Провадження № 2/761/1769/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2018 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

в складі: головуючого-судді Мальцева Д.О.,

за участю секретаря Ставничого Н.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача-1 Ємельянчикова Д.А.

представника відповідача-2 Лисицька Ю.В.

представник третьої особи не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Укрпошта», Головне управління державної казначейської служби України, третя особа Правобережне об'єднання управління пенсійного фонду України у м. Києві, про стягнення немайнової шкоди,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2016 року ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, згідно якого, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, прийнятої судом до розгляду, просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» в особі філії Київської міської дирекції ПАТ «Укрпошта» на його користь 55 845,00 грн. немайнової шкоди, заподіяною невиплатою пенсії.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 04.10.2016 року в відділенні поштового зв'язку №56 на вул. Борщагівській в м.Києві представнику позивача за довіреністю - ОСОБА_1 було відмовлено у виплаті належної позивачу пенсії.

При цьому, підставою для такої відмови слугувало те, що довіреність, яка була пред'явлена представником позивача для підтвердження права останньої отримувати від імені позивача належну йому пенсію, не містила інформацію щодо наявності в ОСОБА_1 такого права.

Разом з тим, позивач вважає таку відмову відповідача протиправною, адже довіреність, на підставі якої ОСОБА_1 з 2001 року отримує пенсію позивача, передбачає право повіреної на вчинення такої дії від імені позивача.

За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що вищенаведені протиправні дії відповідача щодо безпідставної відмови у виплаті пенсії негативно вплинули на стан здоров'я позивача та порушили його нормальну життєдіяльність, як людини, для якої пенсія є єдиним джерелом для існування, останній, враховуючи характер та обсяг душевних страждань, оцінює розмір завданої йому моральної шкоди на суму 55 845,00 грн.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Києва від 22.12.2016 року позовну заяву ОСОБА_4 до Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта», Головного управління державної казначейської служби України, третя особа - Управління Пенсійного фонду України в Солом'янському районі м.Києва, про стягнення моральної шкоди, було повернуто позивачу через невиконання останнім вимог ухвали суду від 27.11.2016 року про залишення позовної заяви без руху.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, 09.03.2017 року представником позивача було подано до суду апеляційну скаргу, яка ухвалою Апеліяційного суду м.Києва від 07.06.2017 року була задоволена в повному обсязі.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_7 від 22.06.2017 року було відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом.

03.10.2017 року на адресу суду надійшли заперечення Головного управління Державної казначейської служби України у м.Києві на позовну заяву, згідно змісту яких відповідач просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на недоведеність позивачем факту завдання йому моральної шкоди.

Разом з тим, у зв'язку зі звільненням судді ОСОБА_7 у відставку з 17.10.2017 року, Розпорядженням Керівника апарату Шевченківського районного суду м.Києва від 22.11.2017 року за № 01-08-1128 дану цивільну справу було передано на потворний автоматичний розподіл.

Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.11.2017 року матеріали даної цивільної справи передано для розгляду судді Мальцеву Д.О.

Ухвалою від 23.11.2017 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду у судовому засіданні.

05.01.2018 року на адресу суду надійшли заперечення ПАТ «Укрпошта» в особі філії Київська міська дирекція ПАТ «Укрпошта» на позов, згідно змісту яких відповідач просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не доведено причинно-наслідкового зв'язку між фатком неотримання пенсії та лікуванням, спричиненим глибокими душевними стражданнями внаслідок неможливості отримати пенсію.

Ухвалою від 27.02.2018 року розгляд справи вирішено продовжити у загальному позовному порядку зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвалою від 28.03.2018 року було закрито підготовче засідання, а справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити.

Представник відповідача ПАТ «Укрпошта» Ємельнчиков Д.А. в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував в повному обсязі.

Представник відповідача Головного управління державної казначейської служби України в м.Києві Лисицька Ю.В. у судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову.

Третя особа Правобережне об'єднання управління пенсійного фонду України у м. Києві в судове засідання свого представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки свого представника в судове засідання суд не сповістила.

Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, зібрані в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до ч.1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Як передбачено ч.2 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія може виплачуватися за довіреністю, порядок оформлення і строк дії якої визначаються законом.

При цьому, положеннями п.5.6 Інструкції про виплату та доставку пенсій, соціальних допомог національним оператором поштового зв'язку України, Міністерства праці та соціальної політики України від 28.04.2009 року №464/156, постановою правління Пенсійного фонду України від 28.04.2009 року №14-1, також передбачено, що виплата пенсії може здійснюватися за довіреністю.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 04.10.2016 року в відділенні поштового зв'язку №56 на вул. Борщагівській в м.Києві представнику позивача за довіреністю - ОСОБА_1 було відмовлено у виплаті належної ОСОБА_4 пенсії.

