АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/7415/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2018 року м. Київ

Справа № 752/13695/18

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Шебуєва Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка подана її представником ОСОБА_3,

на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 12 липня 2018 року, постановлену у складі судді Чередніченко Н.П.,

у справі за позовом Гаражно-будівельного кооперативу «Енергетик-2» до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Разумової Ольги Іванівни про визнання незаконним набуття права власності, визнання незаконним рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно,

встановив:

У липні 2018 року позивач Гаражно-будівельний кооператив «Енергетик-2» звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Разумової О.І., в якому просить:

- визнати незаконним набуття ОСОБА_6 права власності на гараж НОМЕР_1, загальною площею 158,9 кв.м., який нібито розташований за адресою: АДРЕСА_1, адреса гаражного кооперативу: АДРЕСА_2, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна № 00, оскільки у ОСОБА_6 відсутні законні підстави для набуття такого права власності;

- визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Разумової О.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 41426716 від 04 червня 2018 року;

- скасувати запис про проведену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О.І., як державним реєстратором, реєстрацію права власності ОСОБА_6 на гараж НОМЕР_1, загальною площею 158,9 кв.м., який нібито розташований за адресою: АДРЕСА_1, адреса гаражного кооперативу: АДРЕСА_2, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна № 00;

- скасувати реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна № 00 - гараж, загальною площею 158,9 кв.м.; адреса: АДРЕСА_1, гараж АДРЕСА_2

Разом з позовною заявою позивач звернувся до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позовних вимог, шляхом заборони відповідачу ОСОБА_6 вчиняти будь-які дії щодо розпорядження, відчуження та передачі в користування гаражу НОМЕР_1, загальною площею 158,9 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1, адреса гаражного кооперативу: АДРЕСА_2, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна № 00, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_6 на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Разумової О.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04 червня 2018 року.

Заява обґрунтована тим, що у червні 2018 року на спірний об'єкт нерухомого майна за ОСОБА_6 проведено державну реєстрацію права власності, тому остання може вчинити дії щодо відчуження гаражу НОМЕР_1, загальною площею 158,9 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна № 00, який є предметом спору у даному судовому провадженні, що перешкодить виконанню судового рішення, у разі задоволення позовних вимог позивача.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12 липня 2018 року заяву задоволено.

Заборонено відповідачу ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо розпорядження, відчуження та передачі в користування гаражу НОМЕР_1, загальною площею 158,9 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2, гараж НОМЕР_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна № 00, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_6 на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Разумової О.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04 червня 2018 року.

Не погоджуючись з ухвалою, представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, посилаючись її незаконність, необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказував, що суд першої інстанції не з'ясував належність будь-яких прав позивача на спірне нерухоме майно, відношення до останньої та можливість порушення прав ОСОБА_6, як власника спірного нерухомого майна.

Судом першої інстанції не враховано постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Міністра юстиції України Петренка П.Д., Міністерства юстиції України, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малахов М.С., Гаражно-будівельний кооператив «Енергетик-2» про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 16 травня 2016 року. Вказував, що зазначеною постановою визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 16 травня 2016 року №1397/5 «Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», яким скасовано запис про реєстрацію права власності ОСОБА_2 від 10 лютого 2016 року - реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна:00, об'єкт нерухомого майна: гараж НОМЕР_1, загальною площею 158,9 кв.м., адреса: АДРЕСА_2

Міністерством юстиції та державним реєстратором рішення суду було виконано. 20 квітня 2018 року прийнято наказ №1240/5 про скасування наказу від 16 травня 2016 року №1397/5 «Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень». Листом від 04 травня 2018 року Міністерством юстиції України поінформовано ОСОБА_2 про необхідність звернення до державного реєстратора для внесення відповідних записів.

01 червня 2018 року державний реєстратор - приватний нотаріус Разумова О.І. на підставі вищевказаних рішення, листа та наказу Міністерства юстиції України поновила запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на спірне нерухоме майно шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію. Однак, суд першої інстанції не надав оцінки цим обставинам.

Звертає увагу суду на очевидну, на його думку, незаконність заборони передачі в користування, що є безпідставним обмеженням прав власника та втручанням в мирне володіння власністю.

