Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 332/3695/15 Головуючий у 1-й інстанції: Безлер Л.В.
Провадження № 22-ц/778/1516/18 Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Полякова О.З.

Суддів Воробйової І.А.

ОСОБА_2

При секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність начальника Заводського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області щодо розгляду заяви про тимчасове не проведення будь-яких виконавчих дій та надання відстрочки виконання рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на на бездіяльність начальника Заводського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області щодо розгляду заяви про тимчасове не проведення будь-яких виконавчих дій та надання відстрочки виконання рішення.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що 15.06.2016 року державним виконавцем Заводського ВДВС м. Запоріжжя винесена постанова про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа виданого 01.06.2016 року Заводським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з нього на користь ОСОБА_4 заборгованості у сумі 52182.00 грн.

У той же час 01.12.2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ним було направлено касаційну скаргу на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15.03.2016 року та на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 19.05.2016 року про скасування вищевказаних рішень та передачу справи на новий розгляд.

У зв'язку з цим 11.12.2017 року він звернувся до ВДВС з заявою про не проведення тимчасово будь-яких виконавчих дій щодо стягнення заборгованості та відстрочки виконання рішення суду на час перегляду касаційної скарги.

19 грудня 2017 за підписом начальника Заводського ВДВС м. Запоріжжя йому було відмовлено в задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення суду.

Враховуючи вищевикладене просив суд визнати неправомірною бездіяльність начальника Заводського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя щодо розгляду заяви про тимчасове не проведення будь-яких виконавчих дій та надання відстрочки виконання рішення. Надати відстрочку виконання рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15.03.2016 року по стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованості за виконавчим листом виданим 01.06.2016 року на час перегляду касаційної скарги чи відмови в задоволенні такої заяви у цивільній справі та набрання нею законною сили.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2018 року в задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду, справу направити для розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

В силу ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до Цивільного процесуального Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця, або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець повинен здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та порядку, встановленому виконавчим документом і Законом.

Згідно ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою або за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення чи зміну способу і порядку виконання.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає,виходячи з особливого характеру обставин, ию ускладнюють або виключають виконання рішення(хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувану, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Як було встановлено судом першої інстанції, 11.12.2017 року ОСОБА_3 звернувся до Заводського ВДВС м. Запоріжжя і з заявою про тимчасове не проведення будь-яких виконавчих дій та надання відстрочки виконання рішення суду.

19 грудня 2017 року боржнику було над відповідь про відмову у задоволенні заяви, з тих підстав, що діючим законодавством не передбачено з наданих боржником підстав не проводити будь-яких виконавчих дій.

З 01.06.2016 року рішення суду про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованості у сумі 52 180 грн. не виконується, оскільки скаржник, як було встановлено державним виконавцем, звільнився з КП «Титан» у 2016 році.

Крім того, боржником було відчужено нерухоме майно, з місця реєстрації боржник знявся та на виклики до державного виконавця не зявлявся.

Отже, з огляду наведеного вбачається, що відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_3 про не проведення тимчасово будь-яких виконавчих дій щодо стягнення заборгованості та відстрочки виконання рішення суду, державний виконавець діяв в межах своїх повноважень визначених ЗУ «Про виконавче провадження», що в свою чергу свідчить про відсутність будь-яких порушень чинного законодавства з боку державного виконавця.

Окрім цього, відповідно до ч.4 ст. 435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, відстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об'єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим. Підстави для відстрочки виконання рішення повинні бути чітко встановлені та підтверджені відповідними доказами.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте, ОСОБА_3 не було подано суду жодного належного та допустимого доказу, який би слугував підставою для відстрочки виконання судового рішення від 15.03.2016 року.

З урахуванням наведеного, колегія вважає, що суд з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2018 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 22.06. 2018 року.

Головуючий:

Судді: