ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2018 року м. Суми

Справа №583/1028/18

Номер провадження 22-ц/788/1589/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

у присутності :

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги Комунального підприємства «Благоустрій» Охтирської міської ради та Виконавчого комітету Охтирської міської ради

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27 червня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Ярошенко Т.О. в м.Охтирка

у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Благоустрій» Охтирської міської ради, Виконавчого комітету Охтирської міської ради про стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом до КП «Благоустрій» Охтирської міської ради, в якому вказувала, що на Успенському кладовищі у м. Охтирці, організацією поховань на якому займається КП «Благоустрій», похований її чоловік ОСОБА_2, його батьки, бабуся та онук. Біля родинного поховання ОСОБА_2 частково на цій же ділянці поховані ОСОБА_3 та ОСОБА_4, з порушенням встановленої чинним законодавством відстані між могилами, унаслідок чого, зокрема, було зменшене могильне місце призначене для поховання позивачки.

З приводу цих порушень та їх усунення ОСОБА_1 неодноразово зверталася до КП «Благоустрій» Охтирської міської ради та Виконавчого комітету Охтирської міської ради, утім належного реагування з боку відповідачів не було та ці порушення не усунені. У зв'язку з бездіяльністю цих осіб, позивачка живе в постійних стресах, що призвело до нервового розладу, постійної головної болі, відсутності сну та до загострення наявних у неї захворювань і погіршення стану здоров'я.

Посилаючись на викладене, вважаючи, що протиправними діями відповідачів позивачці було завдано моральної шкоди, просила стягнути на свою користь по 5 000 грн. з кожного на її відшкодування.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27 червня 2018 року на часткове задоволення позову постановлено стягнути з КП «Благоустрій» Охтирської міської ради та Виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області на користь ОСОБА_1 по 2 000 грн. з кожного на відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі Виконавчого комітету Охтирської міської ради ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову у позові в повному обсязі.

Вказує, що позивачкою не зазначено та не доведено в чому саме в розумінні ч. 2 ст. 23 ЦК України полягає завдана їй моральна шкода та протиправність дій або бездіяльності Виконкому Охтирської міської ради.

КП «Благоустрій» з тих самих підстав також просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

У відзивах на апеляційні скарги Виконавчого комітету Охтирської міської ради та КП «Благоустрій» ОСОБА_1 просить апеляційні скарги відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване.

При цьому зазначає, що порушення прав людини само по собі тягне моральні страждання та свідчить про завдання моральної шкоди, тому факт страждань у такому випадку доказуванню не підлягає.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку позивача, яка заперечила проти доводів апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що в м. Охтирка по вул. Залізнична знаходиться Успенське кладовище. Земля під цим кладовищем є об'єктом комунальної власності, що підтверджується копією Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серія НОМЕР_1 від 01 жовтня 2008 року (а. с. 222).

Позивачка є користувачем місця поховання (місця родинного поховання) на Успенському кладовищі в м. Охтирка по вул. Залізничній, де поховані її чоловік ОСОБА_2, батьки чоловіка ОСОБА_5, ОСОБА_6, і бабуся та онук чоловіка ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Поруч з цими могилами знаходиться місце родинного поховання родини ОСОБА_3 (а.с.12, 29-34).

21 листопада 2016 року КП «Благоустрій» надано відповідні документи ОСОБА_9 на поховання ОСОБА_4 (а. с. 249).

В суді першої інстанції позивачка вказувала що ОСОБА_4 похована біля місця родинного поховання ОСОБА_2 таким чином, що її могила розташована частково між могилами родини ОСОБА_2, що не заперечували допитана у суді першої інстанції як свідок ОСОБА_9 та представник КП «Благоустрій» Шиленко Л.М.

06 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернулася із скаргою до КП «Благоустрій» щодо грубих порушень при похованні та недотримання відстаней між могилами на Успенському кладовищі м. Охтирка Сумської області.

