Справа № 129/3049/17
Провадження № 22-ц/772/1334/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бондар О. В.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2018 рокуСправа № 129/3049/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

судді-доповідача: Оніщука В.В.

суддів: Копаничук С.Г., Медвецького С.К.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_3,

відповідач: ОСОБА_4,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 20 квітня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Бондар О.В. в приміщенні Гайсинського районного суду Вінницької області, повний текст рішення виготовлено 25 квітня 2018 року, -

в с т а н о в и в :

В листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позов мотивовано тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 09 вересня 2016 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивачем зазначено, що на даний час дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні, а відповідач добровільно кошти на утримання дитини надає нерегулярно і лише за її нагадуванням, однак розмір даних коштів є недостатнім для утримання дитини. Позивачем вказано, що відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання дитини та має можливість їх сплачувати, оскільки є приватним підприємцем та отримує значні доходи, а тому з урахуванням змінених позовних вимог, просила стягнути з ОСОБА_4 аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 5 000,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 20 квітня 2018 року змінені позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає АДРЕСА_1, фізичної особи-підприємця, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка проживає АДРЕСА_2, аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі 5 000,00 грн. щомісячно, яка підлягає індексації, починаючи з дня звернення позивачки до суду 09 листопада 2017 року до повноліття дитини.

Вирішено питання про судові витрати.

Задовольняючи змінені позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на батьків покладено солідарний обов'язок щодо утримання неповнолітніх дітей, при цьому відповідач інших утриманців не має, має мінливий дохід та визнає змінені позовні вимоги, а тому в даному випадку з відповідача слід стягнути аліменти в твердій грошовій сумі на утримання дитини і даний розмір аліментів не буде порушувати інтересів сторін.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, мотивовану тим, що ознайомившись зі зміненими позовними вимогами позивача, зрозумів їх зміст таким чином, що 5 000,00 грн. це є загальна сума щомісячних витрат на утримання сина, а не сумою аліментів, які необхідно стягувати з нього, при цьому вказана сума для нього є надмірним тягарем, у нього немає можливості сплачувати такий великий розмір аліментів, відтак рішення суду є несправедливим відносно нього, оскільки не враховує його законні права та інтереси, а тому просив рішення суду в частині стягнення з нього аліментів на утримання дитини скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягувати з нього аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 3 000,00 грн. щомісячно, при цьому зроблено посилання на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

У визначений судом термін відзив на апеляційну скаргу позивачем не надано.

Пунктом 8 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу (пункт 9 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України).

Апеляційний суд у складі судової колегії, розглядаючи справу за наявними у справі матеріалами, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вимогами ст. 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом першої інстанції встановлено і сторонами не оспорено, що 09 листопада 2003 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3) зареєстрували шлюб, від якого мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 09 вересня 2016 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано.

Згідно довідки №5203 від 31 жовтня 2017 року, виданої міським головою виконавчого комітету Гайсинської міської ради, ОСОБА_3 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3 разом з сином ОСОБА_6.

Звернувшись в суд з позовом про стягнення аліментів, ОСОБА_3 зазначила, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини надає нерегулярно, при цьому отримує значний, але мінливий дохід від зайняття підприємницькою діяльністю, а тому просила визначити аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн., щомісячно.

Судом встановлено, що згідно довідки Гайсинської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області №416 від 12 лютого 2018 року за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року ОСОБА_4 отримав дохід від підприємницької діяльності в сумі 405 000,00 грн. (а.с. 54), а згідно довідки Гайсинської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області №108 від 01 березня 2017 року за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року ОСОБА_4 отримав дохід від підприємницької діяльності в сумі 900 000,00 грн. (а.с. 56).

Крім того, згідно довідки Управління Пенсійного фонду України у Гайсинському районі ОСОБА_4 отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи, за період з січня 2016 року по грудень 2016 року її розмір становить 14 653,00 грн. (а.с. 67).

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000,00 грн. щомісячно на утримання дитини, при цьому при розгляді справи в суді першої інстанції відповідач визнав змінені позовні вимоги, про що свідчить його заява (а.с. 92) і вказана обставина була врахована при ухваленні судового рішення.

Викладені в апеляційній скарзі посилання на те, що відповідач невірно зрозумів зміст заяви ОСОБА_3 про зміну позовних вимог та помилково подав письмову заяву про визнання цих вимог, то дані посилання не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не містять належного обгрунтування, до того ж зі змісту заяви ОСОБА_3 (а.с. 91) вбачається, що остання є зрозумілою та містить вимоги про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 5 000,00 грн., тоді як ОСОБА_4 у поданій ним заяві визнав змінені позовні вимоги та особисто зазначив про стягнення з нього аліментів в розмірі 5 000 грн...

Крім того, не можуть бути прийняті до уваги і посилання на те, що внаслідок отриманих травм ОСОБА_4 потребує періодичного коштовного лікування, оскільки вказані витрати не є постійними і вірогідність їх понесення в майбутньому грунтується виключно на припущеннях.

Щодо посилання на те, що у зв'язку з нестачею коштів необхідних здійснення для підприємницької діяльності і придбання для цього автомобіля він був змушений укласти кредитний договір, то дані посилання на увагу не заслуговують, адже автомобіль TOYOTA C-HR, 2017 року випуску, придбавався ним саме для здійснення ним підприємницької діяльності. Крім того, із витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів вбачається, що ОСОБА_4 є власником ще й автомобілів TOYOTA AVENSIS, 2012 року випуску, та MITSUBISHI CFNTER, 1999 року випуску (а.с. 63).

Також, не заслуговують на увагу твердження про те, що після розірвання шлюбу він залишив переважну більшість придбаного у шлюбі спільного майна подружжя позивачу і сплатив компенсацію в розмірі 1/2 частини вартості автомобіля, оскільки дані обставини не є предметом позову і не є підставою для зменшення розміру аліментів.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом збільшено або зменшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно ч. 4 до ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 Сімейного Кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч. 1 ст. 184 Сімейного Кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тобто ухвалене рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 20 квітня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та відповідно до вимог ч. 3 ст. 389 ЦПК України касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ С.Г. Копаничук

/підпис/ С.К. Медвецький

Згідно з оригіналом:

Суддя-доповідач В.В. Оніщук