АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 761/31427/17
№ апеляційного провадження:22-ц/796/5411/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Осаулов А.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

21 червня 2018 року Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Саліхова В.В., Прокопчук Н.О.,

розглянувши в судовому засіданні в місті Києві в порядку ст.. 369 ЦПК України цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 квітня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року позивач звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 4 листопада 2010 року на підставі Анкети-заяви ОСОБА_3, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено договір №б/н, відповідно до умов якого, Банком надано кредит у розмірі 15000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Зазначив, що відповідач порушила умови договору кредиту, не повертала отриманий кредит своєчасно, не сплачувала кошти (відсотки) за користування ним, у зв'язку із чим виникла заборгованість за тілом кредиту - 12 002,59 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 4410,89 грн.; заборгованість по нарахованій пені - 8811,86 грн.; штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 1261,27 грн., а всього у сумі 26986,61 грн.

У зв'язку із викладеним, просив суд стягнути з відповідача на користь позивача зазначену суму боргу.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 17 квітня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 12002 грн. 59 коп., 4410 грн. 89 заборгованості за відсотками, заборгованість по пені у розмірі 1600 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, ч. 4 ст. 147 та п.3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Як вбачається з матеріалів справи, 4 листопада 2010 року на підставі Анкети-заяви ОСОБА_3, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено договір №б/н, відповідно до умов якого, Банком надано кредит у розмірі 15000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Також з матеріалів справи вбачається, що в порушення взятих на себе зобов'язань, відповідач належним чином не виконує умови договору, кредит не повертає, у зв'язку із чим, станом на 20 серпня 2017 року заборгованість по тілу кредиту - 12002,59 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 4410,89 грн.; заборгованість по пені - 8811,86 грн.; штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процентна складова) - 1261,27 грн..

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

За ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За положенням ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 та 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5. умов та правил, відповідач зобов'язалася погашати заборгованість по Кредиту, процентам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк ( ч. 1 ст. 530 ЦК України ).

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Частиною другою статті 625 цього ж кодексу передбачено, що боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу та розмір процентів встановлений договором.

За умовами п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завданні простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином зобов'язання не виконує, у зв'язку із чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь Банку.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження, оскільки судом встановлено, що кримінальне провадження відкрито у 2016 році та до цього часу до суду не передано, а винесення постанови про порушення кримінального провадження органами досудового слідства не є підставою для зупинення провадження у справі.

Також колегія суддів не приймає до уваги доводи скаржника, що грошові кошти знято з картки без її відома третіми особами, оскільки за п.п.1.1.5.5 Банк не несе відповідальність у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, карту, контрольну інформацію, інформації про ПІН-код або проведених клієнтом операцій стане відомою іншим особам внаслідок несумлінного виконання Клієнтом умов їх зберігання і використання. Згідно п.1.1.5.14, 1.1.5.28 клієнт, а не Банк несе відповідальність за всі операції, що проводяться в підрозділах Банку через пристрої самообслуговування з використанням передбачених цими умовами засобів його ідентифікації та аутентифікації.

Крім того, доказів на підтвердження того, що кошти зняті не ОСОБА_3, а іншою особою в матеріалах справи не міститься.

Відкрите кримінальне провадження по факту заволодіння грошовими коштами ОСОБА_3 жодним чином не встановлює обставини зняття коштів з рахунку відповідача сторонньою особою, оскільки вироку про притягнення до відповідальності винної у вчиненні зазначеного злочину на даний час немає.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у зв'язку із неналежним виконанням взятих на себе зобов'язань.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність.

Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді