справа № 274/2755/16-ц
провадження № 2-з/0274/20/18
У Х В А Л А
15.06.2018 року м. Бердичів
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді Замеги О.В., за участю секретаря Павлюк - Жук А.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-
В С Т А Н О В И В:
До суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ПАТ «ОТП Банк» про визнання недійсними кредитного договору.
В обгрунтування своїх вимог ОСОБА_1 просить до розгляду справи по суті заборонити ПАТ «ОТП Банк» та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії майнового характеру стосовно нежитлової будівлі, магазину заг.пл. 43,7 кв.м., та будівлі торгового комплексу літ Б-1 заг. пл. 11,2 кв.м., будівлі торгового комплексу літ В-1 заг. пл. 51,8 кв.м., розташованих за адресою: вул. К.Лібкнехта, 5а, м. Бердичів, мотивуючи тим, що 23.03.2018 року на її адресу ПАТ «ОТП Банк» направив вимогу про можливість здійснення досудового звернення стягнення на предмет іпотеки, внаслідок цього може мати місце утруднення чи неможливість виконання рішення суду.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна вбачається, що власником нежитлової будівлі, магазину заг.пл. 43,7 кв.м., та будівлі торгового комплексу літ Б-1 заг. пл. 11,2 кв.м., будівлі торгового комплексу літ В-1 заг. пл. 51,8 кв.м. за адресою: вул.К.Лібкнехта, 5а, м. Бердичів, є ОСОБА_1.
Вказане нерухоме майно є предметом іпотеки за договором № РМ-SMEJ02/012/2011 від 27.10.2011 року, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» (наразі ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_1
ОСОБА_1 ставить питання щодо визнання недійсним основного зобовязання.
У відповідності до ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі припинення основного зобовязання.
Отже, визнання недійним кредитного договору іпотеки має наслідком припинення іпотеки.
Разом з тим, за умовами договору іпотеки Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених зобовязань в порядку, встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» (п. 6.7.1 Договору іпотеки).
Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України Про іпотеку, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України Про іпотеку договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України Про іпотеку.
З наведеного вбачається можливість банку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного застереження, яке міститься в договорі іпотеки.
ПАТ «ОТП Банк» 23.03.2018 року надіслав на адресу ОСОБА_1 повідомлення, згідно якого висловив намір визнати за собою право власності на предмет іпотеки в порядку ст. 37 ЗУ «Про іпотеку».
Враховуючи обставини справи, суть позову невжиття заходів із забезпечення позову у спосіб заборони відповідачу та будь-яким іншим особам вчиняти дії щодо реєстрації права власності за відповідачем на зазначене нерухоме майно може призвести у майбутньому до неможливості виконання рішення суду, оскільки відбудеться реалізація заставного майна по недійсному зобовязанні.
В разі виконання умов іпотечного договору в частині позасудового врегулювання спору по зверненню стягненню на предмет іпотеки, може скластися ситуація, за якої у відповідності до ст. 216 ЦК України неможливо буде привести сторони до того правового становища, яке існувало до укладення вказаного вище правочу, що може призвести до незворотних наслідків, за яких буде завдано шкоди законним правам та охоронюваним інтересам сторонам по справі.
Згідно роз'яснень, викладених у пунктах 1, 10 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року, вбачається, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Забезпечення позову допускається на будь якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо не вжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, суд може забезпечити позов шляхом забороною вчиняти певні дії.
У відповідності до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Частиною 6 статті 153 ЦПК України визначено, що про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.
Відповідно до ч. 7 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.
Згідно із ч. 2 ст. 154 ЦПК України, зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.
Наявність в даному випадку зустрічного забезпечення буде порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо вільного доступу до суду, так як передбачає певну дискримінацію (доповідь Асоціації міжнародного права «Про забезпечувальні і запобіжні заходи в міжнародному цивільному процесі», ILA,1996).
Підстав для застосування зустрічного забезпечення позову, визначених частиною 3 статті 154 ЦПК України, не встановлено.
Частиною 1 статті 157 ЦПК України визначено, що ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-157 ЦПК України, суддя,-

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.
До розгляду справи по суті заборонити ПАТ «ОТП Банк» та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії майнового характеру стосовно нежитлової будівлі, магазину заг.пл. 43,7 кв.м., та будівлі торгового комплексу літ Б-1 заг. пл. 11,2 кв.м., будівлі торгового комплексу літ В-1 заг. пл. 51,8 кв.м. за адресою: вул. К.Лібкнехта (Житомирська), 5а, м. Бердичів, в тому числі шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки на підставі відповідного іпотечного застереження в Іпотечному договорі.
Ухвала з питань забезпечення цивільного позову виконується негайно.
Копію ухвали для виконання направити до відділу з питань державної реєстрації виконавчого комітету Бердичівської міської ради - для виконання.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги в 15-ти денний строк з дня отримання копії ухвали.
Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.
Суддя: О.В.Замега