Провадження № 2/522/4030/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Чернявської Л.М.

При секретарі судового засідання Ткаченко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання втратившим право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання втратившим право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №12 за адресою: 65029, місто Одеса, вулиця Манежна, 34.

Мотивує вимоги тим, що ОСОБА_1 з 11.04.2017 року є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті 14.09.2016 року ОСОБА_4, який в свою чергу придбав вказану квартиру по договору купівлі-продажу від 26.12.2001 року у відповідача по справі ОСОБА_3. На сьогоднішній день, ОСОБА_3 не проживає у вказаній квартирі більше 16 років та жодним чином не пов?язаний з цією квартирою, однак продовжує бути зареєстрованим в квартирі. Позивач змушений звернутися до суду з даним позовом, так як реєстрація ОСОБА_3 у належній позивачу квартирі, створює останньому перешкоди у користуванні та розпорядженні своєю квартирою.

Провадження по справі відкрито 06 липня 2017 року.

Відповідно до Закону України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII Цивільний - процесуальний Кодекс викладено у новій редакції, який набрав чинності з 15.12.2017 року.

Згідно п. 9 ч.1 Перехідних Положень (розділ ХІІІ) справи, провадження яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги довірителя підтримала, просила задовольнити повністю. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі.

Відповідач у судове засідання не з?явився, викликаний, про поважність причин не явки суд не повідомив.

Згідно ст. 281 ЦПК України суд, враховуючи відсутність відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином про дату судового засідання, вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів в заочному порядку.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, допитавши в судовому засіданні свідка ОСОБА_5, вважає що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 11.04.2017 року є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті 14.09.2016 року ОСОБА_4, який в свою чергу придбав вказану квартиру по договору купівлі-продажу від 26.12.2001 року у відповідача по справі ОСОБА_3.

Відповідач ОСОБА_3 не проживає у вказаній квартирі більше 16 років та жодним чином не пов?язаний з цією квартирою, однак продовжує бути зареєстрованим.

Позивач змушений звернутися до суду з даним позовом, так як реєстрація ОСОБА_3 у належній позивачу квартирі, створює останньому перешкоди у користуванні та розпорядженні своєю квартирою.

Факт не проживання відповідача в спірній квартирі з 2001 року підтверджено актом від 08.06.2017 року та актом від 19.02.2018 року, а також підтвердила свідок ОСОБА_5

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі квартири, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України суд приходить до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.

З огляду на це, оскільки відповідач ОСОБА_3 на теперішній час в квартирі, що належить на праві власності позивачу, не проживає, що підтверджено як матеріалами справи так і поясненнями свідка ОСОБА_5, не був і не є членом сім?ї ОСОБА_1, суд до спірних правовідносин застосовує положення статей 383, 391 ЦК України.

Враховуючи те, що реєстрація ОСОБА_3 створює перешкоди ОСОБА_1 у користуванні своєю квартирою, ці перешкоди мають бути усунуті, а тому суд задовольняє вимоги позивача про визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: 65029, АДРЕСА_2.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст. 383, 391 ЦК України, ст.ст.263-265, 282-283 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання втратившим право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: 65029, АДРЕСА_2.

Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 22 червня 2018 року.

Суддя Л.М. Чернявська

20.06.2018