Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2717/18
Провадження №: 6/332/87/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2018 р. м.Запоріжжя

Заводський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді Безелер Л.В.,

при секретарі судового засідання Жечевій А.В.,

представника заявника ОСОБА_1,

стягувача ОСОБА_2,

представника стягувача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_4 про відстрочення сплати заборгованості за аліментами, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_1, звернувся до суду із заявою про відстрочення сплати заборгованості за аліментами. В заяві зазначає, що 29.05.2002 року Заводським районним судом м.Запоріжжя було видано виконавчий лист у справі №2-1349/2002 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньок ОСОБА_6 та ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше ? неоподатковуваного мінімуму доходів громадян кожному щомісячно, починаючи з 29.04.2002 року до досягнення дітьми повноліття. Вищезазначений виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні в Заводському відділі державної виконавчої служби м.Запоріжжя ВП № 40019104. Згідно із розрахунком від 13.07.2018 року, загальний розмір заборгованості складає 74867,77 грн., який включає заборгованість з моменту відкриття провадження у розмірі 45874,81 грн., та заборгованість за попередні три роки до відкриття виконавчого провадження (жовтень 2010 року - жовтень 2013 року ) у сумі 28992,96 грн. Наразі діти досягли повноліття, а з позивача стягується заборгованість зі сплати аліментів за попередні періоди. У провадженні Заводського районного суду м.Запоріжжя перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Заборгованість за аліментами утворилась з підстав існуванням істотних обставин, що не залежали від волі позивача. Він є єдиним годувальником сім'ї, яка складається з трьох осіб, в тому числі бабусі похилого із незадовільним станом здоров'я та дружини, яка через необхідність догляду за бабусею не може працювати та отримувати дохід. На підставі вищевикладеного просив суд відстрочити ОСОБА_4 сплату заборгованості за алементами за виконавчим листом, виданим 29.05.2002 року Заводським районним судом м.Запоріжжя у справі №2-1349/2002 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліментів, який перебуває на виконанні в Заводському ВДВС м.Запоріжжя ВП №40019104, до набрання законної сили судового рішення у справі №332/2370/18 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

Представник заявника у судовому засіданні підтримав заяву, просив її задовольнити з підстав, викладених у заяві.

Представник стягувача проти задоволення заяви заперечувала, вважала, що заява не обґрунтована та не підлягає задоволенню.

Представник органу ДВС в судове засідання не з'явився, повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило.

За даних обставин з метою дотримання процесуальних строків розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути заяву за відсутності представника зацікавленої особи, оскільки їх неявка, в силу ст.435 ЦПК України, не перешкоджає цьому.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши вимоги заяви, письмові матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 29.05.2002 року позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей задоволено: стягнуто з ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, щомісячно , але не менше ? неоподатковуваного мінімуму доходів громадян кожному щомісячно починаючи з 29.04.2002 року до досягнення дітьми повноліття.

Положеннями ч.1, ч.2 ст.18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Таким чином, при набранні рішенням законної сили воно є обов'язковим до виконання на всій території України, а державна виконавча служба або приватні виконавці, як органи примусового виконання зобов'язані прийняти всі необхідні заходи для його виконання.

За змістом ст.435 ЦПК України, за заявою сторони суд,який розглядав справу як суд першої інстанції,може відстрочити або розстрочити виконання рішення,а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках,встановлених законом) встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини,що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення,суд також враховує: 1)ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2)щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Зазначена процесуальна норма кореспондується з приписами ст.36 Закону України «Про виконавче провадження» та пов'язує можливість відстрочення виконання рішення у «виняткових випадках» за умови доведення заявником існування конкретних обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять це неможливим у певний строк. Вказаний інститут призначений для захисту інтересів боржника.

У п.10 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 року №14 передбачено, що суд у вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, керуючись особливим характером обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). При цьому Верховний Суд України не дає чітких роз'яснень щодо цих підстав, підкреслюючи роль судового розсуду в оцінці цих обставин.

Звертаючись із заявою про відстрочення виконання рішення суду від 29.05.2002 року в частині стягнення аліментів на утримання дітей, заявник (боржник) ОСОБА_4 посилався на те, що на час коли утворилась заборгованість зі сплати аліментів, він не працював та не міг сплачувати аліменти, на даний час він є єдиним годувальником у родині, яка складається з трьох осіб, також на його утриманні перебуває бабуся, яка має хронічні захворювання, що і підтверджуються документально, у зв'язку з чим він подав до Заводського районного суду м.Запоріжжя позовну заяву про звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

Судом встановлено, що в провадженні Заводського районного суду м.Запоріжжя дійсно перебуває цивільна справа №332/2370/18 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами. На даний час справа не розглянута.

Відповідно до довідки ТОВ «Співдружність АВІА БУД» ОСОБА_4, працює у ТОВ «Співдружність Авіа Буд» на посаді монтажника гіпсокартоних конструкцій 3 розряду з 28 березня 2017 року. (а.с.12)

Згідно із довідкою КУ «Центр первинної медико санітарної допомоги №4» ОСОБА_7 с 2010 року перебуває під наглядом лікаря не має змоги самостійно обслуговувати себе (а.с.18).

Вказані обставини хоча й мають місце, однак за їх аналізом та наданням оцінки в розумінні обставин, які б визнали можливість відстрочення виконання рішення, суд приходить до висновку, що матеріали справи за заявою про відстрочення виконання рішення суду не містять доказів, які б вказували на обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, або такі, які б вказували на скрутне матеріальне становище заявника.

Суд зауважує, що відповідно до вимог СК України, ЦПК України, правові підстави у випадку припинення стягнення аліментів або зміни їх розміру мають значення для зміни правовідносин лише після набрання ними чинності, а тому не можуть бути підставою для відстрочення виконання судового рішення, якого вони стосуються.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення суду за недоведеністю.

Керуючись ст.ст.351-354, 435, п.15 Перехідних положень ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_4 про відстрочення сплати заборгованості за аліментами відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч.1 Розділу ХІІІ «Перехідні Положення» ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Л.В. Безлер