Апеляційний суд міста Києва
Справа № 761/4652/17-ц Головуючий у суді першої інстанції: Макаренко І.О.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2076/18 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Панченко М.М., Слюсар Т.А.

при секретарі Маличівській Н.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2017 року у цивільній справі за позовом Прогресивної соціалістичної партії України до ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Сівер Україна», третя особа: ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

09.02.2017 позивач Прогресивна соціалістична партії України в особі свого представника звернувся у суд з позовом до відповідачів ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Сівер Україна», 3-тя особа - ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні орендованим нежитловим приміщенням АДРЕСА_1 шляхом надання фактичного доступу до вказаного приміщення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 28.10.2016 Прогресивна соціалістична партія України, яка орендує з 01.04.2012 (договір є чинним) спірне приміщення у власника ТОВ «Сівер Україна» та виконує умови договору, позбавлена права користування зазначеним приміщенням ( своїм майном) та вільно здійснювати свою діяльність, оскільки відповідач ОСОБА_4 протиправним силовим методом захопив це приміщення.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2017 року позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_4 та Товариство з обмеженою відповідальністю «Сівер Україна» не чинити перешкод Прогресивній соціалістичній партії України у користуванні нежитловим приміщенням АДРЕСА_1 шляхом надання фактичного доступу до вказаного приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_4 та Товариства з обмежене відповідальністю «Сівер Україна» на користь Прогресивної соціалістичної партії України у рівних частинах судовий збір в розмірі 1600,00 грн.

Не погодившись із рішенням суду ОСОБА_3 - представник ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необгрутованість, ухвалення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначав, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки доводам ОСОБА_4 про нікчемність договору оренди укладеного між позивачем та ТОВ «Сівер Україна». Поза увагою суду залишилася норма ст.761 ЦК України. Окрім того, в апеляційній скарзі викладено обставини судових спорів,зокрема, як між сторонами, так і безпосередньо між відповідачами, що на думку представника ОСОБА_4 свідчить про безпідставність заявленого позову. Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно- територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. Апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах - п. З Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VIII.

Відповідно до п.8 ч.І Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-УИІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-УІІІ від 03 жовтня 2017 року.

У судові засідання призначені в приміщенні Апеляційного суду м. Києва на 26 березня, 11 квітня, 07 травня 2018 року відповідачі ОСОБА_4, Товариство з обмеженою відповідальністю «Сівер Україна» та третя особа: ОСОБА_6 не з'явились, про явку в судові засідання повідомлялись за адресою, зазначеною в апеляційній скарзі, а ОСОБА_6 за всіма адресами, які знаходяться в матеріалах справи, в тому числі, і за місцем роботи. При цьому, відповідач ОСОБА_4 на зазначені дати направляв для участі у справі свого представника. 30 травня 2018 року відповідачі, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_3 та 3-я особа в судове засідання не з'явились.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог частини 1 статті 44 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ч.1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 120 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку відповідачів, представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3, 3-ї особи в судові засідання, які про час та місце розгляду справи повідомлялися, причину неявки суду не повідомили, такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог Прогресивної соціалістичної партії України та зобов'язуючи відповідачів ОСОБА_4 та Товариство з обмеженою відповідальністю «Сівер Україна» не чинити перешкод Прогресивній соціалістичній партії України у користуванні нежитловим приміщенням АДРЕСА_1 шляхом надання фактичного доступу до вказаного приміщення, суд першої інстанції виходив з того, що право позивача як орендаря спірних нежитлових приміщень порушується відповідачами, які відмовляються в добровільному порядку їх звільнити.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

В силу частин 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону дивлячись на таке.

При ухваленні рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

01.04.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сівер Україна» та Прогресивною соціалістичною партією України було укладено договір оренди № 16 строком на 5-ть років і за умовами якого Товариство передало, а позивач прийняв у тимчасове платне користування нежиле приміщення №98 першого поверху (кімнати №5, 6) загальною площею 45,6 кв. м, що розташовані в АДРЕСА_1. Судом встановлено та не спростовано сторонами, що строк дії договору оренди було продовжено до 01.04.2017 відповідно до його п. п. 4.2., 4.3., 4.4. та листа - повідомлення ПСПУ від 01.03.2016.