У відповідь на цю скаргу КП «Благоустрій» листом від 26 грудня 2016 року повідомило, що, оскільки Успенське кладовище, яке знаходиться по вул. Залізнична в м. Охтирці Сумської області створене більше ста років тому назад, нових місць для поховання немає, захоронення проводяться біля могил рідних та близьких, тому відстані між проходами значно скорочені. Також зазначалося, що ОСОБА_9, яка є дочкою ОСОБА_4, яка похована на цьому кладовищі, попереджено про недопустимість порушень передбаченої законом відстані до місця родинного захоронення ОСОБА_2 при встановленні пам'ятника для її покійної матері. Водночас доглядача Успенського кладовища ОСОБА_11 було зобов'язано здійснити контроль за цим (т. 1 а. с. 13, 83, 143).

06 лютого 2017 року позивачка повторно звернулася із скаргою до КП «Благоустрій», на яку останнім в цей же день була надана аналогічна попередній відповідь щодо моменту створення кладовища та попередження ОСОБА_9 (т. 1 а. с. 46, 150).

12 червня 2017 року на чергову скаргу ОСОБА_1 була надана відповідь КП «Благоустрій» про те, що 21 вересня 2005 року Виконавчим комітетом Охтирської міської ради було прийнято рішення про часткове припинення поховань померлих на Соборному, Успенському та Миколаївському кладовищах і надавати дозволи на поховання померлих на вказаних кладовищах згідно з договорами-замовленнями, враховуючи волевиявлення особи, яка взяла зобов'язання поховати померлого, виключно в існуючих межах. Відповідно до Закону України «Про поховання та похоронну справу» від 16 грудня 2004 року поховання не повинні виходити за межі території державного плану, відстань між рядами повинна бути 1 метр, між ділянками поховань в рядку - 0,5 м. Оскільки, Успенське кладовище дуже старе, відстань між рядами не дотримана з самого початку його існування, захоронення проводяться біля могил рідних та близьких. Зі слів ОСОБА_9 було з'ясовано, що в 2002 році доглядач цього кладовища в межах місця родинного захоронення родини ОСОБА_3 надала місце для поховання її батька і на прохання матері зарезервувала місце для ОСОБА_4 поруч з чоловіком. На той час на зарезервованому місці були чагарники та сміття, захоронень поруч не було. Їй також передали вимогу позивачки щодо перепоховання своїх батьків вперед до своїх родичів на 0,5 м, щоб в майбутньому була допустима відстань для поховання самої позивачки, але ОСОБА_9 категорично відмовилася, так як вважає, що з її боку не було жодних порушень і вона не бажає турбувати прах померлих батьків. При замірах було встановлено, що відстань між могилою онука ОСОБА_1 та могилою померлої ОСОБА_4 становить 0,55 м. Оскільки, грубих порушень виявлено не було, позивачці було запропоновано знайти спільну мову з ОСОБА_9 та вирішити цей конфлікт мирним шляхом (т. 1 а. с. 45).

19 червня 2017 року ОСОБА_1 на особистому прийомі у міського голови Охтирської міської ради ОСОБА_12 звернулася із скаргою на роботу директора КП «Благоустрій» та розподіл місць на кладовищі. 30 червня 2017 року директором КП «Благоустрій» була надана письмова відповідь, з якої убачається, що в листопаді 2016 року був виїзд на Успенське кладовище комісії у складі заступника директора КП «Благоустрій» Чижика С.М., завідувача КПО Шиленко Л.М. і ОСОБА_1, якою було оглянуто та зроблено заміри місць поховань онука ОСОБА_1 та ОСОБА_4, в ході яких не виявлено пошкоджень могил та пам'ятників. Насип щойно насипаної могили впритул до плитки. Плитка непошкоджена, бордюр зі сторони входу до місця родинного поховання ОСОБА_2 трохи просів від давності. Жодні споруди не осквернені та не пошкоджені. ОСОБА_9 неодноразово запрошувалася до КП «Благоустрій» на співбесіду, але вона, посилаючись на погане самопочуття відмовлялася. Перепоховати своїх батьків ближче на 0,5 м до своїх родичів, щоб дотриматися допустимих відстаней, вона відмовилася.