У відзиві на апеляційну скаргу Голова правління ГБК «Енергетик-2» - Іценко М.М. просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 12 липня 2018 року без змін, посилаючись на її безпідставність та невідповідність дійсним обставинам справи.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представники позивача ГБК «Енергетик-2» - Підлісний В.О. та Іценко М.М. заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Разумова О.І. в судове засідання не з'явилася, будучи повідомленою про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку (а.с.183, том 3), про причини своєї неявки суд не повідомила, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу у її відсутність у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, ч. 4 ст. 147 та п.3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, враховуючи предмет даного позову - спір про право власності на об'єкт нерухомого майна - гараж НОМЕР_1, загальною площею 158,9 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна № 00, наведені позивачем докази та обґрунтування заявлених вимог у клопотанні щодо забезпечення позову, дійшов висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, як обґрунтована, а вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем позовними вимогами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам процесуального закону; застосування заходу забезпечення позову, обраного судом першої інстанції, безпосередньо пов'язано з предметом позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Згідно п.п. 1, 2, 10 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Як вбачається з роз'яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Забороняючи відповідачу ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо розпорядження, відчуження та передачі в користування спірного гаража, суд першої інстанції обрав вид забезпечення позову, передбачений п.2 ч.1 ст. 150 ЦПК України, який є співмірним із заявленими вимогами.

З позовної заяви вбачається, що позивач оспорює право власності на об'єкт нерухомого майна - гараж НОМЕР_1, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, посилаючись на те, що зазначений об'єкт фактично є майном кооперативу, його зареєстровано належним чином та присвоєно номер № 1036. Також позивач вказує, що зазначений гараж є предметом судових спорів з 2014 року.

Зокрема, рішенням Господарського суду м. Києва від 15.07.2015 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.11.2015 року та постановою Вищого господарського суду України від 22.12.2015 року було задоволено позовні вимоги ГБК «Енергетик-2» та зобов'язано ТОВ «Станція технічного обслуговування «Піт-Сервіс», директором якого є відповідач ОСОБА_2 у строк не пізніше 10 календарних днів з моменту набрання рішенням законної сили звільнити будівлю «5 ремонтних боксів», що знаходиться за адресою АДРЕСА_2.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21.01.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.03.2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 15.04.2015 року, було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення правління ГБК «Енергетик-2» про виключення ОСОБА_2 із членів кооперативу.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 21.01.2016 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2016 року та постановою Вищого господарського суду України від 01.06.2016 року, було частково задоволені позовні вимоги ГБК «Енергетик-2» та зобов'язано ТОВ «Станція технічного обслуговування «Піт-Сервіс», директором якого є ОСОБА_2, усунути перешкоди в користуванні ГБК «Енергетик-2» земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_2, та привести земельну ділянку до початкового стану.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2018 року визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 16 травня 2016 року №1397/5 «Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», яким скасовано запис про реєстрацію права власності ОСОБА_2 від 10 лютого 2016 року на об'єкт нерухомого майна: гараж НОМЕР_1, загальною площею 158,9 кв.м, адреса АДРЕСА_2

З викладеного вбачається, що вказаний об'єкт нерухомого майна тривалий час є предметом судових спорів, у даній позовній заяві ГБК «Енергетик-2» просить визнати незаконним набуття права власності відповідачем ОСОБА_2 на гараж НОМЕР_1, отже, здійснення його відчуження, передача в користування іншій особі чи інші дії, спрямовані на розпорядження гаражем, можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, тому судом зроблено обґрунтований висновок про необхідність заборонити відповідачу вчиняти будь-які дії щодо розпорядження, відчуження та передачі в користування спірного майна.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не з'ясував належність будь-яких прав позивача на спірне нерухоме майно та можливість порушення прав ОСОБА_6, як власника спірного нерухомого майна, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування постановленої ухвали, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову .

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для вирішення справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2018 року, не заслуговують на увагу суду, оскільки звернення ГБК «Енергетик-2» до суду з даним позовом до відповідача ОСОБА_6 свідчить про наявність спору між сторонами, а оскільки предметом спору є визнання незаконним набуття права власності на гараж НОМЕР_1, то заборона вчиняти будь-які дії щодо розпорядження, відчуження та передачі в користування цього майна з метою забезпечення позову є співмірним з заявленими вимогами.

Посилання в апеляційній скарзі на незаконність заборони передачі майна в користування, що відповідач вважає безпідставним обмеженням прав власника та втручанням в мирне володіння власністю, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки оскаржуваною ухвалою ОСОБА_2 не заборонено користуватись даним майном, а заборонено передачу в користування іншим особам.

Враховуючи, що заходи забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника); що заходи забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, їх значення полягає в тому, що ними захищаються інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення, тому зазначені обмеження не можуть бути визнані такими, що порушують права власника на вільне користування своїм майном.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що в апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3 вважав за доцільне накласти арешт на зазначений об'єкт нерухомого майна ( а.с. 121, том 3).

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову ГБК «Енергетик-2» суд першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи, встановив реальність спірних правовідносин сторін, співмірність вимог заяви про забезпечення позову із заявленими позовними вимогами та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви, оскільки невжиття вказаного виду забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування чи зміни не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка подана її представником ОСОБА_3, - залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 12 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 21 вересня 2018 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

ЧобітокА.О.