АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3734/18 Справа № 185/9518/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Головін В. О. Доповідач - Красвітна Т.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Шило С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2018 року у справі за скаргою, що подана ОСОБА_2 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «КВС Інтернешнл», заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «Шахта імені О.Ф.Засядька», на дії начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2, посилаючись на те, що є представником стягувача ТОВ «КВС Інтернешнл», звернувся до суду з даною скаргою. У скарзі зазначено, що 07.08.2017 ТОВ «КВС Інтернешнл» звернулося до державної виконавчої служби ГТУЮ в Донецькій області з заявою про примусове виконання виконавчого листа №185/9518/16-ц від 17.03.2017 року, виданого Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області, про стягнення з ПАТ «Шахта імені А.Ф. Засядька» 230956,60 доларів США. Відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» до заяви про примусове виконання стягувачем були додані квитанції про сплату авансового внеску у розмірі 32000,00 грн. 15.08.2017 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Донецькій області Буселом В.О. було винесено повідомлення №4186 про повернення виконавчого документа ТОВ «КВС Інтернешнл» без прийняття до виконання на підставі п. 10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку із пред'явленням виконавчого документу не за підвідомчістю та повернено оригінал виконавчого листа. Враховуючи викладене, ОСОБА_2 своїм листом від 23.08.2017 року повідомив Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області свої банківські реквізити для отримання авансового внеску, що підлягає поверненню. Листом начальника відділу Буханцова О.В. від 30.08.2017 року №2556/022-35 ОСОБА_2 було запропоновано надати реквізити рахунку ТОВ «КВС Інтернешнл» для повернення авансового внеску стягувачу із зазначенням ідентифікаційного коду стягувача за Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України (ЄДРПОУ). 11.09.2017 року ОСОБА_2 повторно звернувся із заявою про повернення суми авансового внеску саме йому, як представнику стягувача, в якій наголошувалося на тому, що чинне законодавство, у тому числі, спеціальний Закон України «Про виконавче провадження», не містить будь-яких заборон чи обмежень щодо сплати суми авансового внеску представником, який діє в інтересах стягувача, чи повернення суми авансового внеску саме представникові стягувача. ТОВ «КВС Інтернешнл» є нерезидентом України, а отже не має та не може мати коду ЄДРПОУ, довіреність, видана ТОВ «КВС Інтернешнл» на ім'я представника - ОСОБА_2 не містить заборон чи обмежень у праві отримання грошових коштів представником на користь довірителя, а навпаки має пряму вказівку на те, що представник має таке право. У відповідь на вказану заяву начальник Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області Буханцов О.В. своїм листом від 27.09.2017 року №2906/022-35 повторно відмовив у її задоволені, вказавши на те, що законодавством передбачено надання права представникові стягувача отримувати присуджене майно, стягнуті суми та подавати чи відзивати виконавчі документи, а права отримувати авансовий внесок не передбачено. Крім того, начальником Відділу повторно запропоновано надати реквізити стягувача із зазначенням саме коду ЄДРПОУ стягувача. Така відмова органу державної виконавчої служби, що обумовлена відсутністю у законодавстві чіткого визначення, що авансовий внесок перераховується тільки стягувачу, є протиправною. Тому скаржник просив визнати рішення начальника Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області від 27.09.2017 №2906/022-35 про відмову у поверненні суми авансового внеску ОСОБА_2, як представнику ТОВ «КВС Інтернешнл», протиправним та зобов'язати Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області повернути суму авансового внеску у розмірі 32000,00 гривень ОСОБА_2, як представнику ТОВ «КВС Інтернешнл».

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2018 року скаргу задоволено, визнано рішення начальника Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області від 27.09.2017 №2906/022-35 про відмову у поверненні суми авансового внеску представнику ТОВ «КВС Інтернешнл» ОСОБА_2 протиправним та зобов'язано Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області повернути суму авансового внеску у розмірі 32000,00 гривень представнику ТОВ «КВС Інтернешнл» ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні скарги у повному обсязі.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. Згідно абз. 3 п. 3 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Також п. 8 ч. 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст.ст. 128-130 ЦПК України, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток, які долучені до матеріалів справи. Також здійснено розміщення оголошення про слухання справи на веб-сайті суду. ОСОБА_2 подав заяву про розгляд справи без його участі у судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваної ухвали та залишення без розгляду скарги на дії начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, виходячи з наступного.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, зокрема, довіреністю фізичної або юридичної особи.