Згідно договору оренди, переданий в оренду об'єкт належить наймодавцю на праві колективної власності на підставі реєстраційного посвідчення НОМЕР_1 Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 18 січня 2005 року за реєстровим № 5227-П.

Із пояснень представників позивача та представника ТОВ «Сівер Україна» встановлено, що орендоване приміщення використовується ПСПУ для здійснення діяльності позивача, в якому перебувають правовстановлюючі документи партії, техніка та інше.

Оскільки відповідач ОСОБА_4 з 28.10.2016 чинить перешкоди у користуванні ПСПУ орендованим приміщенням, не допускає позивача у спірне приміщення, то позивач звернувся до суду за захистом порушеного права.

Заперечуючи проти позову представник відповідача ОСОБА_4 стверджував, що договір оренди є нікчемним, оскільки ТОВ «Сівер Україна» ніколи не був власником приміщення чи особою, яка мала право користування приміщенням, оскільки єдиним власником майна є саме відповідач ОСОБА_4

Тоді як доводи ТОВ «Сівер Україна» є протилежними і зводилися до того, що саме Товариство є власником спірного приміщення на підставі рішення Господарського суду м. Києва від 22.07.2003. Реєстрація ж права власності за ОСОБА_4 оскаржується судовому порядку.

За правилами ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини. Встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі,т що набрало законної сили. Не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 22.07.2003 (а.с.49-51 т.1) задоволено позов Товариство з обмеженою відповідальністю «Сівер Україна» до Благодійного фонду «Християнський» про визнання права власності та виселення.

За ТОВ «Сівер Україна» визнано право власності на приміщення площею 286,3 кв. та 278,4 кв. м., які розташовані в АДРЕСА_1, які зазначені на плані БТІ під літерою «А» та виселено відповідача із займаних приміщень.

18.01.2005 ТОВ «Сівер України» зареєструвало право власності на зазначене приміщення у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності за реєстровим номером № 5227-П.

В той же час, представником ОСОБА_4 надана копія інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомості майна щодо об'єкта нерухомого майна, станом на 25.10.2016 нежилі приміщення за адресою АДРЕСА_1, 25.11.2013 зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі - продажу від 27.09.2004, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марчук К.В. Але копії правовстановлюючого документа на нежитлові приміщення представником відповідача не надано.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19.10.2016 було задоволене апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2007 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сівер Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, треті особи: Благодійна організація «Благодійний фонд «Християнський», Прогресивна соціалістична партія України про визнання недійсним договору купівлі-продажу та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сівер Україна» про визнання добросовісним набувачем та визнання права власності на майно.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10.04.2007 скасовано в частині вирішення вимог ТОВ «Сівер Україна» про визнання недійсним договору купівлі - продажу та в цій частині ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10.04.2007 залишено без змін.

Із рішення Апеляційного суду м. Києва від 19.10.2016 вбачається, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва 10.04.2007 визнано недійсним договір купівлі - продажу нежилих приміщень № 97,98,102 загальною площею 564,50 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, укладений 27 вересня 2004 року між ОСОБА_9 особисто та як представником ОСОБА_11, ОСОБА_10 та ОСОБА_4. посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марчук К.В. В задоволенні зустрічного позову про визнання добросовісним набувачем та визнанні права власності на майно відмовлено.

При цьому судом встановлено, що рішенням Господарського суду м. Києва від 22 липня 2003 року за ТОВ «Сівер Україна» визнано право власності на приміщення площею 286 кв. м. та 278,4 кв. м., які розташовані в АДРЕСА_1, які зазначені на плані БТІ під літерою «А».

Постановою Вищого господарського суду України від 16.02.2004 вказані рішення залишено без змін.

Також зазначено, що в подальшому ТОВ «Сівер Україна» звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом про зобов'язання БТІ зареєструвати за ним право власності на зазначені приміщення. Рішенням Господарського суду м. Києва від 29.12.2004 позовні вимоги ТОВ «Сівер Україна» задоволені. Постановою Вищого господарського суду України від 06.04.2005 вказане рішення скасовано, а провадження по справі припинено.

