Справа №: 398/3182/17
провадження №: 4-с/398/2/18
УХВАЛА

Іменем України

"18" червня 2018 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі головуючого - судді Коліуш Г.В., за участю секретаря судового засідання Замкової Ю.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції скаргу ОСОБА_1, заінтересовані особи - відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування постанов державного виконавця,

за участю:

представника скаржника в режимі відеоконференції ОСОБА_4

державного виконавця Мохної С.О.

представника заінтересованої особи ОСОБА_2 ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

Скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою про визнання неправомірними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_6 щодо неповідомлення ОСОБА_1 про винесення постанови про заміну сторони виконавчого провадження від 08.06.2017 року; визнання неправомірними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_7 щодо неповідомлення ОСОБА_1 про винесення постанови про зняття арешту з майна від 11.08.2017 року та скасування постанови про зняття арешту з майна від 11.08.2017 року, визнання неправомірними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_7 щодо неповідомлення ОСОБА_1 про винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 14.08.2017 року та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 14.08.2017 року.

Вимоги скарги обґрунтовує тим, що державні виконавці в порушення вимог діючого законодавства не повідомили скаржника про винесення оскаржуваних постанов, чим порушили його права як стягувача, оскаржувані постанови стягувач не отримував, крім того, неповідомлення скаржника про можливість залишення нереалізованого майна за собою стало перешкодою скаржнику виконувати функції стягувача, в тому числі і доплатити відповідні кошти для отримання майна з торгів, які не відбулися за даним виконавчим провадженням.

Скаржник в судове засідання не зявився, про час, місце і дату судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.

Заінтересована особа - боржник ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про час, місце і дату судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про час, місце і дату судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч.2 ст. 450 ЦПК неявка осіб, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Представник скаржника ОСОБА_4 в судовому засіданні скаргу підтримав з підстав, зазначених в скарзі, пояснив, що державні виконавці при винесені оскаржуваних постанов не дотрималися вимог Закону України «Про виконавче провадження», не перевірили факт отримання стягувачем цих постанов, тому стягувач був позбавлений права залишити за собою нереалізоване майно, також державний виконавець не виконав дій, направлених на виявлення майна боржника та неправомірно повернув виконавчий лист на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», хоча повинен був закрити виконавче провадження на підставі п.3 ч.1 ст.37зазначеного Закону.

Державний виконавець Мохна С.О. в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечувала з підстав, зазначених в письмових запереченях проти скарги та додатково пояснила, що вимогами Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено обовязку державного виконавця відправляти постанови такого виду рекомендованими листами та перевіряти факт їхнього отримання, арешт з нереалізованого майна був правомірно знятий в звязку з відсутністю оплати різниці вартості майна та сумою боргу, державним виконавцем правомірно повернутий виконавчий документ на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», а повернення на підставі пункту третього цієї ж частини статті, як зазначає представник стягувача, в даному випадку неможливо, оскільки відсутня заява стягувача про відмову залишити за собою нереалізоване майно боржника, також перед винесенням постанови про повернення виконавчого документу державним виконавцем здійснені весь комплекс заходів, направлений на розшук та виявлення майна боржника.

Представник боржника ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував в звязку з її необґрунтованістю, зазначив, що державним виконавцем доведено та підтверджено належними доказами правомірність дій державного виконавця та законність оскаржуваних постанов, стягувач був обізнаний про наявність виконавчого провадження, що підтверджується зазначенням в п. 1 договору про відступлення права вимоги, укладеного 11.01.2016 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 про наявність виконавчого провадження, дії стягувача є обовязковими для його правонаступників, попередній стягував ОСОБА_8 у встановлений законом строк не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно та не вніс відповідну різницю.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали скарги та матеріали виконавчого провадження суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця від 13.10.2014 року відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №2/398/315/14-ц, виданого 09.10.2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 боргу в сумі 2913768,00 грн., що еквівалентно 225000 дол. СШП та судового збору в сумі 4827,00 грн.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23.02.2017 року замінено стягувача ОСОБА_8 його правонаступником ОСОБА_1 у справі №398/9478/13-ц.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від30.05.2017 року прийнято заяву ОСОБА_8 про відмову від апеляційної скарги на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23.02.2017 року та закрито апеляційне провадження.

08.06.2017 року постановою державного виконавця Мохної С.О. замінено стягувача з ОСОБА_8 на ОСОБА_1.

Зазначена постанова направлена правонаступнику ОСОБА_1 простою кореспонденцію, що підтверджується наявними в матеріалах справи копією фіскального чеку, оригінал якого був досліджені в судловому засіданні.

Постановою державного виконавця Улюшева Б.В. від 11.08.2018 року накладено арешт на все нерухоме майно боржника, крім будівель та споруд за адресою: вул.Леоніда Коваленка, 35а м. Олександрія, Кіровоградська область, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна:3.

Постановою державного виконавця Улюшева Б.В. від 11.08.2017 року в звязку з тим, що стягувач у встановлений законом строк не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно та не вніс відповідну різницю на рахунок для обліку депозитних сум, на підставі п.7 ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час винесення постанови) знято арешт з комплексу будівель та споруд за адресою: вул. Леоніда Коваленка, 35а м. Олександрія, Кіровоградська область.