Також ОСОБА_1 ще в лютому в червні 2017 року зверталась до директора КП «Благоустрій» з питань порушень допущених при похованні ОСОБА_4, але позитивної відповіді вона не отримала (т.1 а. с. 15, 16, 46, 148, 149, 150).

07 серпня 2017 року ОСОБА_15 звернулася із скаргою до міського голови з питання оцінки ситуації щодо розподілу місць на кладовищі, яка була розглянута за дорученням управлінням капітального будівництва та житлово-комунального господарства Охтирської міської ради 10 серпня 2017 року. У відповіді йде мова про те, що вказане питання було розглянуто з виходом на територію Успенського кладовища в присутності заявниці, начальника та головного спеціаліста-юрисконсульта управління та завідувача ритуальної служби КП «Благоустрій». В результаті обстеження місць поховання родин ОСОБА_3 та ОСОБА_2, вислухавши думку заявниці, враховуючи, що кладовище функціонує близько 100 років без розподілу його на ділянки-сектори, надати оцінку ситуації щодо розподілу місць на кладовищі не є можливим. Також зазначено, що площа місця родинного поховання родини ОСОБА_2 перевищує норми, визначені законодавством, а на території вказаного місця родинного поховання наявне місце між могилами, достатнє для здійснення ще одного поховання. Чинними нормативними актами не передбачено резервування місця для майбутніх захоронень (т. 1 а. с. 18, 122 зв.)

02 жовтня 2017 року ОСОБА_15 звернулася із скаргою до міського голови з питання надання акту обстеження поховань на Успенському кладовищі, яка була розглянута за дорученням управлінням капітального будівництва та житлово-комунального господарства Охтирської міської ради 12 жовтня 2017 року. Для обстеження поховань на Успенському кладовищі була створена комісія за участю представників управління та міської ритуальної служби Комунального підприємства «Благоустрій», якою 11 жовтня 2017 року був складений відповідний акт (т. 1 а. с. 20, 49, 85, 125).

06 листопада 2017 року ОСОБА_15 звернулася із скаргою до міського голови з питання надання акту обстеження поховань на Успенському кладовищі, яка була розглянута за дорученням управлінням капітального будівництва та житлово-комунального господарства Охтирської міської ради 17 листопада 2017 року. З наданої відповіді слідує, що площа земельної ділянки, яку займає територія Успенського кладовища становить 7,6705 га. Рішенням Виконавчого комітету Охтирської міської ради від 16 березня 2005 року № 91 при Комунальному підприємстві «Благоустрій» створена ритуальна служба в місті, яка відповідно до Положення забезпечує функціонування місць поховань. Рішенням Виконавчого комітету Охтирської міської ради від 21 вересня 2005 року № 293 на території Успенського кладовища частково припинено поховання померлих. Територія кладовища не поділена на ділянки-сектори та ряди, так як кладовище функціонує понад 100 років. Міська рада, виконавчий комітет міської ради та його структурні підрозділи не мають повноважень щодо надання правової оцінки діям директора КП «Благоустрій» та громадянки ОСОБА_9 Наказом управління капітального будівництва та житлово-комунального господарства Охтирської міської ради від 13 листопада 2017 року № 121-ОД була створена комісія для обстеження поховань на Успенському кладовищі м. Охтирка (а. с. 130 зв.)