Крім того, судом було встановлено, що рішеннями Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 липня 2004 року були задоволені позови ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 до Благодійної організації «Благодійний фонд «Християнський» про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Ухвалами Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 06 серпня 2004 року змінено спосіб і порядок виконання рішень, а саме визнано за ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 права власності кожного на 1/3 частину нежилих приміщень №№ 102, 97, 98, в АДРЕСА_1.

На підставі даних ухвали суду ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 07 вересні 2004 року були видані реєстраційні посвідчення.

27 вересня 2004 року між ОСОБА_9, який діяв особисто та як представник ОСОБА_11, ОСОБА_10 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу нежитлових приміщень. За умовами договору ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_10 продали, а ОСОБА_4 купив нежилі приміщення №№ 97, 98, 102 загальною площею 564,50 кв.м., що складає 50/100 частин від нежилих приміщень площею 1134,70 кв. м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1. Зазначений договір був посвідчений приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марчук К.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2672. Право власності ОСОБА_4 на зазначені приміщення 04 жовтня 2004 року було зареєстроване БТІ, про що зроблений запис в реєстрову книгу № 57П-53 за реєстровим № 5227-П.

16 листопада 2004 року ухвали Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 06 серпня 2004 року скасовані за нововиявленими обставинами, одночасно скасована реєстрація приміщень в БТІ на ім'я ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_10

При цьому колегією суддів зазначено: як вбачається з наданого апелянтом документу, а саме копії свідоцтва про шлюб від 25 березня 1994 року, виданого Відділом РАЦС Радянського РВК м. Мінськ на час укладання оспорюваного договору купівлі-продажу нежилих приміщень АДРЕСА_1, від 27 вересня 2004 року, відповідач ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 За правилами ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведені домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Порушуючи питання про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилих приміщень, ТОВ «Сівер Україна» не заявило вимог до ОСОБА_6, яка є співвласник набутого за договором майна та суб'єктом оспорюваних правовідносин. Вказані обставини є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ «Сівер Україна» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилих приміщень.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28 листопада 2017 року, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2017 року залишено без змін, яким визнано недійсним договір купівлі-продажу нежилих приміщень приміщень загальною площею 564,50 кв.м., які складаються з: приміщення №102 цокольного поверху, приміщення №97, приміщення №98 1 поверху, що складає 50/100 частин від нежилих приміщень площею 1134,70 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, укладеної 27.09.2004 між ОСОБА_9 особисто та як представником ОСОБА_11 та ОСОБА_10 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріальної округу Марчук К.В., зареєстрованого в реєстрі №2672.

На думку представника ОСОБА_4 на день укладання договору оренди з позивачем у ТОВ «Сівер України» були відсутні зареєстровані права власності на спірне приміщення, договір нікчемний. Однак, такі твердження спростовуються матеріалами справи.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо підстав до задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необгрутованості рішення суду першої інстанції, ухвалення його з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також нікчемності договору оренди, на думку представника відповідача ОСОБА_4, укладеного між позивачем та ТОВ «Сівер Україна», не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

Положеннями ст.759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ч.1 ст. 28 ст. 28 Закону України &quav;Про оренду державного та комунального майна&q?жа; орендареві забезпечується захист його права на майно, одержане ним за договором оренди, нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту права власності.

Із матеріалів справи вбачається і як викладено вище, договір оренди, укладений між позивачем та відповідачем ТОВ «Сівер Україна» є чинним, не розірваний.

Таким чином, всі висновки суду першої інстанції щодо правомірності заявленого позову та можливості відновлення порушеного права у обраний позивачем спосіб повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_4 не містить, в ході апеляційного розгляду представник відповідача в судове засідання не з'явився та не навів таких обставин, які б давали підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду. Посилання представника відповідача на судові спори, які розглядаються судами різних інстанцій не впливають на розгляд зазначеної справи і правового значення для її розгляду не мають.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 367,374,375,382,384 ЦПК України, колегія суддів ,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21 червня 2018 року.

Головуючий:

Судді: