Справа № 357/6423/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Бондаренко О. В. ,

при секретарі -Бондаренко Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про зменшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом 12.06.2018 року мотивуючи тим, що з відповідачем у справі перебував у зареєстрованому шлюбі з 12.06.2007 року, який було розірвано рішенням суду в 2011 році. Від шлюбу вони мають дітей: сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.08.2010 року з нього було стягнуто на користь позивача аліменти на дітей, в розмірі 1/3 частини його доходів, починаючи з 06.08.2010 року. 11.06.2015 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_3, від спільного життя у них народився син - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3. Його дружина знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення сином трирічного віку, а він отримує мінімальну заробітну плату, з якої має утримувати двох дітей від першого шлюбу та другу дружину і сина. Він, як батько приймає участь у виховані та утриманні дітей, забирає їх до себе на вихідні дні, по мірі можливості намагається купувати їм деякі речі. Відповідач працює в дитячому закладі та має постійний дохід. Просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього за рішенням суду на користь відповідача на утримання дітей: сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 1/3 частини на 1/6 частину його доходів.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав, просив зменшити розмір аліментів з 1/3 частини на 1/6 частину його доходів та пояснив, що в нього змінився сімейний стан, а саме він одружився і в нього народився син ОСОБА_6. Дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років та отримує допомогу при народженні дитини, а він довгий час офіційно не працював, мав лише тимчасові заробітки, на даний час з травня 2018 року офіційно працевлаштований, але коштів, які він отримує не вистачає на життя та на сплату аліментів, інших доходів його сім'я не має.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, подала відзив в якому зазначила, що позивач є молодою працездатною особою та не позбавлений права у подальшому влаштуватись на більш високооплачувану роботу для збільшення своїх доходів, він частково виконує рішення про стягнення аліментів, станом на 30.04.2018 року має заборгованість в розмірі 19578,00 грн. в додаткових витратах на дітей участі не приймає. Вона сама виховує двох дітей, які з кожним роком потребують здійснення додаткових витрат на їх виховання та навчання. Діти відвідують гуртки в зв'язку з чим вона несе додаткові витрати на розвиток здібностей дітей. Тобто, потреби дітей на харчування, одяг, взуття, лікуванні, навчання, розвиток збільшуються. Крім того, на даний час мінімальний розмір аліментів на одну дитину визначений у 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, тобто на кожну дитину мінімум по 972 грн. щомісячно. Вона працює в ДНЗ № 33 «Калинка», отримує заробітну плату в розмірі 4200,00 грн., якої в повній мірі не вистачає на забезпечення дітей усім необхідним. Тому просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Третя особа: ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила, заперечень на відзив та заяв щодо позову не подала.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували з 12.06.2007 року в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.08.2010 року. Від шлюбу вони мають дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджено матеріалами справи та визнається сторонами.

З матеріалів справи ( а.с. 5,6) вбачається, що ОСОБА_1 з 11.06.2015 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, від шлюбу вони мають сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Також, встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1, працює в ПП «Фірма МІВ» на посаді менеджера по закупівлям з 15.05.2018 року з середньомісячним окладом 3800,00 грн. Дружина позивача - ОСОБА_3 працює у ФОП ОСОБА_8 на посаді менеджера з постачання з 29.09.2015 року, згідно трудового договору від 29.09.2015 року, та на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років з 13.10.2017 року по 15.08.2020 року, що підтверджено матеріалами справи ( а.с. 8,9,11,12).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 20.08.2010 року у справі № 2 -12331/2010 ( а.с.7), з позивача на користь відповідача було стягнуто аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частина щомісячно з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 06.08.2010 року і до досягнення дітьми повноліття.

Згідно із довідкою - рахунком від 12.05.2018 року № В-17 № 34235 ( а.с. 10, 28) заборгованість по сплаті аліментів за виконавчим документом у справі № 2 -12331/2010, виданим Білоцерківським міськрайонний судом 22.09.2010 року, станом на 30.04.2018 року становить 19578,00 грн.

Також, з матеріалів справи ( а.с. 24,25,27) вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2, разом із дітьми: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який навчається у 9-Б класі Білоцерківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 21, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка навчається в 5-Б класі Білоцерківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 20. Відповідач займається вихованням дітей та допомагає їм з навчанням, відвідує батьківські збори, бере активну участь у житті дітей та класу. Відповідач працює з 12.02.2013 року у ДНЗ ( ясла - садок) комбінованого типу № 33 «Калинка» на посаді вихователя та отримує в середньому заробітну плату в розмірі 4217,09 грн., інших доходів не має.

Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як передбачено п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Аналіз статті 192 Сімейного кодексу свідчить про те, що за позовом платника аліментів суд може зменшити їх розмір лише за наявності поважних причин, а саме: зміни його матеріального чи сімейного стану; погіршення його здоров'я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Даний перелік обставин, які можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Обов'язок доказування наявності наведених обставин покладається на позивача.

Крім того, враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.

Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Згідно положень статей 141, 180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав (в редакції Закону № 2475-VIII від 03.07.2018 року); 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів ( згідно із Законом № 2037-VIII від 17.05.2017року); 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, не дозволяє йому утримувати дитину, він може зменшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім'ї. Під зміною сімейного стану розуміється з'явлення у сім'ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов'язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Як вбачається з позову позивач, як на підставу для зменшення розміру стягуваних аліментів посилається на створення сім'ї та народження ще однієї дитини, суд бере до уваги дані обставини, проте позивач не вказав обставин, що мають істотне значення для зменшення розміру аліментів та не надав суду належних та допустимих доказів значного погіршення його матеріального становища з моменту стягнення аліментів.

Так, позивачем додано до позову довідку про отримання заробітної плати станом на 23.05.2018 року, однак не додано доказів щодо матеріального стану на момент стягнення аліментів, а з довідки - рахунку, виданої державним виконавцем, вбачається, що він сплачував аліменти навіть в період коли не був офіційно працевлаштований. Позивач зазначив в судовому засіданні про те, що він з 2013 року по травень 2018 року офіційно не працював і протягом 6 місяців перебував на обліку в Центрі зайнятості населення, однак доказів в підтвердження даних обставин до суду не подав.

Також, позивач посилається на те, що його дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення сином трирічного віку, тому на даний час не працює, однак, в даному випадку непрацездатність має тимчасовий характер, а не постійний, і відповідно до законодавства на період такої непрацездатності передбачено виплату УСЗН державної допомоги по догляду за дитиною до 3 років.

Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне їх утримання.

Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного Кодексу України ( із змінами внесеними Законом України № 2475-VІІ від 03.07.2018 року) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно із ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень.

Згідно із ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.

Отже, з липня 2017 року і по на даний час розмір аліментів на кожну дитину має бути не меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а як вбачається з довідки - розрахунку по аліментам, державним виконавцем встановлено щомісячний розмір аліментів на дітей, в розмірі 1/3 частини на двох дітей від заробітної плати, що є меншим ніж мінімальний розмір аліментів на одну дитину визначений Законом.

Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Таким чином, після досягнення повноліття сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, розмір аліментів на дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, буде відповідати 1/6 частині заробітку доходу позивача, якщо ніхто з батьків не звернеться до суду з позовом про визначення розміру аліментів на меншу дитину ( ОСОБА_5).

Крім того, з вказаної довідки - рахунку по аліментам, вбачається, що позивач сплачував аліменти в меншому розмірі, визначеного державним виконавцем, як до зміни його сімейного стану так і після настання даних обставин, в зв'язку з чим утворилась заборгованість.

Відповідач у відзиві та в судовому засіданні зазначила, що діти відвідують гуртки, в зв'язку з чим вона несе додаткові витрати на розвиток здібностей дітей.

У відповідності до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору (ухвала Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16.12.2009 року № 6-20478св09).

Відповідно до ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Як встановлено в судовому засіданні відповідач виконуючи свої батьківські обов'язки забезпечує в межах своїх можливостей умови для належного розвитку здібностей дітей, однак зустрічних вимог щодо стягнення додаткових витрат на дітей не заявляла.

Вирішуючи по суті позовні вимоги, також враховується матеріальне становище дітей, на утримання яких стягуються аліменти, і те, що загальний розмір аліментів, які вирішено стягувати судом з позивача у розмірі 1/3 частини від його доходів, є мінімальним для потреб дітей, до того ж даний розмір не перевищує мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину, що становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, максимально враховуючи інтереси дітей, керуючись принципом регулювання сімейних відносин на засадах справедливості, добросовісності та розумності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в разі задоволення позову за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню судові витрати позивача, однак враховуючи, що в позові відмовлено, судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 7, 182, 192 СК України, ст.ст. 12, 76 - 81, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про зменшення розміру аліментів, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

СуддяО. В. Бондаренко