В результаті проведених обстежень та замірів, про що 16 листопада 2017 року складено відповідний акт виявлено наступне. Могили родини ОСОБА_2 розташовані наступним чином: подвійна могила «ОСОБА_16 1915-1974 рр. - ОСОБА_17 - 1902-1965», встановлений гранітний пам'ятник, облаштована тротуарною плиткою; вільне місце, на якому встановлені стіл та лавка, має довжину по влаштованій тротуарній плитці - 1,88 м; могила «ОСОБА_8 1990-1993», встановлений пам'ятник, облаштована тротуарною плиткою; могила «ОСОБА_20», встановлений гранітний пам'ятник, облаштована тротуарною плиткою. Могили ОСОБА_3 розташовані наступним чином: могила «ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1-ІНФОРМАЦІЯ_2», встановлений гранітний пам'ятник, відстань від початку могили до бордюрного каменю території, де встановлений стіл та лавка - 1,75 м; могила «ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3-ІНФОРМАЦІЯ_4», відстань від початку могили, де встановлений дерев'яний хрест, до бордюрного каменю території захоронення ОСОБА_8 - 2,05 м, відстань від краю могили до початку пам'ятника «ОСОБА_8» - 0,65 м. Зі слів заявниці після поховання «ОСОБА_4» ґрунт був накиданий до місця захоронення «ОСОБА_8», влаштування тротуарної плитки та гранітних пам'ятників нею було проведено після захоронення «ОСОБА_3» (т. 1 а. с. 22, 86, 131).

04 червня 2018 року, після чергової скарги ОСОБА_1, комісією, створеною на КП «Благоустрій», було обстежено місця поховання на Успенському кладовищі м. Охтирка та складено акт. (т. 1 а. с. 203).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про поховання та похоронну справу» від 10.07.2003 року поховання - діяльність відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у межах повноважень, визначених цим Законом, а також суб'єктів господарювання, спрямована на: забезпечення належного ставлення до тіла (останків, праху) померлого; забезпечення права громадян на захоронення їхнього тіла відповідно до їх волевиявлення, якщо таке є; створення та експлуатацію об'єктів, призначених для поховання, утримання і збереження місць поховань; організацію і проведення поховань померлих та/або загиблих (далі - померлих); надання ритуальних послуг, реалізацію предметів ритуальної належності.

Частиною 5 цього Закону унормовано, що державні стандарти, інші нормативні документи в галузі поховання впроваджуються в порядку, передбаченому законом, з метою забезпечення безпеки життя та здоров'я людей, тварин, охорони рослин, а також майна та довкілля, створення умов для раціонального використання всіх видів ресурсів. Державні стандарти, інші нормативні документи в галузі поховання складаються, зокрема, з обов'язкових містобудівних, екологічних вимог та санітарно-гігієнічних норм щодо створення та функціонування кладовищ, крематоріїв, інших місць поховань. Розроблення і прийняття державних стандартів у галузі поховання здійснюється в порядку, встановленому законом. З метою врахування обрядових звичаїв, сприяння розвитку етичних правил у галузі поховання можуть запроваджуватися кодекси професійної етики.

Відповідно до ст. ст. 8, 9 Закону організація діяльності в галузі поховання померлих здійснюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, іншими центральними органами виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та їх виконавчими органами. Органи місцевого самоврядування та їх виконавчі органи в межах своєї компетенції: 1) вирішують відповідно до закону питання про відведення земельних ділянок для організації місць поховання; 2) забезпечують будівництво, утримання в належному стані та охорону місць поховання; 3) створюють ритуальні служби; 4) вирішують питання про надання за рахунок коштів місцевих бюджетів ритуальних послуг у зв'язку з похованням самотніх громадян, ветеранів війни та праці, а також інших категорій малозабезпечених громадян; про надання допомоги на поховання померлих громадян в інших випадках, передбачених цим Законом; 5) здійснюють контроль за дотриманням законодавства стосовно захисту прав споживачів у частині надання суб'єктами господарювання ритуальних послуг та реалізацією ними предметів ритуальної належності; 6) здійснюють інші повноваження, передбачені цим та іншими законами. Для організації (утворення), будівництва, утримання в належному стані та охорони місць поховання сільські, селищні, міські ради можуть створювати спеціалізовані комунальні підприємства.

