Справа № 204/3086/17
Провадження № 2/204/82/18 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2018 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

за участю представника відповідача ОСОБА_1

за участю представника третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Управління-служба у справах дітей виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради, про визначення місця проживання дітей,-

в с т а н о в и в:

В провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Управління-служба у справах дітей виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради, про визначення місця проживання дітей.

В судовому засіданні представник відповідача просив закрити провадження у даній справі, у звязку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а в даному випадку застосовуються правила міжнародного договору України, у звязку з набрання законної сили рішенням у цивільній справі № 201/3664/17 за позовом Міністерства юстиції України в особі Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_3, яким визнано незаконним утримування ОСОБА_3 на території України її двох малолітніх дітей та повернуто їх на територію держави Ізраїль - батькові ОСОБА_4.

Відповідач та її представник ОСОБА_5 в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, раніше надали суду клопотання, в яких просили розглянути справу без їхньої участі.

Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала клопотання представника відповідача та просила закрити провадження у даній справі. При цьому, вказала, що спілкувалася з матерю дітей по телефону і остання повідомила їй, що ні вона, ні її представник до органу опіки та піклування та до суду не прийде.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання представника відповідача підлягає задоволенню, а провадження у справі закриттю з огляду на наступне.

Так, спір у даній справі виник стосовно визначення місця проживання малолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В той же час, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2017 року у цивільній справі № 201/3664/17 було вирішено наступне:

-Визнати незаконним утримування ОСОБА_3 на території України двох малолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

-Повернути двох малолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, на територію держави Ізраїль батькові ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1.

-В разі не виконання рішення в добровільному порядку зобовязати відповідача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4 а, кв. 8 передати двох малолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, їх батькові ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5.

-Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 1920 грн.

-Рішення суду в частині повернення вказаних двох малолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, до держави Ізраїль допустити до негайного виконання.

Постановою Верховного Суду від 15 серпня 2018 року (провадження № 61-19473 св 18) рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2017 року у цивільній справі № 201/3664/17 залишено без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Так само, частиною 2 ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Зокрема, статтею 16 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року, до якої Україна приєдналася Законом України від 11 січня 2006 року № 3303-IV (Конвенція 1980 року набула чинності для України з 01 вересня 2006 року, а у відносинах між Україною та Державою Ізраїль з 01 лютого 2007 року) передбачено, що після одержання повідомлення про незаконне вивезення або утримування дитини, судові або адміністративні органи Договірної держави, на територію якої була, переміщена дитина, або на території якої вона утримується (в даному випадку - Україна), не можуть вирішувати по суті питання про піклування доти, поки не буде визначено, що дитина не повинна бути повернута відповідно до цієї Конвенції.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї та практику Суду як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини рішення про повернення дитини до держави постійного місця проживання, прийняте на підставі Конвенції 1980 року, відповідає пункту 1 статті 6 і статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Європейський суд з прав людини також дійшов висновку, що піклування про дитину батьками, які перебувають у шлюбі, здійснюється спільно, що відповідає статті 3 Конвенції 1980 року. Водночас, невірне тлумачення судами окремих гарантійних положень Конвенції, зокрема, її статті 3, може призвести до порушень статті 8 Конвенції 1950 року.

Так, в рішенні у справі «Мамуссе і Вашингтон проти Франції» від 12 липня 2007 року Європейський суд з прав людини також дійшов висновку, що вирішення питань піклування, опіки над дитиною належить до виключної компетенції Держави, в якій було постійне місце проживання дитини до протиправного переміщення. При цьому, у цьому ж рішенні, Європейський суд з прав людини також дійшов висновку, що захист найвищих інтересів дитини є головним у Конвенції 1980 року, і підтримав головне правило цієї Конвенції - захистити дітей від шкідливих наслідків їхнього незаконного вивезення або утримування і забезпечити їх негайне повернення до держави їхнього постійного проживання.

Таким чином, спір про визначення місця проживання малолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, що виник між сторонами у даній справі, не може розглядатися Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська з огляду на те, що рішенням суду, яке набрало законної сили, діти повернуті до держави Ізраїль, а в Україні, як встановлено судом, вони (діти) утримувались незаконно.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, суд вважає необхідним закрити провадження у даній справі, в порядку п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, з урахуванням положень Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 13, 182-183, 223, 247, 255-256, 258-261, 352-355 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у цивільній справі № 204/3086/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Управління-служба у справах дітей виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради, про визначення місця проживання дітей - закрити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду, якщо вона не була оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Суддя В.В. Самсонова