АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/2949/17Головуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В.
Провадження № 22-ц/789/857/18 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2018 року м. Тернопіль

Апеляційний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - Костіва О.З.

суддів - Храпак Н. М., Сташків Б. І.,

з участю секретаря - Романюк Х.Ю.

за участю представника апелянта ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі цивільну справу № 607/2949/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 червня 2018 року, ухваленого суддею Ромазаном В.В., повний текст якого складено 22 червня 2018 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (в даний час АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до Тернопільського міськрайонного суду із даним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 22 квітня 2010 року ОСОБА_3 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписала заяву №б/н, згідно якої отримала кредит у розмірі 13265.78 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, відповідачка не здійснює платежів в рахунок погашення суми кредиту та відсотків, чим порушує взяті на себе зобов'язання, в звязку із чим просили суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 106057.69 грн., з яких 26057.69 грн. - заборгованість за кредитом, 80000 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 червня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 22 квітня 2010 року в сумі 106057 грн. 69 коп., а також 1600 грн. 00 коп. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні позовом в суд.

23 вересня 2018 року ОСОБА_3 на вищевказане рішення суду подала апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Зазначає, що анкета - заява не містить жодної інформації про те, що вона отримувала банківську картку та кошти в сумі 13265.78 грн. У самій анкеті - заяві у графі «Бажаний кредитний ліміт» не прописана сума кредиту, тобто її підписання може свідчити лише про намір отримання картки без узгодження суми. Один лише факт підписання анкети - заяви не може вказувати на отримання в подальшому нею банківської картки та розміщених на ній коштів.

Вказує, що не ознайомлювалась з тією редакцією Умов та правил надання банківських послуг, копію яких долучено до справи, про що свідчить відсутність її підпису під ними, а відповідно дані Умови та правила надання банківських послуг не можуть являтись складовою частиною договору, укладеного між нею та банком.

Крім того, банківські операції, які за твердженням позивача проведені між ними, не підтверджені жодними первинними документами, а виписка з рахункуне може бути належним доказом, оскільки не є первинним документом та не відповідає вимогам Положення про організацію операційної діяльності в банках України.

Також, наявність її фотографії з банківською карткою жодним чином не може свідчити про отримання нею в подальшому цієї картки та коштів на ній. Факт такого фотографування заперечує.

Апелянт звертає увагу на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки позовна заява подана лише у лютому 2017 року, а кредитні кошти, за твердженням позивача, отримані нею у квітні 2010 року. Позивачем не представлено до суду доказів внесення нею періодичних платежів, що могло б свідчити про визнання боргу та відповідно бути підставою для переривання строку позовної давності.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняте нове, яким в задоволені позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу від АТ КБ «ПриватБанк» не надходив.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» проти апеляційної скарги заперечила та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Судом встановлено наступні обставини.

22 квітня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви, за умовами якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 13265.78 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

При підписанні 22 квітня 2012 року анкети-заяви, у розділі «зазначте бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою «Універсальна»/GOLD», ОСОБА_3 не вказала суму.

ОСОБА_3 заповнено відповідні розділи вказаної анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг та поставлено свій підпис про згоду на укладення договору. Справжність підпису, що міститься в анкеті-заяві, відповідачем не оскаржувалось.

Таким чином, відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами ті правилами надання банківських послуг», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та «Тарифами ОСОБА_4», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між нею та ОСОБА_4 Договір про надання банківських послу (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві.

З матеріалів справи вбачається, що укладений кредитний договір за №б/н від 22 квітня 2012 року складається з анкети-заяви позичальника, пам'ятки клієнта, якою є довідка про умови кредитування з використанням картки «Універсальна», Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом голови правління ПАТ КБ «Приватбанк» №СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та тарифів банку. В анкеті-заяві відповідач своїм підписом засвідчила, що вона ознайомилась і погодилась із Умовами та правилами надання банківських послуг.

Окрім цього, з розрахунку заборгованості (а.с.8-9) та виписок про рух коштів (а.с.193-201) вбачається, що отримавши кредит, відповідач тривалий час здійснювала його часткове погашення.

З огляду на вищевказане, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про існування між сторонами кредитних правовідносин, оскільки встановлено і це не заперечується сторонами, що відповідач підписала анкету-заяву, тобто прийняла пропозицію позивача та приєдналася до договору згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг на умовах, викладених у зазначеній анкеті-заяві. Отже, факт наявності кредитних правовідносин між сторонами доведений належним чином.

З урахуванням наведеного, правильний є висновок суду першої інстанції про те, що між сторонами було укладено договір на отримання кредиту, що підтверджується наявними у справі матеріалами, а саме: розрахунком заборгованості та випискою про рух коштів, з яких вбачається, що отримавши кредит відповідач тривалий час користувалася коштами, отримувала їх через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали, в касах магазинів та здійснювала часткове погашення кредиту, що свідчить про визнання нею свого боргу та що відповідач є активним користувачем банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» та її було неодноразово ідентифіковано у програмних комплексах банку.

Окрім цього, факт видачі кредитної картки відповідачу, що було зафіксовано фотографуванням (а.с.101).

Таким чином, анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку складає між відповідачем та банком договір, за яким ОСОБА_3, отримавши від банку кошти у кредит, своїх зобов'язань з їх повернення і сплати процентів за користування грошима не виконала.

З огляду на викладене, апеляційний суд не бере до уваги доводи апелянта про те, що ОСОБА_3 не отримувала кредиту та їй не видавалась кредитна картка.

При укладенні даного Договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням ОСОБА_4. Клієнт дає право ОСОБА_4 в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою Позичальника на прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого ОСОБА_4.

Власник картрахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, що передбачено п.2.1.1.5.7 Договору.

Овердрафт (п.1.1.1.52 зазначених Умов) це короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операцій по платіжній картці над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування.

Згідно п.2.1.1.12.6 «Умов та правил надання банківських послуг», Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами ОСОБА_4», що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті www.privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік.

Пунктом 1.1.3.2.4 зазначених Умов передбачено, що Банк має право здійснювати зміну ОСОБА_4, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого Кредиту (кредитного ліміту), зобов»язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема у виписці по картковому рахунку згідно з п.1.1.3.1.9. Якщо на протязі 7 днів Банк не отримав повідомлення від клієнта про непогодження із змінами, то вважається, що Клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку Кредиту (кредитного ліміту) Банк залишає за собою в односторонньому порядку, за власним рішенням ОСОБА_4 без попереднього повідомлення клієнта.

Відповідно до п.1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього ж терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично пролонгується на такий же термін.

Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, Позичальник зобов'язуєгься погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно п.2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу ОСОБА_4 виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди ОСОБА_4.

Відповідно до п.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, у випадку незгоди із зміною Правил та/або ОСОБА_4, позичальник зобов'язується звернутись до ОСОБА_4 для розірвання Договору і погасити заборгованість, що виникла перед ОСОБА_4, у тому числі й заборгованість, що виникла протягом 30 днів з моменту повернення карток, виданих власнику і його довіреним особам. У разі незгоди зі списанням коштів із картрахунка інформувати (також письмово, якщо вирішення питання передбачає таку необхідність) Банк про це протягом тридцяти п'яти днів з моменту списання.

Відповідно до п.2.1.1.12.11 Умов та правил надання банківських послуг, Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої ОСОБА_4 частці в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим Договором.

