Справа № 628/2209/18
Провадження №2/628/1177/18
10 вересня 2018 року Купянський міськрайонний суд Харківської області
у складі: головуючого судді Скородєлової В.В.
за участю секретаря судового засідання Буткової В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження у залі суду в м. Купянську Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, представник позивача: ОСОБА_2 до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон»» про захист прав споживачів шляхом визнання права власності на придбане майно, -
Позивач ОСОБА_1, в інтересах якого діє його представник: ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, в якому просить: визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на придбане майно - легковий автомобіль «FIAT DOBLO» 2014 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1, обєм двигуна 1248; припинити право власності ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» на проданий легковий автомобіль «FIAT DOBLO» 2014 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1, обєм двигуна 1248; зобовязати ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» припинити обтяження на автомобіль «FIAT DOBLO» 2014 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1.
В обґрунтування позову зазначено, що 17.09.2015 року між ОСОБА_1 та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу № 002833 від 17.09.2015 року. Згідно п. 3.1 предметом цього договору був автобус А079.35 Турист.
17.11.2015 року між ОСОБА_1 та відповідачем було укладено додаткову угоду до договору фінансового лізингу № 002833 від 17.09.2015 р., згідно якої предмет лізингу був змінений на автомобіль FIAT DOBLO. Такий автомобіль ОСОБА_1 був придбаний для власних потреб.
24.04.2017 року між ОСОБА_1 та відповідачем було укладено додаткову угоду до договору фінансового лізингу № 002833 від 17.09.2015 року, згідно якої позивач повинен був здійснити остаточні розрахунки не пізніше 26.04.2017 р. в сумі 178548,08 грн. з яких 173523,08 грн. - відшкодування платежів відповідно до Додатку № 2/1 від 18.11.2015 р. до основного договору та 5025 грн. - викупна вартість відповідно до Додатку № 2/1 від 18.11.2015 р. до основного договору.
Вищевказану суму позивачем було сплачено, що підтверджується копією квитанції від 26.04.2017 р.. Оскільки ОСОБА_1 були сплачені всі необхідні кошти на рахунок відповідача, умови договору позивачем виконані.
Наступного дня між ОСОБА_1 та відповідачем було укладено договір купівлі - продажу та акт приймання-передачі транспортного засобу.
Вирішивши продати цей автомобіль позивач дізнався, що він належить не йому, а відповідачу, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та двома витягами з сайту МВС України, які були зроблені на імя ОСОБА_1 та на імя відповідача.
На прохання позивача переоформити автомобіль на позивача, відповідач повідомив про неможливість переоформити даний автомобіль, оскільки він начебто знаходиться під забороною відчуження та розпорядження, що підтверджується електороними листами від 26.04.2017 р., 27.04.2017 р., 16.04.2018 р. та скріншотом з сайту електроної пошти. Однак згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна будь-яка інформація відсутня.
Таким чином, вищевказане грубо порушує права позивача, закріплені у ст.. 41 Конституції України.
Ухвалою судді від 09.08.2018 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження.
В судове засідання позивач ОСОБА_1, представник позивача: ОСОБА_2 не зявилися, від представника позивача ОСОБА_4 до суду надійшла письмова заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та на їх задоволенні наполягають, а також не заперечують щодо винесення заочного рішення.
Представник відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон»» у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи, причину неявки до суду не повідомив, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, поважності неявки не убачається, у зв'язку з чим зі згоди позивача та на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Перевіривши письмові докази по справі, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до положень ч.1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч.2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що 17.09.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон»» було укладено договір фінансового лізингу за № 002833, відповідно до п.1.1 лізингодавець зобовязується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (предмет лізингу визначений у п. 3.1 цього договору - автобус А079.35 Турист), а лізингоодержувач зобовязується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору (а.с. 3-8).
17.11.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон»» було укладено додаткову угоду до договору фінансового лізингу № 002832 від 17.09.2015 р. (а.с. 10).
17.11.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон»» було укладено додаткову угоду до договору фінансового лізингу № 002830 від 17.09.2015 р. (а.с. 11).
Також 17.11.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон»» було укладено додаткову угоду до договору фінансового лізингу № 002831 від 17.09.2015 р. (а.с. 11).
24.04.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон»» було укладено додаткову угоду до договору фінансового лізингу № 002833 від 17.09.2015 року, згідно якої позивач повинен був здійснити остаточні розрахунки не пізніше 26.04.2017 р. в сумі 178548,08 грн. з яких 173523,08 грн. - відшкодування платежів відповідно до Додатку № 2/1 від 18.11.2015 р. до основного договору та 5025 грн. - викупна вартість відповідно до Додатку № 2/1 від 18.11.2015 р. до основного договору (а.с. 13).
27.04.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон»» укладено договір купівлі-продажу №0002833/01 відповідно до п. 11.2 договору фінансового лізингу №002833 від 17.09.2015 року, відповідно до якого лізингоодержувач має право придбати у власність (викупити) предмет лізингу по його викупній (залишковій) вартості за окремо укладеним договором купівлі-продажу (а.с. 14). Сторонами даного договору було підписано акт звірки взаємних розрахунків за період 17.09.2014 року 24.04.2017 року по договору фінансового лізингу №002833 від 17.09.2015 р.(а.с. 15).
На вищевказаний автомобіль мається поліс №АЕ/5720266 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 39), де страхувальник є ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон»» та є поліс №АЕ/0969095 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 40), де страхувальник є ФОП ОСОБА_1.
Згідно п. 11.3 договору №002833 фінансового лізингу від 17.09.2018 року набуття у власність (викуп) предмета лізингу відбувається не раніше сплати лізингоодержувачем всіх платежів, передбачених п. 11.1 та п. 11.2 даного договору, в повному обсязі та витрат, які зазнав чи міг зазнати лізингодавець у звязку з переходом права власності щодо предмета лізингу.
Позивачем ОСОБА_1 сплачено на рахунок відповідача у повному обсязі суму боргу за транспортний засіб на підтвердження чого надані копії платіжних доручень та квитанцій (а.с. 17-20), однак відповідно до позовної заяви та матеріалів наданих до неї позивачем, на прохання позивача переоформити автомобіль на нього, відповідач повідомив про неможливість переоформити даний автомобіль, оскільки він знаходиться під забороною відчуження та розпорядження, що підтверджується електороними листами від 26.04.2017 р., 27.04.2017 р., 16.04.2018 р. та скріншотом з сайту електроної пошти. Однак згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна будь-яка інформація відсутня.
Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
Згідно ст. 1 ЗУ «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про фінансовий лізинг», частини другої статті 806 ЦК України відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються цим законом, положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.
Відповідно до ч.1, ч. 2 ст.9 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувачу (сублізингоодержувачу) забезпечується захист його прав на предмет лізингу нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту прав власника. Лізингоодержувач (сублізингоодержувач) має право вимагати, у тому числі й від лізингодавця, усунення будь-яких порушень його прав на предмет лізингу.
Відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти. Суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 391 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду тільки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.
Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 і 376 ЦК України.
У решті випадків право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).
Статтею 391 ЦК України, на яку позивач посилається як правову підставу для звернення до суду з позовом, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.
Таким чином, можна зробити висновок, що умови договору фінансового лізингу кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).
Положеннями укладеного договору передбачено, що лізингодавець зобовязався придбати та передати на умовах фінансового лізингу в користування майно (предмет лізингу), а лізингоодержувач зобовязався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові й інші платежі згідно з умовами цього договору.
Аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу, укладеного між позивачем та відповідачем, дає підстави дійти висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положенняхЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі неналежної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.
Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Сторонами не заявлено клопотань про витребування інших доказів, виклик свідків чи призначення судових експертиз, а тому суд вирішив справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України.
Оцінюючи усі докази у їх сукупності суд вважає обґрунтованими обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог.
Суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.
Оскільки позовні вимоги позивача задоволені, суд за правилами ч. 6 ст.141 ЦПК України має підстави покласти судовий збір на іншу сторону та стягнути із відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. - у розмірі ставки судового збору, встановленого ЗУ "Про судовий збір"..
Керуючись ст.ст.7, 10, 12, 76, 77, 80, 81,141, 258-260, 263-265, 268, 280, п.9, п. 15, п.п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 328, 391, 806 ЦК України, Законом України «Про фінансовий лізинг», Законом України «Про захист прав споживачів», суд
Позов ОСОБА_1, представник позивача: ОСОБА_2 до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон»» про захист прав споживачів шляхом визнання права власності на придбане майно задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3, право власності на придбане майно - легковий автомобіль «FIAT DOBLO», 2014 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1, обєм двигуна 1248.
Припинити право власності ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на проданий легковий автомобіль FIAT DOBLO», 2014 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1, обєм двигуна 1248.
Зобовязати ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» припинити обтяження на автомобіль «FIAT DOBLO», 2014 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1.
Стягнути з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон»» в дохід держави судовий збір у розмірі 704,80 грн..
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Харківської області через Купянський міськрайонний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин

На виконання вимог ч. 10 ст. 272 ЦПК України суд повідомляє учасникам справи веб-адресу сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою вони можуть отримати інформацію по даній справі: http://kpm.hr.court.gov.ua/sud2023/gromadyanam/csz/.

Повний текст рішення суду виготовлений 19.09.2018 року.

Суддя: В.В. Скородєлова