БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1043/18
Провадження № 2/497/563/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2018 року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кравцової А.В.,

секретар судового засідання - Бекметова Х.В.,

розглянувши за відсутністю сторін у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Болград цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Каракуртська сільська рада Болградського району Одеської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

15.06.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить визнати ОСОБА_3В та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, у житловому будинку за адресою: Одеська область, Болградський район, с.Каракурт, вул.Шкільна,43, та зобов'язати Каракуртськую сільську раду зняти їх з реєстрації, мотивуючи свої вимоги тим, що він, позивач, є власником житлового будинку №43 по вулиці Шкільна в с.Каракурт, що підтверджується договором купівлі-продажу від 11.12.2017 року, укладеного між ним, позивачем, та відповідачами.

Відповідачі ОСОБА_3В та ОСОБА_2, продавши йому, позивачу, свій будинок, не проживають в ньому з літа 2016 року, виїхали до Росії, і з цього часу в будинку проживає він, позивач, зі своєю сім'єю, хоча договір купівлі-продажу вони уклали лише у грудні 2017 року. ОСОБА_3В та ОСОБА_2 не встигли знятись з реєстраційного обліку на момент укладення договору між ними. Вони приїхали на декілька днів у грудні для нотаріального оформлення їх договору і виїхали знову до Росії. Зазначене стало приводом для звернення до суду.

Сторони у судове засідання не зявилися, позивач та представники відповідачів надали суду заяви про розгляд справи за їхньою відсутністю, просять задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, відповідачі ОСОБА_3В та ОСОБА_2, згідно письмових пояснень їхнього представника, а також Кракуртська сільська рада не заперечують проти задоволення позову.

Відповідно ст.200ч.3 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши надані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини:

- згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 11.12.2017 року, позивач придбав у відповідачів ОСОБА_3В та ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: вул.Шкільна, 43 с.Каракурт (раніше с.Жовтневе) Болградського району Одеської області і сплатив за нього обговорену суму, про що зазначено в тексті договору (а.с.6);

- згідно витягу з Державного реєстру правочинів, цей договір був посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4І.(а.с.8);

- згідно довідки Каракуртської сільської ради Болградського району Одеської області, місце проживання відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстроване у ІНФОРМАЦІЯ_1, але вони там не проживають (а.с.14).

Згідно письмових пояснень ОСОБА_5 - представника відповідачів ОСОБА_3В та ОСОБА_2, відповідачі ОСОБА_3В та ОСОБА_2 тривалий час не проживають у спірному будинку і не потребують цього, оскільки, продавши його, виїхали для постійного проживання до Російської Федерації, оформили громадянство Росії, проте для зняття з реєстрації в Україні приїхати не можуть через велику відстань і відсутність в них такої необхідності, оскільки їх місце проживання зареєстроване вже в Росії.

Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1ст.317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб'єкти права власності є рівними перед законом.

Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися майном, яке йому належить, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї, за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців.

Аналіз наведених вище норм діючого законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас, відповідно до статті 7 Закону №1382-IV, припинення реєстрації місця проживання особи здійснюється протягом семи днів на підставі заяви цієї особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою чи померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає з вказаної норми, припинення реєстрації місця проживання особи може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

З огляду на те, що Закон №1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, в разі будь-яких обмежень у здійсненні свого права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15).

Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

Таким чином, з досліджених доказів судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 дійсно є власником житлового будинку, що розташований за адресою: Одеська область, Болградський район, с.Каракурт, вул.Шкільна,43, а відповідачі ОСОБА_3В та ОСОБА_2, що є вже колишніми власниками цього будинку, дійсно виїхали з нього, не проживають в ньому і не потребують цього тривалий час - більш, ніж шість місяців, суду не надано відомостей, що в них відсутнє інше місце проживання, але добровільно не вживають заходів щодо зняття з реєстрації за адресою розташування спірного будинку, тобто, не вбачається юридичної зацікавленості або прав відповідачів щодо цього будинку і позивача, що є підставами для визнання судом відповідачів такими, що втратили право на користування спірним житлом для захисту прав позивача вільно володіти своїм майном - житловим будинком - незалежно від волі сторонніх осіб.

Враховуючи усе вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв'язку з чим вони підлягають задоволенню.

Керуючись ст.71,72 Житлового кодексу України, ст.ст.317,319,321 ЦК України, ст.ст.4,10,13,76-81, 83, 95, 200, 247ч.2, 258,259,263-265,268ч.4,273,354,355 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Каракуртська сільська рада Болградського району Одеської області, - про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити в повному обсязі.

Визнати відповідачів ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням у житловому будинку №430, що розташований по вул.Шкільна у с.Каракурт Болградського району Одеської області.

Зобов'язати Каракуртську сільську раду Болградського району Одеської області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, за адресою: вулиця Шкільна, №43, с.Каракурт, Болградський район, Одеська область.

Рішення суду може бути оскаржене зацікавленими особами до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску з поважних причин.

Законної сили рішення суду набирає після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Після закінчення строку оскарження рішення суду, що набрало законної сили, обовязкове для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обовязковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням порушуються їхні права, свободи чи інтереси.

Повний текст рішення складений 13.09.2018 року.

Суддя А.В. Кравцова