У Х В А Л А

Іменем України

17 вересня 2018 року суддя Деснянського районного суду м. Києва, ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу, -

ВСТАНОВИВ:

12 вересня 2018 року заявник ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва із заявою, в якій просить видати судовий наказ про:

?«стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліментів на користь заявника ОСОБА_1 в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів) боржника, щомісячно на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, до досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто ІНФОРМАЦІЯ_5, а потім - по ? частині з усіх видів заробітку (доходу) боржника, щомісячно на ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 - довічно».

Вивчивши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу та додані до неї документи, приходжу до наступних висновків.

Згідно ч. 1,2 ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Статтею 161 ЦПК України визначений вичерпний перелік вимог, за якими може бути видано судовий наказ, в тому числі згідно п.4 ч.1ст.161 ЦПК України передбачено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; згідно п.5 ч.1ст.161 ЦПК України передбачено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Статтею 6 СК України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Тобто, законом передбачено, що правовий статус дитини має особа, що не досягла 18 років.

Згідно ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» дитина - особа віком до 18 років.

Таким чином, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 досягнула 18-ти річного віку, а отже в розумінні Закону України «Про охорону дитинства» не є дитиною.

Статтею 198 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Отже, при визначенні розміру матеріальної допомоги, яка стягується на повнолітнього сина, суд повинен з'ясувати наявність можливості платника аліментів надавати матеріальну допомогу, що виключає можливість розгляду стягнення вказаної допомоги у порядку наказного провадження.

Отже, заявлена заявником вимога про стягнення аліментів не відповідає вимогам ст. 161 ЦПК України.

Згідно п. 3 ч. 1ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Згідно ч. 1 ст. 164 ЦПК України за подання заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом.

Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» визначені категорії осіб, які звільняються від сплати судового збору.

Так, ч. 1 п. 3 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а відповідно до ч. 1 п.9 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Виключень за яких судовий збір за подання заяви про видачу судового наказу не сплачується чинним цивільним процесуальним кодексом не передбачено. Не встановлено пільг заявникам при сплаті судового збору за подання заяви про видачу судового наказу й Законом України «Про судовий збір».

Однак, зі змісту заяви вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду не з позовною заявою про стягнення аліментів, за подання якої позивачі звільняються від сплати судового збору, а з заявою про видачу судового наказу, за подання якої сплачується судовий збір згідно чинного законодавства. А у відповідності до ч.1 п. 9 не є особою, яка звільняється від сплати судового збору, оскільки як зазначено самим заявником є інвалідом ІІІ групи та не підпадає під категорію осіб, що мають право на звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» N 3674-VI від 08.07.2011р. за подання до суду заяви про видачу судового наказу, за зверненням фізичної особи сплачується судовий збір у розмірі 0,1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 176 грн. 20 коп.

Згідно п.1, п.3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог ст. 163 цього Кодексу та заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Відповідно ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків. Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Зазначені обставини дають обґрунтовані підстави вважати, що існує підстава для відмови у видачі судового наказу, заява подана з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України, таким чином відповідно до ст.165 ЦПК України у видачі судового наказу повинно бути відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 163, 165 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу.

Роз'яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків. Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя :