АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2018 року м. Київ

Справа № 22-6874 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Мирошниченко О.В.

Унікальний №752/6261/18 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Апеляційний суд міста Києва. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИЛА:

Згідно з ч. 6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII &qu№ ;Про судоустрій і статус суддів&q?та; у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті &q?я ;Голос України&q?ол; повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII &quро;Прикінцеві та перехідні положення&q?і ; Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII &qu№ ;Про судоустрій і статус суддів&q?та; апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8) п. 1 Розділу XIII &q?оз;Перехідні положення&q?ні; ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000,00 грн., але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 березня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що починаючи з 09 квітня 2016 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого сторони мають спільну доньку ОСОБА_3. Спільне життя не склалось і рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2017 року шлюб між ними розірвано.

Позивач самостійно не може забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідач є здоровим та працездатним чоловіком, і зобов'язаний забезпечувати належний рівень життя своєї дитини, а тому просила стягнути з нього аліменти.

Окремо звертала увагу суду на те, що відомостей щодо працевлаштованості відповідача та рівня його доходів немає, а тому просила суд витребувати їх в судовому порядку.

Припускала, що на момент звернення до суду з позовом, відповідач не має постійної роботи та доходу, а тому підстави для визначення аліментів саме в твердій грошовій формі в розмірі 2 000,00 грн. є обґрунтованими та спів мірними за для забезпечення належного рівня існування дитини.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 08 червня 2018 р. позов ОСОБА_2 було задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в сумі 1 500,00 грн., щомісячно починаючи з 23.03.2018 р. і до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням, ОСОБА_1, 18 липня 2018 року подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність і необґрунтованість, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення змінити в частині визначеного розміру аліментів, які підлягають стягненню, зменшивши їх розмір до 779,50 грн.

В обґрунтування своїх доводів апелянт посилався на те, що розмір його середньомісячної заробітної плати за ІІІ квартал 2017 року становив 3 404,00 грн., а за ІV квартал 2017 року - 3 407,00 грн.

Висновки суду першої інстанції щодо достатності коштів для проживання протягом місяця дорослій людині в залишковій сумі 1 907,00 грн., є помилковими та суперечать встановленим обставинам справи.

Висновки суду першої інстанції щодо спрямованості аліментів на гармонійний розвиток дитини є неправильним тлумаченням закону, неправильним застосуванням положень діючого законодавства та виходом за межі позовних вимог. Забезпечення гармонійного розвитку дитини є більш широким поняттям ніж утримання дитини, та охоплює саме додаткові витрати на дитину. Вимоги щодо стягнення додаткових витрат на дитину позивачем не заявлялись.

Мотивувальна та резолютивна частини рішення за своїм змістом суперечать одна одній. Наводячи мотиви необхідності стягнення аліментів суд першої інстанції посилався на необхідність саме гармонійного розвитку дитини, в той час як в резолютивній частині визначена направленість аліментів на її утримання.

Апелянт наполягав, що цілком достатнім та обґрунтованим буде визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 779,50 грн., що на дату подання апеляційної скарги становить 50% прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років.

Крім того, під час ухвалення рішення судом першої інстанції не було враховано перебування на утриманні апелянта непрацездатної матері та наявність заборгованості по сплаті аліментів на утримання іншої дитини.

21 серпня 2018 року ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якій просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом встановлено, що 09.04.2016 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, актовий запис №218. (а.с.3)

У період шлюбу у сторін народилась донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.4)

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24.10.2017 р. шлюб між сторонами розірвано. (а.с.5)

Дитина проживає та зареєстрована разом з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.6-7)

Згідно довідки про доходи ОСОБА_2 виданої Клінічною лікарнею «Феофанія» №87 від 13.03.2018 р., у період з вересня 2017 року по лютий 2018 року заробітна плата не нараховувалась. (а.с.8)

У ІІІ кварталі 2017 року заробітна плата ОСОБА_1 становила 10 212,00 грн., а у ІV кварталі 2017 року - 10 221,00 грн., що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків №2822/М/26-50-08-02-11 від 24.05.2018 р. (а.с.39)

Згідно довідки - розрахунку від 10.05.2018 р. виданої Сокирянським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області розмір заборгованості ОСОБА_1 по виплаті аліментів за період з 21.03.2000 р. по лютий 2017 року становить 21 708,30 грн. (а.с.29)

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, відповідач визнав позов частково на суму 779,50 грн. Враховуючи перебування на утриманні відповідача непрацездатної матері, існуючу заборгованість по виплаті аліментів та встановлений Законом України «Про Державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум на дитину віком до шести років, стягненню підлягають аліментів саме в розмірі 1 500,00 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно із ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Частиною 1 ст. 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід або частину доходу одержує в натурі.

До підстав визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Дитині повинні бути надані всі можливості та сприятливі умови для фізичного, розумового, духовного, морального розвитку, дитина повинна зростати під піклуванням та відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення, дитина має право на освіту, яка має бути обов`язковою, сприяти її загальнокультурному розвитку, відповідальність за освіту та навчання дитини лежить перш за все на її батьках.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Судом встановлено, що на час розгляду справи дитині виповнилось 2 роки.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 грн., з 1 липня - 1559 грн., з 1 грудня - 1626 грн.

Мінімальна заробітна плата починаючи з 01 січня 2018 року становить 3 723,00 грн. (ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік»)

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з матеріалами справи заборгованість ОСОБА_1 за виконавчим листом №2-229/2000 виданим Сокирянським районним судом Чернівецької області 24.04.2000 р. за період з 21.03.2000 р. по лютий 2017 року становить 21 708,30 грн.

Інформації щодо повного та/або часткового її погашення матеріали справи не містять.

Доводи апелянта щодо перебування на його утриманні непрацездатної матері пенсіонерки, які потребує додаткового піклування, колегією суддів вважаються безпідставними та недоведеними, оскільки відомостей щодо рівня її пенсійного забезпечення та отримуваних доходів матеріали справи не містять.

Посилання апелянта на відомості щодо отримуваної ним у ІІІ та ІV кварталах 2017 року заробітної плати, як на підставу визначення меншого розміру аліментів, ніж було встановлено судом першої інстанції, колегією суддів до уваги не приймається.

Матеріали справи містять тільки застарілі відомості щодо отримуваного апелянтом доходу. Рішення суду прийнято у червні 2018 року, запитувані судом відомості стосувались лише частини періоду 2017 року, а починаючи з 01 січня 2018 року розмір мінімальної заробітної плати в країні становить 3 723,00 грн.

Апелянтом не надано суду будь-яких інших доказів, окрім наявних в матеріалах справи, щодо рівня власного доходу в обґрунтування доводів апеляційної скарги. Твердження відповідача зводяться лише до припущень неможливості існування дорослої людини на залишкову суму після стягнення аліментів та ймовірної достатності 779,50 грн. для матеріального забезпечення його дитини.

Колегія суддів вважає, що з урахуванням участі обох батьків в матеріальному утриманні дитини сума 1 500,00 грн. на місяць буде більш менш достатнім розміром аліментів, який забезпечить можливість нормального розвитку, достатність існування, навчання та харчування дитини.

Беручи до уваги обов'язок участі обох батьків в утриманні дитини, колегія суддів вважає, що в зазначеному розмірі сума витрат на дитину на день буде приблизно складати по 50 грн. на кожного з батьків на день.

Однак колегія суддів звертає увагу на те, що у разі сплати кожним із батьків щоденно на утримання дитини вказаної суми, вона все одно не буде співмірною для забезпечення дитині достатнього рівня для існування, гармонійного розвитку, навчання та харчування.

Проте враховуючи наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно та всебічно здійснено розгляд справи, рішення суду першої інстанції є зваженим та обґрунтованим.

Доводи апелянта щодо існуючих суперечностей в рішенні суду першої інстанції та віднесення поняття «гармонійного розвитку дитини» до розділу додаткових витрат, а не стягнення аліментів, свідчать про неправильне розуміння апелянтом положень чинного законодавства.

Додаткові витрати на дитину регламентуються положеннями ст.185 СК України, в той час як положення ст.182 СК України говорять про необхідність врахування судом під час встановлення розміру аліментів ряду обставин, не тільки пов'язаних з особою платника та його становищем, але і економічних факторів, життєвого рівня та цінової політики в країні. Стягнення аліментів перш за все направлено на можливість забезпечення дитині гідного існування, порівняно адекватного забезпечення всебічного розвитку, створення умов для гармонійної реалізації та процвітання.

Законодавцем чітко визначено, що саме гармонійність розвитку дитини покладена в основу забезпечувану розміром аліментів.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Всі інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують. При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що пункту першого статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення (справа Гарсіа Руїз проти Іспанії).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль