги (а.с.58 ).

Тобто, з 13.02.2012 р. ПАТ «УкрСиббанк» не є стороною за вказаним кредитним договором. Всі права відступлено ТОВ «Кей-Колект».

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Так, обгрунтовуючи позов представник позивачки посилався, зокрема, на ст.13-1, 55 ЗУ «Про нотаріат», що нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, за винятком заміщення інших нотаріусів у випадках, передбачених цим Законом.

Проте, судом встановлено, що ця норма діє з 01.01.2013 р., тоді як правочин про відступлення права вимоги за договором іпотеки посвідчений нотаріусом до цього часу, тобто, 13.02.2012 р., а тому, не може бути застосовано до цих правовідносин.

Крім того, ст.55 Закону, вказаного закону також нотаріусом порушена не була, оскільки, посвідчений нотаріусом договір стосується відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, а не конкретного нерухомого майна.

Договір відступлення прав за іпотечними договорами є чинним, і в судовому порядку не оспорюється.

Правочин укладений сторонами з дотриманням норм ст.ст.203, 215 ЦК України.

Судом встановлено, що договір відступлення прав за іпотечними договорами був укладений сторонами у зв'язку з укладенням ними договору факторингу, договори укладені з дотриманням норм чинного законодавства, якими регулюються відповідні договірні правовідносини.

Згідно ч.1 ст. 512 ЦК України, Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою стороною внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої (боржника).

Згідно ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право гошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що договір факторингу укладений в порядку та на умовах, визначених чинним законодавством, що кредитор у зобов'язанні замінений внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України; що сторонами дотримано форми правочину відповідно до ст.513 ЦК України; при укладені правочину сторонами не порушено інтереси третіх осіб; що в момент вчинення правочину сторонами дотримано вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Крім того, суд першої інстанції також вірно звернув увагу на те, що позивачка не вказала яке її цивільне право було порушено укладенням договору відступлення права вимоги та не надала жодного доказу на підтвердження цього.

Також, при укладенні вказаного договору жодних порушень прав та інтересів інших осіб не встановлено, права боржників не змінено.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.268, 352, 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Подільського районного суду м. Києва від 07 грудня 2017 р. - залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 21.06.2018 р.

Головуючий Судді