Умови продовження строку дії картки визначені у розділі 3 Правил користування платіжною карткою. Зокрема, п.п.3.1.1., 3.1.3 передбачено, що строк дії картки зазначений на лицьовому боці карки (місяць і рік). Карка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця. По закінченню строку дії відповідна картка продовжується (лонгується) ОСОБА_4 на новий строк шляхом надання клієнту карки з новим строком дії, якщо раніше (до початку місяця строку дії) не надійшла письмова заява держателя про закриття карткового рахунку, а також за умови операцій грошових коштів на картрахунку для оплати послуг з конання розрахункових операцій по картрахунку (у передостанній день місяця закінчення строку дії) і при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором. Пунктом 5.4 Правил користування платіжною карткою встановлено, що строк погашення кредиту (кредитного ліміту, кредитної лінії) у повному обсязі здійснюється не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці.

Як вбачається із виписки про рух коштів по рахунку відповідача за період з 01 квітня 2010 року по 05 вересня 2017 року, наданої позивачем, відповідачем із відкритого їй карткового рахунку знімались періодично кредитні кошти, вона проводила нею розрахунки за придбані товари, а також здійснювалось погашення кредитної заборгованості.

Останнє таке погашення було проведено нею 31 грудня 2014 року на суму 1000 гривень.

Як вбачається із довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки ОСОБА_3 картковий рахунок 399186 (а.с.192), відповідачу змінювався кредитний ліміт 19 липня 2013 року та він був встановлений у розмірі 13265.78 грн., проведено перевипуск карти та переоформлення на універсальну картку 27 вересня 2013 року. Строк дії карти встановлено до березня 2017 року.

Відповідач погодилась із встановленням зазначеного кредитного ліміту на кредитну карту, із одержанням карти на строк дії до березня 2017 року, здійснювала по ній зняття ті поповнення коштів.

Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (стаття 11 ЦК України).

Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ст.207 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Таким чином, у силу статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Відповідач ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором не виконала, в звязку із чим в неї виникла заборгованість.

На підтвердження вказаних обставин до позовної заяви додано розрахунок заборгованості, яка утворилась станом на 31 січня 2017 року.

Як вбачається із даного розрахунку, поданого ПАТ КБ «Приватбанк», станом на 31 січня 2017 року заборгованість ОСОБА_3 перед банком за кредитним договором становить 160240.89 грн., яка складається із наступного:

- 26057.69 грн. - заборгованість за кредитом;

- 131583.20 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом;

- 2600.00 грн. - заборгованість за пенею та комісією.

ОСОБА_4 заявив вимоги до боржника про погашення частини заборгованості за кредитним договором, в сумі 106 057.69 грн., з яких:

- 26 057.69 грн. - заборгованість за кредитом;

- 80 000.00 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом.

Колегія суддів не погоджується з твердженям апелянта про те, що банківські операції ОСОБА_3 не підтверджені жодними первинними документами, оскільки виписки по особовому рахунку боржника, відповідно до положень статей 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є первинними документами.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 року справа № 571/480/17.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що в додаткових поясненнях до заяви про перегляд заочного рішення від 20 вересня 2017 року представник відповідач ОСОБА_1 просив про застосування строків позовної давності (а.с.116-119).

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статгі 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року, справа №6-14цс14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Як встановлено судом, відповідачем ОСОБА_3 останнє погашення заборгованості за кредитним договором №б/н від 22 квітня 2010 року здійснено 31 грудня 2014 року на суму 1000.00 грн. (поповнення картки в терміналі самооблуговування: м.Тернопіль, вул.Бережанська, буд.53, магазин «Родзинка»). Після цього жодного платежу по сплаті заборгованості по кредитній картці нею не вносилось.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що для того, щоб провести вищевказану операцію через термінал самообслуговування необхідно пройти ідентифікацію особи як клієнта банку.

Крім того, згідно Правил користування платіжною карткою, строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця.

З матеріалів справи вбачається, що строк дії перевипущеної картки - до останнього дня березня 2017 року.

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся із позовом в суд 06 березня 2017 року, тобто до спливу строку позовної давності.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не пропущено строки позовної давності звернення до суду.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, спір вирішено із дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 червня 2018 року залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_3 в користь держави 2400.00 грн. судових витрат за апеляційний розгляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 18 вересня 2018 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи