Справа № 509/5279/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2018 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі :

судді Козирського Є.С.

при секретарі Сірман Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт.Овідіополь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_2, про визнання права власності на земельну ділянку,-

ВСТАНОВИВ:

28 грудня 2017 року, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив суд, визнати за ним право власності на земельну ділянку загальною площею 0,20 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, с. Миколаївка, вул. Леніна, 35, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 померлої 17.08.1997 р., зобовязати Овідіопольську районну державну адміністрацію зареєструвати право власності на земельну ділянку загальною площею 0,20 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, с. Миколаївка, вул. Леніна, 35 на ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та видати відповідний державний акт, посилаючись на те, що його мати - ОСОБА_3 померла, за частину свого життя вона не встигла здійснити державну реєстрацію права власності на зазначену земельну ділянку та виготовити на своє імя державний акт на право власності на земельну ділянку.

В подальшому представник позивача надав до суду заяву про зміну предмету позову та просив суд визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_3, померлої 17.08.1997 р. - право на завершення приватизації та одержання правовстановлюючого документу на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,20 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, с. Миколаївка, вул. Леніна, 35.

Позивач в судове засідання не з`явився, представником позивача була подана заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують, просять позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки з підписом, причини своєї неявки суду не повідомив.

Представник 3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову в судове засідання не зявився, надав до суду клопотання про визнання зміненої позовної заяви та слухання справи за її відсутності.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

У відповідності до ст.ст. 76-81 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобовязати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 17 серпня 1997 року померла мати позивача ОСОБА_3. Після її смерті відкрилася спадщина, порядок розподілу якої був визначений заповітом останньої від 14.10.1994 року, рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.07.2008 року, залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 19.11.2008 року. Відповідно до вказаних документів Позивачем (сином спадкодавиці) та ОСОБА_4 (дочкою спадкодавиці) успадковано в рівних частках, а саме по 1/2 частині за кожним, с падкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який складається з житлового будинку, позначеного на плані під літ.А, загальною площею 54кв.м., у тому числі житловою площею 38,8 кв.м., підсобною площею 22,8кв.м., площа приміщень, не включена до загальної 23.3кв.м.: споруд №1-3, що розташований по вул. Леніна, 35 у с. Миколаївка Овідіопольського району Одеської області. Рішенням Миколаївської сільської ради Овідіопольського району Одеської області № 57 від 15.09.1997 року спадкодавці було передано безоплатно у порядку приватизації земельну ділянку загальною площею 0,20га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованих за вищевказаною адресою. Однак, на момент смерті спадкодавці, процедура приватизації вказаної земельної ділянки не була завершена, а тому юридична приналежність ділянки померлій ОСОБА_3 не була документально підтверджена. Спадщина була прийнята як позивачем так і ОСОБА_4. При цьому, в подальшому, доля спадщини, належна ОСОБА_4 перейшла у спадок до ОСОБА_2 (третя особа). Таким чином, оскільки спадкодавець ОСОБА_3 розпочала процедуру приватизації відносно вказаної земельної ділянки, у позивача виникло право у порядку спадкування завершити процедуру приватизації та одержати правовстановлюючий документ на належну йому 1/2 частину земельної ділянки, розташованої по вул. Леніна, 35 у с. Миколаївка, Овідіопольського району Одеської області.

Статтею 1217 ЦК України передбачено спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Як передбачає стаття 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини, з умовою чи із застереженням.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 1297 ЦК України передбачено спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна, як те передбачено ст. 1299 ЦК України.

Згідно із ч. 2 п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. № 7 „Про судову практику у справах про спадкування, відповідно до статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

У відповідності до ст. 125 ЗК України (в редакції Закону № 1066-VI від 05.03.2009) - право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно із ст. 126 ЗК України (в редакції Закону № 1066-VI від 05.03.2009; із змінами, внесеними згідно із Законами № 3521-VI від 16.06.2011, № 5059-VI від 05.07.2012; в редакції Закону № 3613-VI від 07.07.2011) - право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на імя спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

На підставі п. 12 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Отже, якщо видача державного акту про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування - до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. 3 ст. 116 ЗК України).

У разі набуття права власності на земельну ділянку з інших підстав, передбачених законодавством України відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст.125 в редакції Закону України від 05 березня 2009 № 1066-VI) або ж державної реєстрації документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку (в редакції ст. 125 ЗК України до внесення змін зазначеним Законом).

Суд встановив, що земельна ділянка, загальною площею 0,20 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, с. Миколаївка, вул. Леніна, 35, за життя спадкодавця ОСОБА_3, яка померла 17.08.1997р. - була безоплатно передана їй в порядку приватизації за рішенням Миколаївської с/р Овідіопольського району Одеської області № 57 від 15 вересня 1997 р., і за заповітом якої від 14.10.1994 р. позивач ОСОБА_1 успадкував 1/2 частину житлового будинку, розташованого за тією ж адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Миколаївка, вул. Леніна, 35.

Заочним рішенням Овідіопольського районного суду від 15.02.2017 року по справі № 509/4702/16-ц, задоволено позов ОСОБА_2 до Миколаївської сільської ради Овідіопольського району Одеської області та визнано її право на завершення приватизації та одержання правовстановлюючого документу на ? частину земельної ділянки загальною площею 0,20 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, с. Миколаївка, вул. Леніна, 35.

На підставі наведеного, та у відповідності до ст. 125, 126 ЗК України, ст. 1261, 1268, 1297 ЦК України суд вважає, що у позивача виникло законне право в порядку спадкування на завершення приватизації та одержання правовстановлюючого документу на земельну ділянку на своє ім`я, як спадкоємця за законом після смерті ОСОБА_3, померлої 17.08.1997 р.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та необхідності його задоволення.

Керуючись ст.ст. 4-5, 10-13, 76-81, 206, 258-259, 264, 265, 273 ЦПК України ст.ст. 1217, 1218, 1222, 1225, 1234, 1258, 1262, 1268, 1297 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. „Про судову практику у справах про спадкування, суд,

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, який проживає за адресою: м. Одеса, пр-т. ГагарінаАДРЕСА_1, РНОКПП:НОМЕР_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлої 17.08.1997 року, право на завершення приватизації та одержання правовстановлюючого документу на 1/2 частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,20га, яка розташована по вул. Леніна, 35 у с. Миколаївка, Овідіопольського району Одеської області та була безоплатно передана спадкодавці у порядку приватизації у відповідності до рішення Миколаївської сільської ради Овідіопольського району Одеської області № 57 від 15.09.1997 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22.06.2018 року.

Суддя: ОСОБА_5