Постанова

Іменем України

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 565/417/15-ц

провадження № 61-3108св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 11 січня 2016 року у складі судді Плевако О. П. та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 09 березня 2016 року у складі колегії суддів: Григоренка М. П., Гордійчук С. О., Рожина Ю. М.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», зараз - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 01 жовтня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір б/н. На підставі вказаного договору остання отримала кредит у розмірі 5 000,00 грн у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач умови договору не виконала, допустила утворення заборгованості, яка станом на 28 лютого 2015 року складала 12 109,78 грн та яку банк просив стягнути з відповідача.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 11 січня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем пропущено, передбачений статтею 257 ЦПК України, трирічний строк позовної давності звернення до суду з позовом, про застосування якого просила відповідач.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 09 березня 2016 року рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 11 січня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що рішення суду першої інстанції законне та обґрунтоване, позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду з вказаним позовом. Спростовуючи доводи апеляційної скарги про те, що строк позовної давності не пропущено, оскільки відповідач 28 квітня 2015 року здійснила погашення заборгованості у розмірі 4,05 грн, апеляційний суд послався на недоведеність вказаних обставин.

У березні 2016 року АТ КБ «ПриватБанк» подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну каргу в якій просить скасувати рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 11 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 09 березня 2016 року, ухвалити у справі нове рішення, яким позов задовольнити.

У касаційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що судом не враховано, що 28 квітня 2015 року банк скористався передбаченим договором правом договірного списання коштів та перерахував на погашення заборгованості 4,05 грн, а тому строк звернення до суду з позовом банком не пропущено.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядається спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

19 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 28 лютого 2018 року зупинено касаційне провадження у справі № 565/417/15-ц за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом, до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 444/9519/12-ц.

Ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2018 року касаційне провадження у справі № 565/417/15-ц за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом поновлено.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом установлено, що 01 жовтня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір б/н. На підставі вказаного договору остання отримала кредит у розмірі 5 000,00 грн у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_1 умови договору не виконала, допустила утворення заборгованості, яка станом на 28 лютого 2015 року складала 12 109,78 грн та складається із: 4 982,29 грн заборгованості за тілом кредиту; 5 084,49 грн - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом; 1 228,25 грн - заборгованість зі сплати пені та комісії; 250,00 грн - штраф (фіксована частина); 564,75 грн - штраф (фіксована складова).

Відповідно до пункту 9.12 Умов і правил надання банківських послуг, які разом із Правилами користування платіжною карткою та заявою позичальника складають між банком і відповідачкою договір, останній діє 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий самий термін.

У силу положень статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов'язанні строк (термін) його виконання.

За змістом статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша стаття 1048 ЦК України).

Відповідно до статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У поданих до суду запереченнях на позовну заяву представник відповідача - адвокат ОСОБА_3 просила застосувати до спірних правовідносин позовну давність та відмовити у задоволенні позову з підстав передбачених частиною четвертою статті 267 ЦК України (а. с. 97-98).

Згідно із статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частиною другою статті 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно із статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 розділу II умов та правил надання банківських послуг строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле МОНТН).

За умовами договору, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1, кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки. Строк дії картки закінчився у жовтні 2008 року.

Відмовляючи у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк», суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли обґрунтованого висновку про те, що за умовами кредитного договору від 01 жовтня 2007 року позичальник остаточно повинен погасити кредит у жовтні 2008 року, що відповідає строку дії картки, з відповідним позовом про стягнення суми кредитної заборгованості банк звернувся у березні 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем у справі, перебіг якого почався після закінчення дії кредитного договору і сплив через три роки - у жовтні 2011 року, що за змістом статей 266, 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1295цс15.

Доводи касаційної скарги про те, що судами не взято до уваги, що позичальник погодив з банком можливість списання грошових коштів зі своїх рахунків, тому строк позовної давності слід відраховувати з 28 квітня 2015 року, коли банк здійснив договірне списання коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, є безпідставними, оскільки переривання позовної давності можливе виключно у межах строку позовної давності, проте, з розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що списання грошової суми відбулось 28 квітня 2015 року, тобто після спливу позовної давності до пред'явлення позовної вимоги. Крім того, списання в односторонньому порядку кредитором з рахунку боржника грошей без повідомлення останнього не може вважатись вчиненням боржником дій, що свідчать про визнання ним боргу в розумінні положень частини першої статті 264 ЦК України. Тому, встановлений законом трирічний строк сплив у жовтні 2011 року.

Інші доводи касаційної скарги висновки судів не спростовують, на законність судовихрішень не впливають. При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 11 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 09 березня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило