Справа №461/2381/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

21 червня 2018 року Галицький районний суд міста Львова в складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря Збожної О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом адвоката ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом визнаня відповідача, таким, що втратив право користування квартирою №4 в будинку №9 по вулиці Таманська у місті Львові.

Позов мотивує тим, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 27.03.2018 року ОСОБА_1 купила у ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1. У квартирі був зареєстрований зять ОСОБА_3 ОСОБА_2 та останній з часу придбання вказаної квартири позивачем не проживає у такій.

Представник позивача в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, згідно якої позов підтримує, просить задоволити, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоч про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, на підставі наявних матеріалів справи, з винесенням заочного рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить наступного висновку.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Нормою статті 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Як видно з матеріалів справи, за договором купівлі-продажу квартири від 27.03.2018 року ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 /а.с.8-11/, яка належить їй на праві приватної власності, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с.12/.

Згідно довідки з місця проживання про склад сімї і прописки №2961 від 02.04.2018р. /а.с.13/ в квартирі АДРЕСА_3 зареєстрований ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідно ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Як передбачено п.п.4 п.18 Розділу «Реєстрація місця проживання» Правил реєстрації місця проживання, затвердженого постановою КМУ від 02.03.2016р. №207, для реєстрації місця проживання особа або її представник подає документи, що підтверджують право на проживання в житлі.

Отже реєстрація особи за певною адресою сама по собі не є підтвердженням її права на користування житлом, оскільки таке право виникає та може бути підтверджене на інших підставах, таких як право власності, сімейні відносини, оренда та ін.

Фактична реєстрація місця проживання є фіксацією дійсної адреси місця проживання особи та здійснюється за наслідком наявності у особи правових підстав користування відповідним житлом.

Судом встановлено, що відповідач зареєстрував своє місце проживання у вищевказаній квартирі як член сімї ОСОБА_3 в порядку ч.1 ст.405 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

При цьому, право члена сімї власника квартири користування цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Таким чином, право члена сімї власника квартири на обєкт власності є похідними від прав самого власника, а тому, у разі припинення права власності особи на квартиру, припиняє право члена сімї на користування нею. Отже, у відповідача відсутні правові підстави користування згаданою квартирою.

Відповідно до ч.2 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст.319 ЦК України).

Таким чином суд вважає, що позов є підставним, оскільки позивач повністю довів обставини на які посилається, відповідач в судове засідання не зявився, жодних доказів на спростування позовних вимог суду не представив, а тому позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов задоволити.

Усунути прешкоди у користуванні та розпорядженні власністю ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, 79007, м.Львів, вул.Таманська, 9/10) шляхом визнання ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3) таким, що втратив право користування квартирою №4 в будинку №9 по вулиці Таманська у місті Львові.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Стрельбицький В.В.