Справа № 591/3748/18
Провадження № 2/591/2072/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2018 року Зарічний районний суд м.Суми в складі:

головуючого в особі судді - КЛИМЕНКО А.Я.

при секретарі - Устименко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про встановлення факту спільного проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності і свої вимоги мотивує тим, що з січня 2008 року вона почала проживати однією сім»єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, при цьому, вони стали проживати як подружжя, вести єдиний сімейний бюджет та спільне господарство, між ними склалися відносини, притаманні подружжю. Квартира, в якій мешкають ОСОБА_1 з ОСОБА_2 належить на праві власності Відповідачу. Разом з тим, з моменту проживання однією сім»єю вказана квартира утримується спільним з ОСОБА_2 коштом, а тому, Позивач вважає, що вона істотно збільшилася у своїй вартості. Прийняти пропозицію Позивача щодо поділу квартири в рівних частках ОСОБА_2 відмовляється, чим на думку Позивача, порушує її права власника. Крім того, позивач ОСОБА_1 вказує, що за час спільного проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу вона разом з Відповідачем побудували сімейний бізнес. У січні 2017 року ОСОБА_2, за рахунок своїх особистих коштів, придбав нежитлову споруду для ведення комерційної діяльності, що розташована за адресою: АДРЕСА_2. У зв»язку з тим, що вказана нежитлова споруда знаходилась у незадовільному технічному стані та потребувала негайної реконструкції, Позивач та Відповідач за рахунок спільних коштів домовилися здійснити її реконструкцію та вирішили переоформити зазначене нежитлове приміщення на ОСОБА_1, після чого провести відповідні будівельні роботи, ввести об»єкт в експлуатацію та зареєструвати право власності. В 2018 року спільними силами та за спільні кошти Позивачем та Відповідачем було здійснено реконструкцію вказаного майна. Як зазначає Позивач, у зв»язку з фінансовими труднощами, ОСОБА_2 відмовляється оформлювати право власності на половину реконструйованого нежитлове приміщення за ОСОБА_1. До суду від Позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій вона зазначає, що у зв»язку з врегулюванням спору з Відповідачем відносно права власності на квартиру площею 46,78 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, Позивач зменшує розмір позовних вимог та просить суд: - встановити факт спільного проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з січня 2008 року;

- визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нежитлове приміщення (магазин) площею 27,02 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2;

- визнати право власності за ОСОБА_1 на 1/2 частини нежитлового приміщення (магазину) площею 27,02 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2;

- визнати право власності за ОСОБА_2 на 1/2 частини нежитлового приміщення (магазину) площею 27,02 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Позивач ОСОБА_1 про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, до суду не з»явилася, 30.08.2018 року надала суду заяву про слухання справи у її відсутність, уточнений позов підтримує повністю, просить суд його задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 про день та час слухання справи повідомлявся належним чином. Від нього надійшла заява, в якій просить розглядати справу у його відсутності. В письмовому відзиві наданому до суду не заперечує проти задоволення уточнених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного:

Судом при розгляді справи встановлено, що з 05.03.2008 року Позивач постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується штампом в її паспорті про реєстрацію місця проживання (а.с.10-12). Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву не заперечує даного факту.

Фактично з цього часу Позивач та Відповідач розпочали проживати як подружжя, вести єдиний сімейний бюджет та спільне господарство, між ними склалися відносини, притаманні подружжю.

За час спільного проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу Позивач та Відповідач вели сімейний бізнес та зареєстровані які фізичні особи - підприємці за їх спільним місцем проживання, що підтверджується виписками з Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (а.с.14-16).

У січні 2017 року відповідач ОСОБА_2 за власні кошти придбав нежитлову споруду для здійснення комерційної діяльності, що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

У травні 2018 року Позивач мав намір від»їжджати на тривалий час за кордон і запропонував ОСОБА_3 переоформити вказане нежитлове приміщення на неї, спільно провести його реконструкцію, ввести його в експлуатацію та зареєструвати на нього право власності.

01.06.2018 року між Позивачем та Відповідачем укладено Договір купівлі-продажу рухомого майна, предметом якого є тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності, площею 30 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 7).

06.06.2018 року Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради було зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт на реконструкцію нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 за № СМ 01 (а.с.18-21).

Після реконструкції нежитлового приміщення, суб»єктом господарювання фізичною особою-підприємцем на замовлення Позивача була проведена його технічна інвентаризація та виготовлений технічний паспорт (а.с.22-28).

Враховуючи, що нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 було реконструйовано за спільні кошти Позивача та Відповідача, останній відмовляється в добровільному порядку вчиняти дії щодо реєстрації права власності на зазначене нежитлове приміщення у зв»язку з виникненням фінансових труднощів. Вказане підтверджується відзивом на позовну заяву ОСОБА_2.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки.

Ст. 60 Сімейного кодексу України, передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Вказане повністю кореспондується з ч. 1 ст. 372 Цивільного кодексу України.

У разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України, ст. 70 Сімейного кодексу України).

Згідно до ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім»єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2001 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації угодою або визнано такою власністю судом.

За змістом роз»яснень п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року при застосуванні статті 74 Сімейного кодексу України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правила зазначеної норми поширюються на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися відносини, що притаманні подружжю.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України від 04 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 Цивільного кодексу України, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Згідно висновку експерта будівельно-технічної експертизи від 08.06.2018 року № 1117 приміщення нежитлового будинку (магазину) розташованого за адресою: АДРЕСА_2 відповідає державним будівельним нормам та виходячи з нормативних вимог розділ в натурі приміщення можливий з виділом його 1/2 (а.с.29-48).

Отже, виділ по 1/2 часток нежитлового приміщення по проїзду Кузнечному, 3/1 у м. Суми є можливим як Позивачу, так і Відповідачу, може бути виділено відокремлену частину приміщення із самостійним виходами.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 372 ЦК України, ст.ст. 3, 60, 62, 70, 74 СК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) задоволити.

Встановити факт спільного проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) та ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) з січня 2008 року.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) та ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) нежитлове приміщення (магазин) площею 27,02 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Визнати право власності за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на 1/2 частини нежитлового приміщення (магазину) площею 27,02 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Визнати право власності за ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) на 1/2 частини нежитлового приміщення (магазину) площею 27,02 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Рішення суду може бути оскаржено до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарги подаються учасниками справи через Зарічний районний суд м. Суми.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 21 вересня 2018 року.

СУДДЯ КЛИМЕНКО А.Я.