П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2018 року м. Київ

Справа № 22-5151 Головуючий у1-й інстанції - Новак А.В.

Унікальний №752/25757/17 Доповідач - Пікуль А.А.

Апеляційний суд міста Києва. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Гаращенка Д.Р.

НевідомоїТ.О.,

секретар Пузикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 14 березня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_4 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, стягувач - ОСОБА_3,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із заявою, стягувач - ОСОБА_3, про визнання таким, що не підлягає виконанню судового наказу Голосіївського районного суду м. Києва від 11 грудня 2017 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 7 грудня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття, а також судового збору у розмірі 320 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 14 березня 2018 року заяву ОСОБА_4 задоволено.

Суд визнав судовий наказ у справі №757/25757/17, виданий 17 грудня 2017 року Голосіївським районним судом м. Києва, таким, що не підлягає виконанню.

Не погодившись з таким вирішенням питання, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до постановлення незаконної та необґрунтованої ухвали, просить ухвалу суду скасувати (а.с.80-81).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 заперечував проти її задоволення та вказав, що районний суд правомірно визнав виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, оскільки ОСОБА_4 за рішенням суду вже сплачує аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 14 березня 2018 року - без змін (а.с.110-112).

Відповідно до ч.6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII &q?ід;Про судоустрій і статус суддів&quVI; у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті &q?я ;Голос України&quоп; повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII &quze;Прикінцеві та перехідні положення&quI ; Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII &q?аї;Про судоустрій і статус суддів&quVI; апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8) п. 1 Розділу XIII &que:; Перехідні положення&qu1 ; ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

В суд апеляційної інстанції ОСОБА_4 не з'явився, відповідно до наявного у відзиві на апеляційну скаргу клопотання, просив апеляційний суд розглядати справу без його участі.

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність ОСОБА_4, оскільки відповідно до положень ч.2 ст.372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення ОСОБА_3, яка підтримала подану нею апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Як вірно встановлено районним судом та убачається з матеріалів справи, Голосіївським районним судом м. Києва 17 грудня 2017 року було видано судовий наказ у справі №752/25757/17 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття.

В той же час, на підставі виконавчого листа № 2-645-1/09, виданого 4 березня 2009 року Солом'янським районним судом м. Києва, також відбувається стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_5

Визнаючи судовий наказ у справі №752/25757/17, виданий 17 грудня 2017 року Голосіївським районним судом м. Києва, таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що станом на день розгляду заяви, на підставі двох виконавчих документів відбувається стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього ОСОБА_5

При цьому судом першої інстанції зазначено, що у такий спосіб, шляхом подачі заяви про видачу судового наказу і отримання такого у Голосіївському районному суді міста Києва, стягувач ОСОБА_3 фактично збільшила розмір аліментів на утримання дитини ОСОБА_5, натомість, питання про збільшення розміру аліментів необхідно розглядати за правилами позовного провадження.

З таким висновком районного суду апеляційний суд погоджується виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі виконавчого листа № 2-645-1/09, виданого 4 березня 2009 року Солом'янським районним судом м. Києва, відбувається стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі 20% частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.7-8, 42-43).

Відповідно до змісту заяви ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на неповнолітнього сина (а.с.2-3), метою звернення до суду із зазначеною заявою є саме збільшення розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_4 на Користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_5 за рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27 лютого 2009 року (справа №2-645-1/09) з 20% (1/5), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

За правилом ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з роз'ясненнями п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року &qu=U;Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів&q?од;, відповідно до ст.192 СК (2947-14) розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

За наведених обставин, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про те, що в даному випадку заявник ОСОБА_3 фактично збільшила розмір аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 шляхом отримання другого виконавчого документа - судового рішення в порядку наказного провадження, водночас вимоги про збільшення розміру аліментів повинні розглядатись в порядку позовного провадження.

За змістом ч.3 ст.431 ЦПК України судовий наказ є виконавчим документом.

Відповідно до ч.2 ст.432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

З огляду на викладене, висновки Голосіївського районного суду м. Києва про наявність правових підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню судового наказу у справі №757/25757/17, виданого 17 грудня 2017 року Голосіївським районним судом м. Києва, відповідають обставинам справи та положенням закону.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_4 може сплачувати аліменти у більшому розмірі, а саме 25% на неповнолітнього сина, ніж нині (20%), зводяться саме до питання збільшення розміру аліментів, визначеного рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27 лютого 2009 року (справа №2-645-1/09).

Враховуючи викладене, підстав для скасування оскаржуваної ухвали з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, немає.

Одночасно суд вважає за необхідне констатувати, що заявник не позбавлений можливості звернутись до суду з позовом про зміну розміру аліментів, та роз'яснити ОСОБА_3 право подати такий позов.

Керуючись ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 14 березня 2018 року залишити без змін.

Роз'яснити ОСОБА_3 право подати позов про зміну розміру аліментів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 21 червня 2018 року.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Д.Р. Гаращенко

Т.О.Невідома