Ритуальні служби - спеціалізовані комунальні підприємства, що створюються органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом, з метою здійснення організації поховання померлих і надання ритуальних послуг, передбачених необхідним мінімальним переліком окремих видів ритуальних послуг, реалізації предметів ритуальної належності, передбаченим пунктом 2 частини другої статті 8 цього Закону. Ритуальні служби можуть також надавати ритуальні послуги, не передбачені необхідним мінімальним переліком окремих видів ритуальних послуг та реалізації предметів ритуальної належності, виготовляти предмети ритуальної належності. Тарифи щодо оплати таких послуг та предметів ритуальної належності встановлюються в межах, визначених законодавством, виконавчим органом сільської, селищної, міської ради (ч.

Згідно зі ст. ст. 12, 23, 25 Закону особа, яка зобов'язалася поховати померлого, на підставі свідоцтва про смерть звертається згідно із статтею 8 цього Закону до міського голови або ритуальної служби з приводу укладення відповідного договору-замовлення на організацію та проведення поховання. Ця особа має право вибирати виконавців послуг серед суб'єктів господарської діяльності, які уклали договори із міським головою або ритуальною службою про надання цих послуг. Необхідний мінімальний перелік вимог щодо порядку організації поховання і ритуального обслуговування населення затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Для розміщення місця поховання рішенням уповноваженого органу в установленому законом порядку відповідному спеціалізованому комунальному підприємству, установі, організації в постійне користування надається земельна ділянка.

За зверненням виконавця волевиявлення померлого або особи, яка взяла на себе зобов'язання поховати померлого, на території кладовища безоплатно виділяється місце для поховання померлого відповідно до затвердженої проектної документації. За бажанням одного з родичів, визначених у частині п'ятій статті 6 цього Закону, для поховання двох чи більше померлих безоплатно виділяється місце для родинного поховання. Після здійснення поховання померлого виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов'язання поховати померлого, як користувачу місця поховання (користувачу місця родинного поховання) спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) видається відповідне свідоцтво, зразок якого затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Це свідоцтво дає право його пред'явнику на встановлення намогильних споруд у межах могили (родинного поховання), вирішення питання про проведення підпоховання, здійснювати інші дії, пов'язані з використанням місця поховання, якщо це не суперечить законодавству.

На могилах (місцях родинного поховання) можуть встановлюватися намогильні споруди, склепи за індивідуальним замовленням у межах, встановлених для могили (родинного поховання). Встановлені намогильні споруди, склепи реєструються спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) у книзі обліку намогильних споруд, форму якої затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Забороняється здійснювати поховання інших померлих (підпоховання), встановлення намогильної споруди, склепу без згоди користувача місця поховання (користувача місця родинного поховання).

У пункті 1.1. Порядку утримання кладовищ та інших місць поховань, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України від 19.11.2003 року № 193, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 8 вересня 2004 року за № 1113/9712 закріплено, що для розміщення місця поховання спеціалізованому комунальному підприємству, установі, організації в постійне користування відповідно до вимог земельного законодавства та гігієнічних вимог щодо облаштування і утримання кладовищ у населених пунктах України (ДСанПіН 2.2.2.028.99) надається земельна ділянка. Наявність місця поховання передбачається проектом планування та забудови населеного пункту з урахуванням подальшого розширення його території. Площа ділянки, відведеної під місця традиційного поховання, визначається з розрахунку 0,24 га на 1000 чоловік, що проживають у міській, та 0,1 га на 1000 чоловік у сільській місцевостях. Для організації поховання урн з прахом померлого ця норма становить 0,02 га на 1000 чоловік. Розміри земельних ділянок, що відводяться для поховання, допускається уточнювати залежно від співвідношення місць традиційного поховання і місць для поховання урни з прахом, з урахуванням місцевих умов. Мінімальна територія місць поховань - 0,5 га.

Сектори території місць поховань поділяються на ряди та місця, відстань між рядами повинна бути один метр, між ділянками поховань в ряду - 0,5 м. (п. 1.7 Порядку).

Пункт 2.8 передбачає, що під кожну могилу надається земельна ділянка таких розмірів: родинне площею 6,6 кв.м (довжина 2,2 м ширина 3 м); подвійне площею 4,8 кв.м (довжина 2,2 м ширина 2,2 м); одинарне площею 3,3 кв.м (довжина 2,2 м ширина 1,5 м); довжина могили 2 м ширина 1 м.

Звідси, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що на Успенському кладовищі в м. Охтирка по вул. Залізничній не дотримані відстані між рядками стосовно до поховань родини «ОСОБА_3» та родини «ОСОБА_2», як це передбачено діючим законодавством, вказану обставину не заперечувала в суді першої інстанції і сама представник КП «Благоустрій» та це підтверджується наявними в справі матеріалами, поховання здійснено без дотримання відстаней, передбачених вищевказаними нормативними документами.

Відповідно до Статуту КП «Благоустрій» Охтирської міської ради (а. с. 105-111) є підприємством, створеним Охтирською міською радою, є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установлених банків, круглу печатку, кутовий та інші штампи зі своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом. Підприємство підпорядковане, підзвітне та підконтрольне Засновнику та Уповноваженому органу, до сфери управління якого воно входить.

Згідно з пунктами 2, 6 Статуту метою створення та діяльності Підприємства є господарська діяльність щодо задоволення міських, суспільних потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, торгівельної та іншої господарської діяльності, спрямованої на досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Основними видами господарської діяльності підприємства є, зокрема, організація поховань та надання пов'язаних з цим послуг.

КП «Благоустрій» самостійно здійснює господарську діяльність на принципах господарського розрахунку, відповідає за наслідки цієї діяльності перед Засновником, за виконання взятих на себе зобов'язань перед трудовим колективом та іншими суб'єктами господарювання відповідно до чинного законодавства.

Контроль за фінансово-господарською діяльністю КП «Благоустрій» здійснює Уповноважений орган.

Тому, ураховуючи вищевказані норми чинного законодавства, саме виконавчий комітет Охтирської міської ради та КП «Благоустрій» несуть відповідальність за впорядкування, організацію роботи, утримання та належне функціонування Успенського кладовища у відповідності до норм чинного законодавства, а також зобов'язані були не допустити та в подальшому вчинити всі необхідні дії для усунення порушень прав позивачка, зокрема, щодо зазначених останньою недоліків, які виявилися після поховання ОСОБА_4 частково на території місця родинного поховання родини ОСОБА_2.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує у тому числі і тим, що через дії відповідачів вона більше року живе в постійному стресі, переносить гіпертонічні кризи, зазнає моральних і фізичних страждань. Постійні стреси, пов'язані з даною ситуацією, призвели її до нервового розладу, постійного головного болю, відсутності здорового сну, загострення хронічних захворювань. В обґрунтування вказаних тверджень вона надала в справу відповідну довідку про стан здоров'я (а. с. 260).

З наданих суду доказів убачається, що позивачці з вини відповідачів, які неналежно виконували свої обов'язки щодо забезпечення планування та впорядкування території кладовища, була завдана моральна шкода, яка виразилася у моральних і фізичних стражданнях, що зазнала позивачка внаслідок цих подій. Наявний також причинно-наслідковий зв'язок між винними діями (бездіяльністю) відповідачів та негативними наслідками, що настали у зв'язку з цим для позивачки.

Відповідно до положень Конституції України, зокрема статей 32, 56, 62 і чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазначала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

У ст. 1174 ЦК України закріплено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно п.9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них.

За таких умов, суд першої інстанції обґрунтовано поклав на відповідачів відповідальність щодо відшкодування позивачці моральної шкоди, завданої їй їх винними протиправними діями (бездіяльністю).

Розмір такої шкоди, суд також вірно визначив, правильно виходячи при цьому із характеру правопорушень, обсягу та тривалості страждань, яких зазнала позивачка, характеру немайнових втрат, а також з принципів розумності, справедливості та виваженості.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Комунального підприємства «Благоустрій» Охтирської міської ради та Виконавчого комітету Охтирської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27 червня 2018 року у даній справі залишити без змін.

Постанова набрала законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

С. Г. Хвостик