АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/478/18 Номер провадження 22-ц/786/2079/18Головуючий у 1-й інстанції Куц Т. О. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.,

за участю секретаря Ачкасової О.Н.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 18 червня 2018 року (час ухвалення рішення з 14:32:15 по 14:59:24; дата виготовлення повного тексту рішення невідома) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, суд

в с т а н о в и в :

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, просив змінити розмір аліментів, призначених 21 жовтня 2014 року рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на тверду грошову суму, що становить 746 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач стверджував, що, починаючи з 2014 року він справно сплачував аліменти на утримання сина, але оскільки з 13.06.2016 року він ніде не працює, постійного заробітку не має, в нього погіршилось матеріальне становище і тому він не має можливості сплачувати аліменти у відсотках.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 18 червня 2018 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції

дав хибну оцінку наданим доказам і встановленим обставинам. Неправильно витлумачив норми матеріального закону, якими врегульовані спірні правовідносини, а також судову практику з цього питання.

Посилався також на те, що суд першої інстанції не встановив майнового стану відповідачки.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4, пославшись на недоведення позивачем факту погіршення матеріального стану, його небажання працювати, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін. Окрім того, звернула увагу на надані нею докази про перебування у відпустці по догляду за дитиною. Стверджувала, що задоволення позовних вимог призведе до суттєвого погіршення матеріального стану дитини.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що з 28 травня 2014 року сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 08 серпня 2016 року (а.с.6, 8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у сторін народився син ОСОБА_5 (а.с.7).

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 21 жовтня 2014 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі ? частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менш, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Аліменти стягнуто, починаючи з 10 липня 2014 року до повноліття дитини. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Згідно довідки-розрахунку від 29.05.2016 року за №3243 заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів на користь ОСОБА_4 за період з 01.11.2014 року по 30.04.2016 року становить 13 545 грн. 24 коп. (а.с.33-34).

Відповідно відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків станом на 05.04.2018 рік у ОСОБА_2 за період з 3 кварталу 2016 року по 4 квартал 2017 року відсутня інформація про доходи (а.с.9).

Згідно довідки Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості від 05.01.2018 року за № 1306 ОСОБА_2 на обліку у центрі зайнятості не перебуває (а.с.11).

Наведені фактичні обставини учасниками справи не заперечуються.

Перевіркою матеріалів справи не встановлена наявність обставин, передбачених ч.4, ч.5 ст.367 ЦПК України, а тому відповідно до приписів ч.1, ч.2 ст.367 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності обставин, на які посилався позивач в обґрунтування заявлених вимог.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з таких міркувань.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно ч.1 ст.80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Тобто, для зменшення розміру аліментів позивач повинен довести, що у нього змінився матеріальний або сімейний стан, погіршилось або поліпшилось здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст статтей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й інші норми, якими врегульовано обов'язок батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Існування чи відсутність обставин доводиться належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (ст.77 - ст.80 ЦПК України).

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач послався виключно на те, що він не працює, його доходи є мінливими та такими, що він не спроможний виплачувати аліменти у присудженому судом розмірі.

На переконання апеляційного суду непрацевлаштованість позивача за відсутності доказів щодо погіршення його майнового стану саме по собі у розумінні приписів ст.182, ст.183, ст.184, ст.192 СК України не може бути підставою для зміни способу стягнення та/або зменшення розміру аліментів.

Позивачем не надано доказів, що він втратив роботу поза своєю волею, окрім того, він не перебуває на обліку у Центрі зайнятості, тобто не є особою, яка шукає роботу.

За встановлених обставин задоволення вимог позивача буде суперечити принципу, закріпленому у ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.), згідно якого в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Суд першої інстанції виконав вимоги ст.89, ст.264, ст.265 ЦПК України, зробив правильні по суті висновки по заявленим вимогам і у рішенні навів мотивовані оцінки аргументів кожної із сторін, а також мотиви прийняття і відхилення наданих у справу доказів.

В апеляційній скарзі відсутні посилання на істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 18 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 19.09.2018 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов