Справа № 322/344/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2018 року смт. Новомиколаївка

НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

в складі: головуючого судді Шиш А.Б.

при секретарі Вишняк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому вказує, що 13 квітня 2012 року померла його бабуся ОСОБА_3, яка на день смерті була зареєстрована і проживала ІНФОРМАЦІЯ_1. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка, площею 7,59 га., кадастровий номер :02:010:0008, яка розташована на території Софіївської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, цільове призначення (використання) земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, яка належала ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЗП № 065048, виданого Новомиколаївською районною державною адміністрацією Запорізької області 17 липня 2006 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 23. За життя ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Бабайківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області 03 жовтня 2008 року, та зареєстрований в реєстрі за № 44, відповідно до якого заповіла йому вищевказану земельну ділянку. Вказаний заповіт не змінювався та не скасовувався. Особи, які відповідно до закону мають обовязкову частку на спадщину, відсутні. В передбачений законом строк він звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але отримав відмову, у звязку з тим, що ним не було доведено факт родинних відносин між ним та його бабусею ОСОБА_3, також у зв'язку з тим, що у посвідчувальному написі на заповіті наявна незастережна дописка, а також існує розбіжність в розмірі площі земельної ділянки, а саме в Державному акті на право власності на земельну ділянку площа земельної ділянки вказана 7,59 га., тоді як у Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-017 від 06 жовтня 2017 року, площа земельної ділянки вже зазначена 7,5904 га., і через таку розбіжність неможливо встановити склад спадкового майна. Вказані обставини перешкоджають йому оформити спадщину. Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2018 року було встановлено факт родинних відносин, та визнано його рідним онуком ОСОБА_4 Посвідчувальний напис, вчинений секретарем виконкому Бабайкіської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, містить незастережну дописку, а саме в слові "Заповіт" остання літера "т" дописана кульковою ручкою чорного кольору, при цьому весь текст даного заповіту надрукований машинописним текстом. Дана дописка у вигляді букви "т" є єдиною допискою в заповіті, до того ж дана дописка є чисто технічною та не значною. Крім даної описки заповіт не містить ні підчищень ні інших дописок, ні закреслених слів чи необумовлених виправлень, ні записів олівцем, ні механічних пошкоджень, що не давали б змогу однозначно тлумачити зміст даного заповіту. Також зазначає, що державний акт на право власності на земельну ділянку було видано 17 липня 2006 року, а з 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України "Про державний земельний кадастр", відповідно інформація з ДЗК була оновлена, уточнена, тому розбіжності площі земельної ділянки, вказані у витязі з ДЗК, і площі вказаної в державному акті, відбулась, в тому числі і через зміни методів підрахунку (округлення) площі земельної ділянки. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до державного земельного кадастру.

В позові ОСОБА_1 просить визнати за ним право власності на вищевказану земельну ділянку.

Сторони в судове засідання не з'явилися, в адресованих суду заявах просять справу розглядати у їх відсутність, позивач позов підтримує, відповідач позов визнає.

Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позову.

Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно ст. 125 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час видачі позивачам державного акта на право власності на земельну ділянку), право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Судом встановлено, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЗП № 065048, виданого головою Новомиколаївської районної державної адміністрації Запорізької області 17 липня 2006 року, ОСОБА_3 на праві власності належала земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 7,59 га, кадастровий номер :02:010:0008, розташована на території Софіївської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області.

03 жовтня 2008 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким заповіла ОСОБА_1 вищевказану земельну ділянку.

13 квітня 2012 року ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії І-КИ № 442735, виданим 14 квітня 2012 року виконкомом Бабайківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області.

Позивач ОСОБА_1 у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Постановою приватного нотаріуса Царичанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області від 26 жовтня 2017 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказану земельну ділянку.

Як вбачається із дослідженого судом заповіту, посвідченого секретарем виконкому Бабайківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області 03 жовтня 2008 року, зареєстрованим в реєстрі за № 44, у засвідчувальному написі в словах "Заповіт підписано гр. ОСОБА_3 в моїй присутності", в слові "Заповіт" остання буква "т" написана ручкою, тоді як весь текст виготовлено машинописним текстом. Проте суд зазначає, що вказане виправлення не впливає на законність заповіту.

Щодо розбіжностей у площах земельної ділянки, вказаних у Державному акті та Витязі із державного земельного кадастру, то суд зазначає про відсутність помилки у зв'язку з наступним.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 06 жовтня 2017 року ОСОБА_3 являється власником земельної ділянки, кадастровий номер :02:010:0008, загальною площею 7,5904, розташованої на території Софіївської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства.

Пунктом 14 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051, відомості про значення площі обєкта Державного земельного кадастру вносяться до нього з точністю до чотирьох значущих цифр після коми.

Разом з тим Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженою наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 04 травня 1999 року № 43, яка діяла до 23 серпня 2013 року, передбачалося зазначення площі земельних ділянок у державних актах з точністю до двох знаків після коми.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 являється спадкоємцем майна померлої ОСОБА_3 за заповітом.

На підставі вищевказаного суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 12, 81, 263, 265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 7,5904 га., кадастровий номер :02:010:0008, розташовану на території Софіївської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, в порядку садкування.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Веб-адреса рішення суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду в повному обсязі складене 22 червня 2018 року.

Суддя А.Б.Шиш