Провадження № 2/641/2030/2018 Справа № 641/5440/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2018 року

Комінтернівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого- судді - Григор'єва Б.П.

при секретарі - Жигаліній Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Харківської міської ради про встановлення факту спільного проживання, визначення додаткового строку для прийняття спадщини, визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просив суд: визначити додатковий двомісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3, встановити факт спільного проживання однією сім'єю з ОСОБА_3 з 22 січня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати право власності на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначила, що ОСОБА_3 проживав за адресою: АДРЕСА_1. З 22.01.2010 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 вона та ОСОБА_3 проживали однією сім'єю за вищевказаною адресою, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, але не звернулись до державного органу для реєстрації їх шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, після його смерті відкралася спадщина у вигляді квартири де вони проживали, за життя заповіт ОСОБА_3 не залишив. 01.05.2016 року вона поїхала з м. Харкова на заробітки, так як вони з ОСОБА_3 перебували у скрутному становищі. 22.05.2016 року вона повернулась до міста, оскільки дізналася, що ОСОБА_3 помер, після чого вона здійснила його поховання, та продовжила проживати у їх квартирі. У липні 2018 року вирішила звернутись до нотаріуса для прийняття спадщини, однак їй було відмовлено через пропуск строку. Після смерті ОСОБА_3 вона є єдиною спадкоємицею.

Позивач в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, позов просила задовольнити.

Представник відповідача Харківської міської ради в судове засідання не з'явився про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином про що мається розписка про отримання судової повістки, відзив на позов не надав.

Відповідно до ч.1ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Тому суд, зі згоди позивача, ухвалив проводити розгляд справи в заочному порядку.

Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного.

Згідно свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_2 від 30.03.2000 року виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду зазначено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_3.

Згідно наданих позивачем накладних № 0203316-4 від 02.03.2016 року та № 162 від 10.05.2014 року позивач здійснювала поточний ремонт у спірній квартирі, нею придбавались будівельні та оздоблювальні матеріали. Адреса доставки зазначена в накладних: АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 здійснила поховання ОСОБА_3 про що надано квитанцію про придбання ритуальних атрибутів.

Згідно з ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Для встановлення факту проживання однією сім'єю потрібно враховувати наявність у сукупності ознак, що притаманні наведеному визначенню. При цьому, слід зауважити, що таке проживання не є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя ( ч. 2 ст.21 СК України).

При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у поняття домогосподарства, закріпленому у ст. 1 Закону України « Про Всеукраїнський перепис населення» від 19 жовтня 2000 року. Цим законом визначено, що домогосподарство - сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об'єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов'язків передбачає наявність особистих немайнових і майнових прав та обов'язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Здійснення права на спадкування визначено Главою 87 ЦК України.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно із ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до абз. 3 п. 3 роз'яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов'язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа - свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно).

Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом.

Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов'язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця про- живав разом із цим спадкодавцем. ; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Таким чином суд вважає доведеним той факт, що ОСОБА_1 на час смерті спадкодавця ОСОБА_3 проживала разом з ним з 22.01.2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1. Оскільки судом встановлено факт спільного проживання зі спадкоємцем на день відкриття спадщини, то вимога позивача щодо визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задоволенню не підлягає, оскільки строк звернення спадкоємця, який фактично прийняв спадщину до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини строком не обмежена.

Спадкування є перехід прав і обов'язків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до особи, яка прийняла спадщину (спадкоємця). Оскільки позивач прийняв спадщину, не відмовився від неї, він набула право власності на спадкове майно, проте його право власності на спадкове майно не визнається, тому він правомірно звернувся до суду із вказаним позовом.

Враховуючи викладене за позивачем необхідно визнати право власності на спадкове майно в порядку ст. 392 ЦК України, згідно якої власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

На підставі вищевикладеного суд вважає, що необхідно визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11, 209, 212, 214-215, 218, 315, 280 ЦПК України, ст. 392, 1216-1218, 1223, 1264, 1269, 1270, 1296 ЦК України, ст. 2, 3, 21 СК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Встановити факт спільного проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, з 22 січня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, яке складається із однокімнатної квартири, загальною площею 30,8 кв.м., житлової площі 18,9 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або в порядку ч.2 ст. 354 ЦПК України.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосереднього до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 15.5 Прикінцевих те перехідних положень ЦПК України до приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою з врахуванням вимог ст. 285 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1.

Відповідач: Харківська міська рада, м. Харків м-н Конституції, 7.

Суддя: Б. П. Григор'єв