Справа №483/179/18 20.09.2018
Провадження №22-ц/784/1400/18
Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2018 року м. Миколаїв

справа № 483/1400/17-ц

Апеляційний суд Миколаївської області в складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Горенко Ю.В.,

переглянувши в апеляційному порядку цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до

Куцурубської сільської ради об'єднаної територіальної громади

Очаківського району Миколаївської області та Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області

про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування

за апеляційною скаргою

Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області

на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене 18 червня 2018 року суддею Чаус Л.В. в приміщенні цього ж суду (повне судове рішення складено 26 червня 2018 року),

У С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2018 року ОСОБА_1, діючи через свого представника, звернулась з позовом до Куцурубської сільської ради Об'єднаної територіальної громади Очаківського району Миколаївської області (далі - Куцурубська сільрада) про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

Позивачка зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся - ОСОБА_2 Спадкоємицею майна померлої за заповітом є вона, позивачка. За життя ОСОБА_2 на підставі рішення органу місцевого самоврядування отримала у власність земельну ділянку площею 12, 8337 га в межах Куцурубської сільради, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Але державного акту бабуся не отримала та право власності не зареєструвала. У зв'язку з цим державний нотаріус відмовив їй, як спадкоємиці, у видачі свідоцтва про право власності на спадщину.

Посилаючись на порушення її прав спадкоємця, ОСОБА_1 просила визнати право власності на земельну ділянку в порядку статті 391 ЦК.

До участі в справі як співвідповідача залучено Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області (далі - ГУ Держгеокадастру).

Відповідач - Куцурубська сільська проти задоволення позову не заперечувала.

Відповідач - ГУ Держгеокадастру участі у судових засіданнях не приймав. Відзив на позовну заяву надійшов до суду після розгляду справи по суті (а.с. 115-119).

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 червня 2018 року позов задоволено, за ОСОБА_1 визнано право власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 12,8333 га в межах Куцурубської сільради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий номер НОМЕР_1).

В апеляційній скарзі ГУ Держгеокадастру просив рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову. Апелянт посилався на те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, а саме залучив управління як відповідача після закінчення підготовчого провадження; не звернув належної уваги на те, що спадкодавець за життя не набув у встановленому порядку права власності на землю; а можливість реєстрації земельної ділянки на підставі технічної документації, розробленої до 1 січня 2013 року, помилково вважав достатньою підставою виникнення права власності на землю у спадкоємця.

Відзиви на апеляційну скаргу сторони не подали.

В судове засідання апеляційного суду представники відповідачів не з'явились. Про час та місце судового засідання повідомлені належнитм чином.

Справу розглянуто у відсутності представників відповідачів.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що розпорядженням Очаківської районної державної адміністрації Миколаївської області від 25 липня 2008 року № 260 ОСОБА_2, як члену фермерського господарства «Афродіта», надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам України у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Острівської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, площею по 12,83 га кожному, із земель державної власності (ріллі), які знаходились в постійному користуванні голови фермерського господарства ОСОБА_3 (а.с. 92).

Розпорядженням Очаківської районної державної адміністрації Миколаївської області від 1 квітня 2009 року № 147 затверджено проект землеустрою та передано у власність земельні ділянки загальною площею 38,5 га, в тому числі ОСОБА_2 - 12,8333 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Острівської сільської ради Очаківського району Миколаївської області (а.с. 13).

Державний акт про право на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_2 не виготовлявся, державна реєстрація права власності не здійснювалась.

Відомості про земельну ділянки ОСОБА_2 внесені 20 жовтня 2017 року. Ділянці присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

За заповітом від 13 березня 2013 року спадкоємцем майна ОСОБА_2 є її онука ОСОБА_1 (а.с.14).

2 липня 2013 року за заявою спадкоємця ОСОБА_1 відкрито спадкову справу (а.с.82).

Постановою завідуючого Другої Очаківської державної нотаріальної контори від 26 січня 2018 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 у зв'язку з відсутністю у спадкодавця державного акту на право власності на спірну земельну ділянку (а.с.15).

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем підтверджено право власності на спірну земельну ділянку спадкодавця ОСОБА_2, яка після 1 січня 2013 року мала можливість зареєструвати земельну ділянку за наявності розробленої технічної документації із землеустрою та зареєструвати своє право власності на ділянку. Виходячи з того, що така можливість не була реалізована ОСОБА_2 лише внаслідок смерті (ІНФОРМАЦІЯ_1), спадкоємець має право на отримання земельної ділянки у спадщину, що є достатньою підставою для визнання за позивачкою права власності на нерухоме майно.

Проте не з усіма висновками суду можна погодитись.

Так, відповідно до статті 1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК).

Згідно пункту "г" частини першої статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування із збереженням її цільового призначення при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом (пункт 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування").

Відповідно до частини 1 статей 125,126 ЗК, зокрема, право власності на земельну ділянку, виникає з моменту державної реєстрації цих прав та оформлюється відповідно до Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

За змістом пункту 8-1 частини 1 статті 18 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент відкриття спадщини) у разі безоплатної передачі земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності за рішеннями відповідних органів, фізичним особам видається свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, передбачені статтею 27 Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу (пункт 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127).

Отже, набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; реєстрація права власності на земельну ділянку.

У разі не дотримання спадкодавцем цих вимог - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статті 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім'я спадкоємця (іншого відповідного правовстановлюючого документу), а не права власності на земельну ділянку.

Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (частина 3 статті 116 ЗК), до якої віднесено і отримання у власність земельних ділянок членами фермерських господарств (стаття 32 ЗК).

Отже, позовні вимоги спадкоємців про визнання права власності на земельну ділянку, щодо якої спадкодавцем розпочато, але не завершено процедуру приватизації, задоволенню не підлягають (пункт 3.5 роз'яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»).

Зазначена правова позиція широко застосовується і в практиці Верховного Суду (постанова від 21 березня 2018 року, справа № 623/633/17, постанова від 6 лютого 2018 року, справа № 459/1757/15).

Встановлені обставини у цій справі свідчать про те, що у 2009 році ОСОБА_2, як член фермерського господарства, у користуванні якого перебувала земля державної власності, на підставі рішення органу державної влади набула право на приватизацію земельної ділянки площею 12,8333 га. Проте, не отримавши державного акту на землю та не здійснивши державну реєстрацію своїх прав, ОСОБА_2 не завершила приватизацію та не набула право власності на земельну ділянку.

Відсутність у ОСОБА_2 на час смерті права власності на землю перешкоджає і переходу цього права відповідно до статті 1216 ЦК до її спадкоємиці ОСОБА_1

Оскільки суд першої інстанції помилково вважав, що можливість державної реєстрації земельної ділянки на підставі технічної документації з землеустрою, розробленої до 1 січня 2013 року (без отримання державного акту), свідчить про набуття ОСОБА_2 за життя права власності на спірну ділянку, судове рішення підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відсутність підстав для визнання права власності за позивачкою в судовому порядку не позбавляє її права на звернення з позовом про визнання права на завершення приватизації з одержанням правовстановлюючого документу на ім'я спадкодавця.

Вирішення цього питання в межах заявленого позову виходить за межі повноважень апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК).

Відповідно до статті 141 ЦПК витрати, понесені апелянтом на сплату судового збору при подачі апеляційної скарги, підлягають стягненню з позивача.

Керуючись статтями , 372, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області задовольнити.

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 червня 2018 року скасувати та постановити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області () 3 916, 50 грн. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

Н.О.Шаманська

--------------------------

Повну постанову складено 21 вересня 2018 року.