При цьому, як вбачається з листа Київської міської дирекції УДПЗЗ «Укрпошта» від 21.10.2016 року, підставою для такої відмови слугувало те, що довіреність, яка була пред'явлена представником позивача для підтвердження права останньої отримувати від імені позивача належну йому пенсію, не містила інформацію щодо наявності в ОСОБА_1 такого права.

Так, відповідно до положень ч.3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Згідно з ч.1 ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку він представляє.

Крім того, ч.1 ст. 238 ЦК України встановлено, що представник може бути упоноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Як вже зазначалось вище, відповідач обгруновує свою відмову у видачі пенсії представнику позивача відсутністю в останнього право на її отримання.

Між тим, проаналізувавши зміст довіреності, посвідченої державним нотаріусом П'ятої Київської державної нотаріальної контори 12.09.2015 року, суд приходить до висновку про потиправність дій працівників ПАТ «Укрпошта» щодо відмови ОСОБА_1 у видачі пенсії позивача за жовтень 2016 року, адже, як вбачається, позивач цією довіреністю надав ОСОБА_1 відповідне право шляхом уповноваження її бути «його представником у всіх державних, громадських, господарських та інших підприємствах, установах, органах, організаціях, незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності…. яка дає їй право …. розписуватися за ОСОБА_4, здійснювати необхідні платежі, … узгоджувати від імені ОСОБА_4 будь-які питання, а також виконувати всі інші дії, пов'язані з виконанням цієї довіреності».

Більше того, представник ПАТ «Укрпошта» в судовому засіданні не заперечував тієї обставини, що за цією довіреністю ОСОБА_1 неодноразово отримала пенсію позивача.

В свою чергу, ст. 46 Конституції України встановлює, що громадяни мають право на соціальний захист, що виключає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, виходячи з вищенаведених положень Основного Закону, протиправними діями працівників ПАТ «Укрпошта» було порушено гарантоване Конституцією України право позивача на отримання належної пенсії.

Разом з тим, згідно вимог ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з вимогами ч.ч.1, 2 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, серед іншого, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Приписами ч.ч. 3, 4 ст. 23 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як роз'яснено в п.п. 3,5,9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року за №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При цьому, згідно методичних рекомендацій «Про відшкодування моральної шкоди», наданих Міністерством юстиції України листом від 13.05.2004 року за №35-13/797, моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, а також враховуючи те, що, як встановлено в судовому засіданні, пенсія позивача є єдиним джерелом для його існування, а її затримка спричинила нездатність пенсіонера, який є інвалідом, забезпечувати себе необхідними ліками та продуктами харчування тобто позбавила його можливості підтримувати мінімальний життєвий рівень, що, в свою чергу, викликало й моральні страждання, пов'язані з наявністю вказаних обмежень, суд приходить до висновку про правомірність заявлених вимог позивача про відшкодування моральної шкоди.

Однак, враховуючи усі встановлені судом по справі обставини, суд знаходить суму моральної шкоди в розмірі 55 845 грн. 00 коп. необгрунтовано завищеною та такою, що не відповідає ступеню перенесених страждань позивача, а тому вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_4 до ПАТ «Укрпошта», Головне управління державної казначейської служби України, третя особа Правобережне об'єднання управління пенсійного фонду України у м. Києві, про стягнення немайнової шкоди задовольнити частково та стягнути з ПАТ «Укрпошта» на користь позивача моральну шкоду у розмірі 2 801 грн. 00 коп., що дорівнює сумі вчасно невиплаченої пенсії за місяць.

Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з ПАТ «Укрпошта» на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 13, 23, 1167, 1172 ЦК України та керуючись та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 280-282, 289, 352, 354, п.п. 15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 до ПАТ «Укрпошта», Головне управління державної казначейської служби України, третя особа Правобережне об'єднання управління пенсійного фонду України у м. Києві, про стягнення немайнової шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ПАТ «Укрпошта» (м. Київ, вул.Хрещатик, буд.22, ) на користь ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, і.п.н.НОМЕР_1) моральну шкоду у розмірі 2801грн.

Стягнути з ПАТ «Укрпошта» (м. Київ, вул.Хрещатик, буд.22, ) на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м. Києва.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Повний текст рішення складено 18.06.2018 року.

Суддя :