Частиною 3 вказаної вище статті встановлено, що довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Частиною 9 статті 62 ЦПК України встановлено, що довіреності або інші документи, які підтверджують повноваження представника і були посвідчені в інших державах, повинні бути легалізовані в установленому законодавством порядку, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 244 ЦК України визначено, що представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може грунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Відповідно до статті 246 ЦК України довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

Відповідно до статті 34 Закону України "Про міжнародне приватне право" порядок видачі, строк дії, припинення та правові наслідки припинення довіреності визначаються правом держави, у якій видана довіреність.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про міжнародне приватне право", документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні у разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Конвенція 1961 року, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, згода на обов'язковість якої надана Законом України від 10 січня 2002 "Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів", набула чинності між Україною і державами-учасницями Конвенції, що не висловили заперечень проти її приєднання, з 22.12.2003.

За змістом статті 2 Конвенції кожна з договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території.

Статтею 3 цієї Конвенції передбачено, що єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Згідно з положеннями Конвенції, документ, на якому проставлено апостиль, не потребує ніякого додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі-учасниці Конвенції.

З матеріалів справи вбачається, що дана скарга на дії державного виконавця подана ОСОБА_2 з посиланням на те, що він є представником Товариства з обмеженою відповідальністю «КВС Інтернешнл» (Російська Федерація, адреса: Російська Федерація, 115191, м. Москва, вул. Велика Тульська, буд. 10, стор. 9, офіс 9707 ОГРН 676, ІПН ).

На підтвердження своїх повноважень представника ОСОБА_2 суду надано копію викладеної у простій письмовій формі довіреності від 24.05.2017 року. У довіреності, зокрема, зазначено, що вона видана ТОВ «КВС Інтернешнл», підписана генеральним директором вказаного товариства Яшневим А.І., наявний відбиток печатки ТОВ «КВС Інтернешнл» (а.с. 4).

Вказана довіреність від 24.05.2017 року не містить інформації щодо проставлення апостиля компетентним органом Російської Федерації, яка також є країною-учасницею Конвенції 1961 року, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів.

Крім того, вказана вище довіреність не містить жодних відміток (засвідчень) її легалізації на території України, через консульство, відповідно до Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном, затвердженої наказом Міністерства закордонних справ України від 4 червня 2002 року №113.

Колегія наголошує, що суду не представлені докази наявності у Товариства з обмеженою відповідальністю «КВС Інтернешнл» (Російська Федерація, адреса: Російська Федерація, 115191, м. Москва, вул. Велика Тульська, буд. 10, стор. 9, офіс 9707 ОГРН 676, ІПН ) статусу резидента України. Згідно інформації з Реєстру юридичних осіб, ТОВ «КВС Інтернешнл» (із зазначеними вище реквізитами) в України у якості юридичної особи не зареєстровано.

Отже, ОСОБА_2 ні місцевому суду, ні суду апеляційної інстанції не надано доказів наявності у нього повноважень на ведення даної справи від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «КВС Інтернешнл» (Російська Федерація, адреса: Російська Федерація, 115191, м. Москва, вул. Велика Тульська, буд. 10, стор. 9, офіс 9707 ОГРН 676, ІПН ).

Клопотань про надання суду відповідних доказів ОСОБА_2 не заявлено, що стверджується письмовими матеріалами справи, протоколом судового засідання суду апеляційної інстанції.

Враховуючи зміст пункту 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями, встановленими статтею 450 ЦПК. При розгляді справи за скаргою на дії державного виконавця підлягають застосуванню положення ст. 257 ЦПК України.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Згідно ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Виходячи з викладеного, встановивши, що скарга на дії начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області подана ОСОБА_2, який не має повноважень на ведення даної справи від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «КВС Інтернешнл», - колегія дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції та залишення скарги на дії державного виконавця без розгляду, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Скаржник, після усунення умов, що стали підставою для залишення скарги без розгляду, має право звернутися до суду повторно ( ч. 3 ст. 257 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 257, 259, 268, 367, 377, 379, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області - задовольнити частково.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2018 року - скасувати.

Скаргу, що подана ОСОБА_2 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «КВС Інтернешнл», заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «Шахта імені О.Ф.Засядька», на дії начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області - залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді