Справа № 361/546/17 Головуючий у І інстанції Сердинський В. С.
Провадження № 22-ц/780/166/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 33 19.06.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 червня 2018 року м. Київ

Справа № 361/546/17-ц

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 (суддя-доповідач),

ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

секретар судового засідання Немудра Ю.П.,

позивач ОСОБА_4,

відповідач ОСОБА_5 (апелянт),

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області, у складі судді Сердинського В.С., від 17 жовтня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

Статтею 351 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого(території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 8, 9, 11 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується; справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а також заяви і скарги подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2017 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Вимоги обґрунтовував тим, що 24 березня 2016 року, близько 08 години, в світлу пору доби, водій ОСОБА_5, керуючи технічно справним автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по вул. Київська в м. Бровари Київської області від м. Чернігів у напрямку м. Києва, по смузі руху «Рух тільки праворуч», чим порушив вимоги п. 5.16 ПДР України, яким передбачено, напрямок руху по смугах, після чого був неуважним та не стежив за дорожньою обстановкою, чим порушив вимоги п. 2.3 «б» ПДР України, після чого виїжджаючи на перехрестя не надав перевагу у русі транспортному засобу, який рухався на зелений сигнал світлофора, чим порушив вимоги п. 16.1 ПДР України, виїхавши на перехрестя допустив зіткнення передньою частиною свого транспортного засобу із боковою правою частиною автомобіля НОМЕР_2, який рухався в напрямку вулиці Чорновола в м. Бровари Київської області, під його керуванням.

Унаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль НОМЕР_1, та автомобіль НОМЕР_2, отримали механічні пошкодження.

Посилаючись на викладене, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача 233819,25 грн в рахунок відшкодування майнової шкоди та 10 тис. грн у відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, а також судові витрати в розмірі 3570 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто і ОСОБА_5, на користь ОСОБА_4 233819, 25 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди та 2 тис. грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди відмовлено. Розподілено судові витрати.

ОСОБА_5 з судовим рішенням не погодився та подав апеляційну скаргу. Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову. Вважає, що вказане рішення суду ухвалене за неповного зясування всіх обставин, що мають значення для справи і висновки суду не відповідають обставинам справи, а також через порушення судом матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона до задоволення не підлягає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлене і матеріалами справи підтверджене таке.

24 березня 2016 року, близько 08 години, водій ОСОБА_5, керуючи технічно справним автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по вул. Київська в м. Бровари Київської області від м. Чернігів у напрямку м. Києва, по смузі руху «Рух тільки праворуч», чим порушив вимоги п. 5.16 ПДР України, яким передбачено, напрямок руху по смугах, після чого був неуважним та не стежив за дорожньою обстановкою, чим порушив вимоги п. 2.3 «б» ПДР України, після чого виїжджаючи на перехрестя не надав перевагу в русі транспортному засобу, який рухався на зелений сигнал світлофора, чим порушив вимоги п. 16.1 ПДР України, виїхавши на перехрестя, допустив зіткнення передньою частиною свого транспортного засобу із боковою правою частиною автомобіля НОМЕР_2, який рухався в напрямку вулиці Чорновола в м. Бровари Київської області, під керуванням позивача ОСОБА_4

В наслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі НОМЕР_1, та марки «Mersedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_3, отримали механічні пошкодження.

24 березня 2016 року за фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди слідчим відділенням Броварського відділу поліції ГУНП в Київській області було відкрито кримінальне провадження.

25 травня 2016 року зазначене кримінальне провадження було закрите, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, за відсутністю в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення.

Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 25 травня 2016 року, встановлено вину ОСОБА_5 в порушенні Правил дорожнього руху України та причинно-наслідковий звязок між його діями та наслідками, що настали у звязку з цим у вигляді пошкодження автомобіля марки «Mersedes-Benz», моделі «МL 320», д.н.з. НОМЕР_3, який належить позивачу ОСОБА_4 на праві власності.

