Справа № 350/601/17
Провадження № 22-ц/779/542/2018
Головуючий у 1 інстанції Бейко А. М.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.

за участю секретаря Возняк В.Д.,

учасники справи: представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рожнятівського районного суду в складі судді Бейка А.М., ухвалене 20 жовтня 2017 року в смт. Рожнятові Івано-Франківської області у справі за позовом Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

У травні 2017 року Калуське об'єднане управління Пенсійного фонду України звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Позовна заява мотивована тим, що позивач з серпня 1999 року проводив виплату пенсії за віком ОСОБА_3 - чоловіку відповідача. 25.11.2016 року остання звернулася до УПФ із заявою про виплату допомоги на поховання чоловіка, що помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Оскільки про смерть пенсіонера відомо не було, тому 6 листопада 2016 року управлінням профінансовано виплату йому через відділення Ощадбанку в смт. Рожнятові пенсії за листопад 2016 року в сумі 3064,58 грн. Вказані кошти отримала ОСОБА_1 та відмовляється їх повернути. Посилаючись на безпідставне набуття нею коштів та заподіяння в зв'язку із цим шкоди позивач просив задовольнити позов.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 20 жовтня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України кошти у розмірі 3 064,58 грн та на користь Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що відповідач набула грошові кошти в розмірі 3064,58 грн без достатньої правової підстави, тому зобов'язана повернути це майно потерпілому.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Вказує на неповне з'ясування судом обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. При вирішенні справи судом не застосовано норми ст. 1215 ЦК України, які регулюють спірні правовідносини, щодо встановлення випадків за яких безпідставно набуте майно не підлягає поверненню. Натомість невірно застосовано положення ст. ст. 1166, 1212 ЦК України.

В ході розгляду справи встановлено, що нарахування пенсії відбулося у зв'язку із несвоєчасним поданням Перегінською селищною радою інформації про смерть її чоловіка ОСОБА_3 Однак, судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання її представника про залучення селищної ради до участі в справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Оскільки після смерті чоловіка пенсійні кошти нараховані ПФУ добровільно, за відсутності рахункової помилки з боку юридичної особи та недобросовісності з її боку, то підстав для задоволення позову, на її думку, не було.

Також зазначає, що в порушення вимог п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» в описовій частині рішення місцевим судом не викладено в достатній мірі узагальнення заперечень проти позову як її, так і її представника.

У відзиві на апеляційну скаргу Калуське об'єднане управління Пенсійного фонду України покликається на обґрунтованість висновків суду. Зазначає, що з 6 серпня 1999 року ОСОБА_3 було призначено пенсію за віком, яку він отримував шостого числа кожного місяця у філії Івано-Франківського управління АТ «Ощадбанк». Враховуючи вимоги закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Порядок виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1596 від 30 серпня 1999 року, відсутність даних про смерть пенсіонера 4 листопада 2016 року управлінням здійснено фінансування виплати пенсії ОСОБА_3 за листопад місяць. При цьому на момент виплати пенсії інформації про смерть останнього (ІНФОРМАЦІЯ_1) не могло бути, оскільки такі відомості надаються органами реєстрації актів цивільного стану протягом 10 робочих днів з дня державної реєстрації смерті. У листопаді 2016 року відповідач зняла із пенсійної картки ОСОБА_3 кошти в сумі 3064,58 грн, чого не заперечувала у засіданні суду першої інстанції. Оскільки вказані кошти безпідставно нараховані ОСОБА_3, після зарахування на банківський рахунок втратили цільовий статус пенсії, то такі є незаконно одержаними і відповідно до положень ст.1212 ЦК України підлягають поверненню.

Також вказує, що у відповідача не було письмового доручення від померлого ОСОБА_3 на використання його платіжної картки. Водночас можливе усне доручення згідно п.6 ч.1 ст. 248 ЦК України припинило дію у зв'язку із смертю фізичної особи. Відтак, подальше використання ОСОБА_1 платіжної картки померлого свідчить про її недобросовісність та неправомірність дій.

Просило апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

У зв'язку з чим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Івано-Франківської області.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Представник Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у судове засідання не з'явився будучи належним чином повідомленим. Управлінням подано заяву про розгляд справи у відсутності його представника. Відтак, враховуючи положення ст.372 ЦПК України неявка представника позивача не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

За змістом п.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.ч.1, 2 та 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що після смерті ОСОБА_3 відповідач не маючи на те законних підстав і повноважень, скористалась пенсійною карточкою померлого та зняла з особистого рахунку останнього кошти в сумі 3 064,58 грн, які їй не належали. А тому вони підлягають поверненню.

Такий висновок місцевого суду є правильним з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що з 6 серпня 1999 року ОСОБА_3 призначено пенсію за віком, яка виплачувалась йому управлінням Пенсійного фонду України в Рожнятівському районі. Відповідно до Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1596 від 30 серпня 1999 року, виплата пенсії позивачем здійснювалась шляхом зарахування коштів на поточний рахунок ОСОБА_3 у філії Івано-Франківського обласного управління АТ «Ощадбанк».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.4).

Частиною 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсія виплачується щомісяця організаціями, які здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Згідно з положеннями ст. 49 вказаного Закону виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється у разі смерті пенсіонера.

З'ясовано, що у зв'язку із відсутністю інформації про смерть ОСОБА_3 управлінням 4 листопада 2016 року проведено фінансування пенсії за листопад 2016 року в розмірі 3064,58 грн. Вказана сума згідно з даними виписки по картковому рахунку ОСОБА_3 знята 7 листопада 2016 року (а.с.40-41).

Відповідно до розрахунку переплати пенсії по пенсійній справі №133231 ОСОБА_3 зайво виплачено пенсію у сумі 3064,58 грн. При цьому у примітці вказано, що переплата пенсії виникла у зв'язку із зняттям коштів з банківського рахунку пенсіонера після його смерті (а.с.6).

Встановлено, що листами від 15 та 29 березня 2017 року відповідно №1115/12 та №1305/12 ОСОБА_1 повідомлено про необхідність повернення безпідставно отриманих коштів (а.с.7,8). Однак такі нею в добровільному порядку не повернуті.

Як передбачено ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Правовий аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

При цьому під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечитиме суті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов'язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

В запереченнях на позов ОСОБА_1 зазначала, що кошти в сумі 3064,58 грн зняті нею у банкоматі філії «Ощадбанку» після смерті чоловіка. Не заперечував цієї обставини представник апелянта і в засіданні апеляційного суду.

За змістом ч.1 ст. 61 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи) обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Оскільки вказані кошти зняті відповідачем після смерті чоловіка, за відсутності в неї на те законних підстав та повноважень, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що при вирішенні справи судом безпідставно не застосовано норми ст.1215 ЦК України не заслуговують на увагу, оскільки спірні кошти як засіб до існування саме ОСОБА_1 надані не були.

Відповідно до ч.1 ст. 1215 ЦК України, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Неспроможним є також посилання апелянта на те, що в порушення вимог закону місцевим судом не залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Перегінську селищу раду.

Відповідно до ст. 35 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судом першої інстанції), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача чи відповідача до ухвалення судом рішення, якщо рішення в справі може вплинути на їхні права чи обов'язки щодо однієї зі сторін.

Згідно зі ст.36 ЦПК України (в редакції 2004 року) залучення третьої особи відбувається шляхом подання зацікавленою особою (не обов'язково стороною) відповідної заяви.

Третя особа має право погодитися або не погодитися на участь у справі. Примусового притягнення до участі в справі третьої особи законом не передбачено. В іншому випадку будуть порушені права третіх осіб, оскільки їх залучено в процес всупереч встановленого порядку та без їх згоди.

Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, що рішення ухвалено з порушенням судом норм матеріального права та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

А тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 7 травня 2018 року зупинено дію оскаржуваного рішення. Враховуючи, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування судового рішення, його дію слід відновити.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рожнятівського районного суду від 20 жовтня 2017 року - без змін.

Відновити дію рішення Рожнятівського районного суду від 20 жовтня 2017 року.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 червня 2018 року.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин