Справа № 216/5412/17
Провадження № 2/216/1109/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
14 червня 2018 року м. Кривий Ріг
Дніпропетровська область
Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Онопченка Ю.В.,
за участю секретаря судового засідання Нестеренко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 8, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -
Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_2 є його матір'ю. Батько ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_6. Відповідач злісно ухиляється від виконання батьківських обов'язків, а саме: не займається вихованням та утриманням, не цікавиться його навчанням у Міжрегіональному центрі професійної перепідготовки звільнених у запас військовослужбовців, не піклується про його духовний та фізичний розвиток. Всі домашні справи він виконує самостійно. Позивач живе за рахунок пенсії по втраті годувальника (батька), яку отримує його рідний дядько ОСОБА_4, з яким він купує продукти та необхідні речі. Мати ніде не працює, не має засобів для існування та харчується за рахунок пенсії позивача по втраті годувальника. Крім того відповідач систематично зловживає спиртними напоями, перебуває на обліку у лікаря-нарколога КЗ «Криворізький психоневрологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» з приводу хронічного алкоголізму, неодноразово стаціонарно лікувалась, але безрезультатно. Вона продовжує зловживати алкогольними напоями на виносити речі з дому, які продає та купує алкоголь.
Асоціальний спосіб життя відповідача негативно вливає на психічний стан здоров'я позивача.
На підставі вищевикладеного, позивач просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно позивача та стягнути з неї аліменти на його утримання на користь його опікуна в розмірі ? частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму.
Позивач у судове засідання призначене на 14 червня 2018 року не з'явився, надав суду заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити та проти заочного розгляду справи не заперечував. У судовому засіданні 31 травня 2018 року надав пояснення по суті позову та наполягав на позбавленні батьківських прав відповідача відносно нього, як неповнолітньої дитини.
Відповідач у судове засідання не прибула, належним чином була повідомлена про день та час слухання справи, причини своєї неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не надала, у зв'язку з чим судом ухвалено здійснювати заочний розгляд справи без участі відповідача відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, за правилами загального позовного провадження.
Представник третьої особи ОСОБА_5 в судове засідання призначене на 14 червня 2018 року не з'явилась, надавши висновок виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, як органу опіки та піклування, в якому висловлено думку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. 31 травня 2018 року в судовому засіданні надала пояснення та просила суд задовольнити позов.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідач ОСОБА_2 є матір'ю позивача неповнолітнього ОСОБА_1. Батько позивача ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3, актовий запис № 549 (а.с. 12).
ОСОБА_2 злісно ухиляється від виконання батьківських обов'язків у вихованні сина: не доглядає за ним, не піклується про стан його здоров'я, фізичний і духовний розвиток, не цікавиться його навчанням, що підтверджується характеристикою, виданою Міжрегіональним центром професійної перепідготовки звільнених у запас військовослужбовців (а.с. 10).
Також, згідно з довідкою № 1449 від 04.10.2017 року (а.с. 7) та характеристикою (а.с. 8-9) вбачається, що ОСОБА_1 дійсно є учнем Міжрегіонального центру професійної перепідготовки звільнених у запас військовослужбовців, за денною формою навчання, на бюджетній основі з 01.09.2016 року по 30.06.2019 року, за професією «Кухар. Офіціант». За характером відповідальній, врівноважений, з повагою ставиться до дорослих, добросовісно виконує доручення, на критику реагує адекватно. Мати ОСОБА_2 вихованням сина не займається, не відвідує батьківські збори. Рідний батько ОСОБА_4 систематично, за потребою, відвідує Центр, підтримує зв'язок з класним керівником та проявляє інтерес до навчання племінника та умов його проживання.
Відповідно до змісту побутової характеристики, посвідченої головою ОСББ «АДРЕСА_2» ОСОБА_6 (а.с. 11) вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 проживає сім'я: мати - ОСОБА_2 та два її сини: ОСОБА_7, 1996 року народження та ОСОБА_1, 2001 року народження. ОСОБА_2 веде не нормальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, не працює, часто просить у сусідів гроші у борг або випити. Вихованням неповнолітнього сина вона не займається, тому що завжди нетвереза або знаходиться в лікарні.
З витягу з акту обстеження матеріально-побутових умов проживання (а.с. 6) встановлено, що умови проживання для неповнолітнього ОСОБА_1 не задовільні, квартира потребує ремонту та систематичного санітарно-гігієнічного прибирання.
Згідно з довідкою комунального закладу «Криворізький психоневрологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» (а.с. 13-14) ОСОБА_2 перебуває на «Д» обліку в лікаря-нарколога з жовтня 2016 року з діагнозом: психічні та поведінкові розлади в результаті вживання алкоголю, синдром залежності. Останній раз проходила лікування в лютому 2017 року.
Відповідно до змісту листа Криворізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді виконавчого комітету Криворізької міської ради № 04.10.2017 року № 920/7 (а.с. 15-16) вбачається, що з 29.03.2017 року на обліку перебуває сім'я як така, що опинилась у складних життєвих обставинах, ОСОБА_2, яка має на вихованні неповнолітнього сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3. За період перебування сім'ї під соціальним супроводом був проведений ряд заходів для подолання складних життєвих ситуацій, проте відповідач на облік до міського центру зайнятості так і не стала, корекційну програму не пройшла.
Згідно з висновком Виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, як органу опіки та піклування від 13 червня 2018 року № 8/33-2041, Виконком вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3.
Свідок ОСОБА_4, який є рідним братом відповідача, надав пояснення в судовому засіданні та вважав за необхідне позбавити ОСОБА_2 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, оскільки відповідач вживає алкогольні напої, жебракує, всі гроші витрачає на алкоголь, при цьому участі в утриманні та вихованні сина не приймає, асоціальний спосіб життя матері негативно впливає на психічний стан здоров'я дитини. Він, будучи дядьком позивача допомагає ОСОБА_1 матеріально та бере участь в його вихованні.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) (надалі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Так, статтею 23 Конвенції про права дитини, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства.
В силу ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною;4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Частиною 1 статті 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Як вбачається з роз'яснень, викладених в п. 16 постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.
Статтею 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
Таким чином, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд вважає, що винна поведінка матері щодо свідомого самоухилення від виконання батьківських обов'язків знайшла своє підтвердження в матеріалах справи.
В судовому засіданні безперечно доведений факт, що відповідач ОСОБА_2. долею свого сина не цікавиться, не приймає участі у його вихованні, та взагалі веде себе байдуже. При цьому дитина потребує матеріальної допомоги та батьківської підтримки.
Таким чином, аналізуючи здобуті у справі докази, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню та відповідач має бути позбавлена батьківських прав у відношенні до своєї неповнолітньої дитини, оскільки не займається її вихованням, утриманням та не виконує свої батьківські обов'язки.
Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей.
Частиною 6 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.
Згідно з ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.
Частиною 3 статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК (ред. 2004 року) та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК (ред. 2004 року) вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.
08.07.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 102 від 08.06.2017, яким внесено зміни до ч.2 ст.182 СК України, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Таким чином, при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на корись позивача, з метою недопущення порушення прав дитини, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог в частині визначення нижньої межі розміру аліментів, оскільки позивач просить стягувати аліменти не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тоді як згідно із змінами до Сімейного кодексу України розмір аліментів не може бути меншим за 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України).
На підставі вищевикладеного, враховуючи, що відповідач є працездатною особою, наявність на утриманні інших неповнолітніх осіб та непрацездатних батьків не встановлено, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів в 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення сином повноліття, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки саме такий розмір призначених аліментів буде виправданий дійсними потребами, обумовлений фактичними обставинами справи та сприятиме меті зобов'язання щодо утримання.
Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 150, 164, 165, 166, 180-182 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», ст. ст. 12, 13, 76-81, 133, 137, 166, 223, 247, 259, 263-265, 280-282, 430 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3.
Стягувати щомісячно з ОСОБА_2 аліменти на користь опікуна, на утримання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову, а саме: з 24 жовтня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до ст. 430 ЦПК України, рішення суду про стягнення аліментів допустити до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:
-позивач: ОСОБА_1, який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, РНОКПП НОМЕР_1, проживає за адресою: АДРЕСА_1;
-відповідач: ОСОБА_2, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_7 в м. Київ, паспорт серії НОМЕР_4, РНОКПП НОМЕР_2, проживає за адресою: АДРЕСА_1;
Суддя Ю.В. Онопченко