Постановою Бобровицького районного суду Чернігівської області від 16 серпня 2016 року справу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП щодо ОСОБА_5 провадженням закрите у звязку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу. Постанова суду набрала законної сили 27 серпня 2016 року.

Відповідно до звіту № 100/16 від 14 квітня 2016 року, проведеного ТОВ «С-Брок», вартість матеріального збитку, завданого позивачу ОСОБА_4 внаслідок пошкодження автомобіля марки «Mersedes-Benz», моделі «МL 320», д.н.з. НОМЕР_3, в результаті ДТП складає - 277709,25 грн, вартість оціночних послуг склала 800 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5, який на момент дорожньо-транспортної пригоди керував автомобілем НОМЕР_1, була застрахована у страховій компанії ПрАТ «Київський страховий дім» на умовах обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за полісом страхування № АЕ / 6355808 від 05 листопада 2015 року.

17 січня 2017 року ПрАТ «Київський страховий дім» здійснило позивачу виплату страхового відшкодування у розмірі 49750 грн за полісом № АЕ / 6355808 від 05 листопада 2015 року на умовах обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно висновку № 98 від 29 червня 2017 року експертного дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди за участі автомобілів НОМЕР_2, НОМЕР_4, та «ІКСО SAMAND», д.н.з. НОМЕР_5, обґрунтовано покладених місцевим судом в основу судового рішення, успірній дорожній обстановці, невідповідність дій водія автомобіля НОМЕР_1, ОСОБА_5, з технічної точки зору, знаходиться в причинному звязку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України 2004 року, в редакції чинній на час ухвалення рішення (далі - ЦПК України 2004 року), кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України 2004 року, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. ст. 57, 212 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відео записів, висновків експертів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України 2004 року, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Крім того, в ч. 4 ст. 60 ЦПК України 2004 року, визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове майно, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розяснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний звязок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобовязаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обовязок доведення відсутності вини в завданні шкоди, а позивач доказує наявність шкоди та її розмір.

Ухвалюючи рішення суд прийшов до висновку, що спірна дорожньо-транспортна пригода відбулася з вини ОСОБА_5

Розглядаючи спір, суд першої інстанції, не зважаючи на доводи апеляційної скарги, на думку колегії суддів, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, в тому числі й тих, на які посилається апелянт, і ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

В порушення вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, апелянтом не доведено перед судом належними і допустимими доказами обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі як на підставу для відмови у задоволенні позову.

Крім того, за клопотанням апелянта, колегією суддів було призначено судово-транспортну експертизу. Однак, відповідач, не зважаючи на те, що судом обовязок щодо її оплати був покладений саме на нього, дану експертизу не оплатив, тим самим від участі в її проведенні ухилився. Оскільки ж посилання скаржника на намагання сплатити експертизу належними та допустимими доказами не підтверджені, колегія суддів дійшла до висновку про необхідність, на підставі ч. 1 ст. 146 ЦПК України 2004 року, ОСОБА_5 у визнанні факту, для зясування якого була призначена експертиза, відмовити.

Не зважаючи на твердження апелянта, обґрунтованим, з врахуванням ступеня вини відповідача, характеру, обсягу та тривалості моральних і фізичних страждань заподіяних позивачеві, істотності вимушених змін у його життєвих стосунках, являється і рішення міського суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

Оскільки апелянтом зустрічного позову по справі не заявлено, його посилання на винуватість у ДТП самого позивача вказаних висновків місцевого суду не спростовують.

За наведеного, посилання ОСОБА_5 в апеляційній скарзі на практику Європейського суду з прав людини також обґрунтованими визнати не можна.

Матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення суду не дають підстав для висновку про неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, які передбачені ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до помилкового тлумачення позивачем норм права і також не спростовують висновки суду першої інстанції та не доводять порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства.

Обґрунтовуючи судове рішення, крім того, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, згідно з яким, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ч. 6 ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381- 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2017 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду касаційної інстанції. Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде виготовлений не пізніше, як за пять днів з дня закінчення розгляду справи.

Судді: С. В. Лівінський

ОСОБА_2

ОСОБА_3