Справа № 199/9195/16-ц
(2/199/139/18)
РІШЕННЯ

Іменем України

31.05.2018 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

судді Скрипник О.Г.

секретарі Шеленок С.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: ОСОБА_2

представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради, про визнання недійсною заяви, поділ спільного майна подружжя, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження власністю шляхом виселення, зняття з реєстрації,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позову зазначила, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 з 05.11.2010 року, який було розірвано 13.04.2016 року. Від шлюбу у сторін народилася дитина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач зазначає, що під час шлюбу вона та відповідач придбали квартиру № 85 в будинку № 106 по Донецькому шосе у м. Дніпропетровську (Дніпро).

Вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки з відповідачем виник спір щодо поділу спільного майна, позивач просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири № 85 в будинку № 106 по Донецькому шосе у м. Дніпро.

Представник відповідача просив позов залишити без задоволення. Суду пояснив, що спірна квартира була придбана за грошові кошти матері відповідача, яка в свою чергу отримала їх від своєї рідної тітки після продажу останньою житлового будинку в м. Дніпрі.

Позивач та відповідач спільних коштів на придбання квартири не мали, при укладенні договору купівлі-продажу спірної квартири позивач була обізнана про те, за чи кошти придбавалася квартира, на квартиру не претендувала, про що свідчить її згода на розпорядження квартирою, зробленою у приватного нотаріуса .

Представник органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради просив позов про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

В свою чергу ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_1, третя особа: орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження квартирою виселення, зняття з реєстрації.

В обгрунтування позову зазначив, що з ОСОБА_1 він перебував у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилася донька, ОСОБА_5

Під час перебування у шлюбі позивач та відповідач придбали квартиру № 85 в будинку № 106 у по Донецькому шосе у м. Дніпропетровську ( Дніпро) проте за кошти, подаровані його матірю. Квартира не є спільною сумісною власністю подружжя, належить ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності . Подружнє життя у сторін не склалося, в 2016 році сторони розлучилися, дружина продовжує проживати в належній на праві особистої приватної власності позивачу квартирі, до квартири його не впускає, створює перешкоди у володінні та користуванні житлом.

Зважаючи на викладене вище, ОСОБА_3 просить усунути йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою № 85 в будинку № 106 по Донецькому шосе у м. Дніпро шляхом виселення ОСОБА_1 з вказаної квартири ; зобовязати ОСОБА_1 знятися з реєстрації.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 просив позов задовольнити.

ОСОБА_1, її представник просили позов залишити без задоволення. Суду пояснила, що після розірвання шлюбу вона разом з малолітньою дитиною деякий час проживали в квартирі №85 в будинку № 106 по Донецькому шосе у м. Дніпро, проте змушена була виїхати з квартири в кінці липня 2017 року, оскільки позивач всіляко перешкоджав їй у проживанні, створюючи перешкоди.

Зважаючи на те, що квартира є вільною та ОСОБА_1 не перешкоджає позивачу у володінні та користуванні нею, відповідач просить позов про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення та зняття з реєстрації залишити без задоволення.

Представник органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради просив позов про виселення залишити без задоволення.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.11.2010 року, який було розірвано 13.04.2016 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

24.03.2014 за договором купівлі-продажу на імя ОСОБА_3 була придбана квартира АДРЕСА_1.

19.09.2015 року ОСОБА_1 подала заяву, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 , в якій вона відповідально стверджує, що нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_2 набута у власність ОСОБА_3 24.03.2014 року за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7, придбана за його власні кошти та не є спільною сумісною власністю подружжя, а також в майбутньому надала згоду на її відчуження, яку 05.10.2016 року відкликала.

Показами свідків: ОСОБА_8 встановлено, що ОСОБА_8 є рідною тіткою матері ОСОБА_3 ОСОБА_9, інших родичів не має. За домовленістю зі своєю племінницею, ОСОБА_8 продала за договором купівлі-продажу належний їй на праві власності житловий будинок разом із земельною ділянкою, розташований в АНД районі м. Дніпра за 37 000, 0 доларів США та ці кошти віддала своїй племінниці для придбання житла ОСОБА_3

Показами свідка ОСОБА_9 встановлено, що спірна квартира була придбана за кошти її тітки, ОСОБА_8, яка продала свій будинок та потім переїхала до неї проживати, оскільки інших родичів у тітки немає. В квартиру заселилися ОСОБА_3 та члени його сімї: дружина ОСОБА_1 та їхня малолітня дочка: ОСОБА_5

Відповідно до показів свідка ОСОБА_10, ОСОБА_3 знає з часу, як навчалися в школі міліції, з його дружиною ОСОБА_1 познайомився пізніше, після того, як ОСОБА_3 та ОСОБА_1 одружилися. З самого початку створення сімї, свідок не знав де живе сімя ОСОБА_1, а потім після того, як ОСОБА_3 попросив його зайнятися продажем будинку на Амурі у м. Дніпрі, він дізнався, що після продажу будинку була придбана квартира для ОСОБА_3.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що ОСОБА_1 є її подругою, разом працювали та про купівлю квартиру вона обізнана. Свідок зазначили, що спірна квартира придбавалася також за гроші ОСОБА_1, які та позичила у неї в сумі 10 000, 0 доларів США для купівлі квартири.

ОСОБА_12 суду пояснила, що ОСОБА_1 є її дочкою. Після народження дитини, батьки ОСОБА_1 почали збирати та відкладати кошти на придбання житла для молодої сімї. Для цього вони давали ОСОБА_3 кошти, які той переводив у долари США та також відкладав на квартиру. Дочка разом зі своїм чоловіком бажали придбати двокімнатну квартиру, їм в цьому обіцяли допомогти батьки ОСОБА_3

Згідно статті 71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до частини першої статті 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Правила віднесення майна до особистої приватної власності одного з подружжя визначається статтею 57 СК України.

Стаття 62 СК України встановлює підстави збільшення вартості майна, яке відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя.

В судовому засіданні позивач не заперечувала, що кошти, за які придбавалося спірна квартира належали матері відповідача, спільні кошти на придбання квартири сторони не витрачали. Суд вважає, що спірна квартира не є спільною сумісною власністю подружжя та належить ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності, оскільки придбавалася за кошти після продажу тіткою житлового будинку, не є спільними майном подружжя..

Суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що вона отримала в позику грошові кошти на придбання квартири, оскільки відповідач про ці кошти не був обізнаний, доказів про їх використання в інтересах сімї в судовому засіданні надано не було.

Так, як позивачка не надала доказів придбання спірної квартири за спільні кошти, а також доказів про те, що вартість спірної квартири істотно збільшилась унаслідок здійснених за час шлюбу поліпшень, проведення переобладнання та ремонтних робіт,суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо поділу квартири , які спільного майна подружжя задоволенню не підлягають,

Суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження власністю шляхом виселення, зняття з реєстрації, задоволенню також не підлягають виходячи з наступного.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Наведене вище дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Як убачається з позовної заяви, ОСОБА_3 ставить питання про усунення йому перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення з квартири ОСОБА_1, в той час як після розірвання шлюбу ОСОБА_1 разом з дитиною, ОСОБА_5 добровільно виселилася зі спірної квартири, в квартирі не проживає. Вказані обставини знайшли своє підтвердження в поясненнях представників позивача та відповідача, самою ОСОБА_1, які зазначили, що на даний час в квартирі ніхто не проживає, відповідач добровільно виселилася з квартири.

Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Отже, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, суд вважає, що підстави для знаття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 відсутні, оскільки позивач не ставить питання про позбавлення відповідача права користування житлом, виселення з квартири не є підставою для зняття з реєстрації в розумінні ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Керуючись ст.ст. 57, 62, 67, 71 СК України, ст.ст. 16, 319, 321 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_13 Володимирівни до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради, про визнання недійсною заяви, поділ спільного майна подружжя,залишити без задоволення.

ОСОБА_13 ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження власністю шляхом виселення, зняття з реєстрації, залишити без задоволення.

Судові витрати віднести на рахунок позивачів.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя О.Г. Скрипник