Справа № 522/5729/18
Провадження № 2/522/5916/18
03 вересня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси
у складі: головуючого судді Бойчука А.Ю.
за участю секретаря Іскрич В.В.,
Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 18.01.2018р. отримавши інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Позивачу стало відомо, що під час виконання виконавчого листа виданого Приморським районним судом м. Одеси по справі № 1522/349/12 виданого 06.02.2015р. про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Мельниченко Анною Володимирівною Постановою про арешт майна боржника ВП № 46974402 від 06.12.2017 року накладений арешт на квартиру АДРЕСА_1, номер запису про обтяження 23767282.
Позивач звернувся до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного управління юстиції в Одеській області із заявою від 22.01.2018 р. № КНО-61.1.3.5/9 про звільнення майна з під арешту, так як квартира АДРЕСА_1 належить з 10.06.2016р. не ОСОБА_3 як зазначено в оскаржуваній Постанові від 06.12.2017р., а ПАТ «ПУМБ».
Наявність вказаного арешту перешкоджає Позивачу в здійсненні своїх прав та обов'язків власника вказаного вище нерухомого майна, що змушує звернутися до суду за захистом порушених прав та законних інтересів.
Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Представники відповідачів у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлялися належним чином.
Неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України, у порядку ст. ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
За наявності умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує щодо заочного вирішення справи, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи.
Положеннями ч.1 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Суд, дослідивши матеріали справи, з урахуванням розумних строків розгляду справи, процесуальної поведінки учасників процесу, прийшов до висновку про можливість розгляду справи по суті за відсутності сторін, сповіщених належним чином.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа мас право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що 24.01.2007 року між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (надалі за текстом - «ПАТ «ПУМБ», «Позивач») та ОСОБА_3 (надалі за текстом - «Позичальник») укладено Кредитний договір № 5218439 (надалі - «Кредитний договір»),
Відповідно до умов п. 1.6. Іпотечного договору, за рахунок предмету іпотеки Банк має право задовольниш свої вимоги за основним зобов'язанням (щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, пені, штрафи та всі інші суми, передбачені кредитним договором), а також відшкодувати в повному обсязі всі свої витрати, пов'язані із реалізацією прав, що випливають з Іпотечного договору (зокрема, але не виключне пов'язані із зверненням стягнення на предмет іпотеки та його реалізацією, включаючи витрати на оплату винагороди залученим експертам, організацію торгів тощо).
Згідно із ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Право Банку звернути стягнення на предмет іпотеки передбачене ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», п. 4.1. та п. 4.2. Іпотечного договору, у тому числі шляхом набуття Відповідачем права власності на предмет іпотеки на підставі застереження, яке міститься в Іпотечному договорі.
Так, пунктом 4.7.1. Іпотечного договору встановлено, що у разі виникнення в Іпотекодержателя права звернути стягнення на предмет іпотеки, Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в порядку, передбаченому чинним законодавством України.
У зв'язку із невиконанням Позичальником зобов'язань за Кредитним договором, на підставі вищевказаних положень Іпотечного договору та чинного законодавства України, 10.06.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. було зареєстроване за Позивачем право власності на предмет іпотеки на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10.06.2016 року з індексним номером: 30069058, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державної реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.01.2018 року № 111014381 отриманою за адресою місцезнаходження предмету іпотеки, квартири АДРЕСА_1.
Частиною 4 ст. 334 Цивільного кодексу України встановлено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Таким чином, з 10.06.2016 року Позивач став власником квартири АДРЕСА_1, з усіма відповідними правами та обов'язками.
Постановою про відновлення виконавчого провадження від 22.11.2017р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щегловою Є.В. відновлено виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 1522/349/12 від 06.02.2015р. про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПУМБ».
Також, Постановою про передачу виконавчого провадження від 06.12.2017р старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Мельниченко А.В передане виконавче провадження ВП № 46974402 до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного управління юстиції в Одеській області.
Постановою Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси про заміну сторони виконавчого провадження від 05.01.2018р. здійснена заміна стягувача у виконавчому провадженні ВП № 46974402, ПАТ «ПУМБ» замінено на ТОВ «Ковельсвіт».
18.01.2018р. отримавши інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Позивачу стало відомо, що під час виконання виконавчого листа виданого Приморським районним судом м. Одеси но справі № 1522/349/12 виданого 06.02.2015р. про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Мельниченко Анною Володимирівною Постановою про арешт майна боржника ВП № 46974402 від 06.12.2017 року накладений арешт на квартиру АДРЕСА_1, номер запису про обтяження 23767282.
Позивач звернувся до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного управління юстиції в Одеській області із заявою від 22.01.2018у. № КНО-61.1.3.5/9 про звільнення майна з під арешту, так як квартира АДРЕСА_1 належить з 10.06.2016р. не ОСОБА_3 як зазначено в оскаржуваній Постанові від 06.12.2017р., а ПАТ «ПУМБ».
Проте протягом двох місяців Постанова про арешт майна боржника ВП № 46974402 від 06.12.2017 року старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області Мельниченко А.В. не скасована, майно банку так і не звільнено з під арешту та відповіді на лист банку від 22.01.2018р. № КНО-61.1.3.5/9 так і не отримано.
Позивач повторно звернувся до в.о. начальника Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Саламахі В.В. із заявою від 19.03.2018р. та просив повідомити про результати розгляду заяви банку від 22.01.2018р. № КНО-61.1.3.5/9, проте відповіді до цього часу банком не отримано.
Відповідно до ч.2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника, проте квартира АДРЕСА_1 не є майном боржника - ОСОБА_3, а є власністю ПАТ «ПУМБ», тому старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Мельниченко А.В накладений арешт з порушенням ч. 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження».
Наявність вказаного арешту перешкоджає Позивачу в здійсненні своїх прав та обов'язків власника вказаного вище нерухомого майна.
Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Згідно ч.1 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Частиною 2 цього Закону передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.
Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже, з урахуванням того, що Позивач є власником квартири АДРЕСА_1, на яку накладений арешт Відповідачем 2, право власності Позивача підлягає захисту шляхом звільнення з-під арешту належного йому майна.
Керуючись ст. 15-16, 50, 525-526 ЦК України, ст. 33, 35, 37-39 Закону України «Про іпотеку», Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 2, 4, 12, 13, 43-44, 49, 76 - 81, 82, 83, 90, 95, 133, 141, ч.1 ст. 223, ч.2 ст. 247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-
Позов - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Одеської області, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Приморський районний суд м. Одеси.
Суддя: А.Ю. Бойчук