Зазначена постанова направлена ОСОБА_1 простою кореспонденцію, що підтверджується наявними в матеріалах справи копією фіскального чеку, оригінал якого був досліджені в судовому засіданні.

Передумаю винесення оскаржуваної постанови про зняття арешту було проведення процедури реалізації арештованого майна. 26.01.2016 року стягувчу ОСОБА_8 було направлено повідомлення про те, що торги з реалізації арештованого майна - розташованого за адресою: м. Олександрія, вул.. Леоніда Коваленка, 35а не відбулися в звязку з відсутністю допущених учасників та запропоновано на підставі ст.62 Закону України «Про виконавче провадження» вирішити питання про залишення за собою арештованого майна в рахунок погашення заборгованості за виконавчим документом та розяснено, що у разі виявлення такого бажання, стягувач зобовязаний в пятнадцятиденний строк з дня надходження від державного виконавця цього повідомлення внести на відповідний рахунок для обліку депозитних сум різницю між початковою вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню за виконавчим документом в сумі 858443 грн. 00 коп. Зазначене повідомлення відправлене стягувачу ОСОБА_8 простою кореспонденцією, також про обізнаність стягувача ОСОБА_8 з наявністю такого повідомлення свідчить факт оскарження в судовому порядку дій державного виконавця щодо визначення розміру доплати та зобовязання державного виконавця передати стягувачу ОСОБА_8 нерухомого майна в рахунок погашення заборгованості за виконавчим документом.

Посилання представника скаржника як на підставу незаконності постанови про скасування арешту майна на той факт, що правонаступника стягувача ОСОБА_1 не було відомо про можливість залишити арештоване майно за собою спростовується наступним.

Відповідно до ч.7 ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час винесення оскаржуваної постанови) у разі, якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. За відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання.

Відповідно до ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час винесення оскаржуваної постанови) для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обовязковими тією мірою, якою вони були б обовязковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Таким чином, оскільки попередній стягувач ОСОБА_8 протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, державним виконавцем правомірно зняв арешт з майна.

Щодо тверджень скаржника та його представника про те, що стягувач не отримав оскаржувані постанови та державний виконавець був зобовязаний перевірити факт такого отримання, суд вважає, що вони не заслуговують на увагу з таких підстав.

Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст.28 Закону «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час винесення постанови) копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються курєром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними в виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місця знаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Оскаржувані постанови надсилалися ОСОБА_1 за адресою його зареєстрованого місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, яка також була зазначена ним в заяві про заміну сторони виконавчого провадження, тобто в повній відповідності з вимогами діючого законодавства. Крім того, приписами Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено направлення оскаржуваних постанов рекомендованими листами та відсутній обовязок державного виконавця перевіряти отримання постанов стягувачем

Постановою державного виконавця Улюшева Б.В. від 14.08.2018 року виконавчий лист №2/398/315/14-ц, виданий 09.10.2014 року повернуто стягувачу на підставі.2 ч.1 ст.37, ч.7 ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла станом на час винесена оскаржуваної постанови) в звязку з відсутністю у боржника майна та коштів, на які можливо звернути стягнення.

Згідно ст.18 Заоку України «Про виконавче провадження», виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст.1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Твердження представника скаржника про те, що в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» перед винесенням постанови про повернення виконавчого документа стягувачу державний виконавець не здійснив дії, направленні на виявлення майна боржника спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме, інформацією та відомостями з Управління Держпраці у Кіровоградській о, оригінали яких оглянуті в судовому засіданні, Головного управління Держпродсподивслужбт в Кіровоградській області, Регіонального сервісного центру в Кіровоградській області, Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, Державної служби України з безпеки на транспорті, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, ДП «Держреєстри України», Держаної фіскальної служби, якими підтверджується факт виконання державним виконавцем всіх дій, направлених на виявлення майна боржника.

Також суд не приймає до уваги посилання представника скаржника про те, що державний виконавець повинен був повернути виконавчий документ на підставі п.3 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», виходячи з такого.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час винесення оскаржуваної постанови) виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення.

Враховуючи відсутність заяви стягувача про відмову залишити за собою нереалізоване майно боржника, державний виконавець правомірно повернув виковий документ на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». а саме, в звязку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму ВВСУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність було прийнято або вчинено відповідно до закону, у межах повноважень суб'єкта оскарження і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. При цьому, визнаючи доводи скарги необґрунтованими і відмовляючи в її задоволенні, суд має зазначити в ухвалі, у зв'язку з чим і на підставі яких саме норм закону він дійшов такого висновку.

У відповідності до положень ст.451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що викладені в скарзі доводи протиправності дій та постанов державних виконавців під час здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 45035821 є необґрунтованими, зазначені постанови винесені у повній відповідності та з дотриманням вимог діючого законодавства, а тому скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 259, 260, 261, 447-452 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_6 щодо неповідомлення ОСОБА_1 про винесення постанови про заміну сторони виконавчого провадження від 08.06.2017 року; визнання неправомірними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_7 щодо неповідомлення ОСОБА_1 про винесення постанови про зняття арешту з майна від 11.08.2017 року та скасування постанови про зняття арешту з майна від 11.08.2017 року, визнання неправомірними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_7 щодо неповідомлення ОСОБА_1 про винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 14.08.2017 року та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 14.08.2017 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом пятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Повний текст ухвали складений 22.06.2018 року

Суддя Коліуш Г.В.