РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року м.Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області

у складі: головуючого - судді Мохова Є.І.,

при секретарі - Бридні О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Волноваської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітніх дітей без згоди батька

встановив:

Позивач звернулася до суду з даним позовом, вказуючи, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем та проживали однією сім'єю з 05.11.2004 року до 12.06.2010 року. Від спільного життя у них народилося двоє неповнолітніх дітей син -ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з матір'ю. Позивач має можливість забезпечувати виїзд дітей за кордон з метою розвитку їх природних позитивних нахилів та оздоровлення, але відповідач добровільно не дає дозволу на вивезення дітей за кордон та на виготовлення документів, що надають право на виїзд неповнолітніх дітей за межі України. Тому просила суд надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд (вивезення) дітей за межі території України та багаторазовий тимчасовий виїзд та в'їзд дітей на тимчасово окуповану території Донецької області, до встановлення над нею контролю органами державної влади України, без згоди та супроводу батька дітей.

В судове засідання позивач не з'явилася, в позовній заяві просила розглядати справу у її відсутності, не заперечувала проти винесення заочного рішення у разі неявки відповідача.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог чинного законодавства, про причину неявки суд не інформував, тому суд визнає причину неявки відповідача неповажною і вважає можливим розгляд справи у відсутності сторін, з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України.

Третя особа в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності.

За письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України.

У відповідності до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем та проживали однією сім'єю з 05.11.2004 року до 12.06.2010 року. Від спільного життя у них народилося двоє неповнолітніх дітей син -ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з матір'ю.

Позивач має можливість забезпечувати виїзд дітей за кордон з метою розвитку їх природних позитивних нахилів та оздоровлення, але відповідач добровільно не дає дозволу на вивезення дітей за кордон та на виготовлення документів, що надають право на виїзд неповнолітніх дітей за межі України.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ст. 141 СК визначена рівність прав та обов'язків батьків відносно дитини.

Відповідно до ст.ст.7,155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією і законами України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року №231 (із змінами).

У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.

Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Із змісту наведених норм права не вбачається, що на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України дитині, яка не досягла 16-річного віку без згоди та супроводу другого з батьків, дозволяється разовий виїзд дитини, і для кожної наступної короткострокової поїздки необхідно отримання нового рішення, у разі, якщо батько відмовиться від надання дозволу на виїзд своєї дитини за межі України.

З огляду на викладене, в рішенні суду у разі тимчасового виїзду за кордон дитини не має обов'язково міститися зазначення держави прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі, оскільки таких вимог норми діючого законодавства не містять.

В ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» зазначено підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, яких на сьогоднішній день у позивача не існує.

Згідно з пунктом № 3 Порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого постановою КМУ від 04.06.2015 року № 367, в'їзд на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї здійснюється через контрольні пункти: громадян України - за умови пред'явлення будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України Про громадянство України або статтею 2 Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України, а громадян України, що не досягли 16-річного віку, - з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (ЗП України, 1995 р., № 4, ст. 92).

На підставі п. 5.1.1 Тимчасового порядку здійснення контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів і вантажів в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.

Відповідно п. 5.1.2 зазначеного порядку виїзд з неконтрольованої території громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови пред'явлення свідоцтва про народження дитини, будь - якого документа, визначеного статтею 5 Закону України "Про громадянство України" або статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку, виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи.

Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, враховуючи, що отримати згоду батька на вивіз дітей за кордон позивач не має можливості через відсутність спілкування з ним, тому, враховуючи інтереси дітей, суд вважає за можливе надати позивачці дозвіл на тимчасовий виїзд (вивезення) дітей за межі території України та багаторазовий тимчасовий виїзд та в'їзд дітей на тимчасово окуповану території Донецької області, до встановлення над нею контролю органами державної влади України, без згоди та супроводу батька дітей.

За таких обставин суд вважає, що є всі підстави для визнання права власності на спірний будинок за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст. ст. 154-155 СК України, ст. 313 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231, Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, Порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого постановою КМУ від 04.06.2015 року № 367, ст.ст. 12, 13, 19, 48, 81, 89, 252, 253, 263, 264, 265, 268, 280-282 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Волноваської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітніх дітей без згоди батька задовольнити.

Надати дозвіл матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки м.Ярославль Росія, на виготовлення проїзних документів неповнолітнім дітям сину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю м.Ясинувата Донецької області, та сину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженцю м.Ясинувата Донецької області, для виїзду за кордон та на територію населених пунктів України, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, через лінію розмежування та які розташовані на лінії зіткнення (територія проведення ООС) в межах Донецької області до досягнення дітьми 16 років без згоди батька дітей - ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в с.Червоний Маяк Бориславського району Херсонської області.

Надати дозвіл матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженці м.Ярославль Росія, на тимчасовий виїзд (вивезення) за межі території України громадян України неповнолітніх дітей сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Ясинувата Донецької області, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м.Ясинувата Донецької області, до досягнення дітьми 16 років, без згоди та супроводу батька, ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в с.Червоний Маяк Бориславського району Херсонської області, до держав Шенгенської угоди та інших країн світу.

Надати дозвіл матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженці м.Ярославль Росія, на тимчасові в'їзди/виїзди неповнолітніх дітей сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Ясинувата Донецької області, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м.Ясинувата Донецької області, на тимчасово окуповану територію Донецької області, до встановлення над нею контролю органами державної влади України, без згоди та супроводу батька дітей- ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в с.Червоний Маяк Бориславського району Херсонської області.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області, шляхом подачі апеляції протягом 30-ти днів після проголошення рішення через Волноваський районний суд.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Оригінал рішення знаходиться в матеріалах цивільної справи № 221/5509/18 в архіві Волноваського районного суду Донецької області.

Суддя Є.І.Мохов