Апеляційний суд міста Києва
2-2662/2000 Головуючий у суді першої інстанції: Даниленко В.В.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5260/18 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Панченко М.М., Слюсар Т.А.

при секретарі Маличівській Н.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - представника ОСОБА_7 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 грудня 2000 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_8 до Іноземної компанії «Навсікая Девелопмент ЛТД», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету позову ОСОБА_9 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном та за зустрічним позовом Іноземної компанії «Навсікая Девелопмент ЛТД» до ОСОБА_8, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету позову ОСОБА_9 про визнання права власності на нерухоме майно.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

16 лютого 2016 року Дарницьким районним судом м. Києва на адресу Апеляційного суду м. Києва була направлена цивільна справу №2-2662/2000 за позовом ОСОБА_10 до Компанії «Навсікая Девелопмент ЛТД», треті особи: ОСОБА_9 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном та за зустрічним позовом Компанії «Навсікая Девелопмент ЛТД» до ОСОБА_10, треті особи: ОСОБА_9 про визнання права власності на нерухоме майно, з апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_11(особи, яка не приймала участі у справі) на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04.12.2000, для розгляду в порядку апеляційного провадження, яка протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 16 лютого 2016 року була передана відповідному складу колегії суддів.

Одночасно повідомлялося про те, що відповідно до Інструкції з діловодства в місцевому загальному суді та порядку ведення архівних справ суду, в зв'язку з закінченням строку зберігання, матеріали справи було знищено.

22.03.2016 ОСОБА_12, особа яка не приймала участі у справі також на зазначене рішення подала апеляційну скаргу.

Відповідно до акту, складеного 05 квітня 2016 року №193-06/106/16 Апеляційного суду м. Києва було встановлено, що після ознайомлення зі справою та повернення представником Компанії «Навсікая Девелопмент ЛТД» Топіхіним О.І. цивільної справи № 2-2662/2000 (апеляційне провадження № 22-ц/796/4651 /2016) до канцелярії було виявлено, що у ній було вирвано оригінал рішення, який відповідно до опису справи знаходився на аркушах 1-3.

При з'ясуванні можливості розгляду зазначеної справи апеляційним судом за таких обставин та ухвалення деяких процесуальних документів, як апеляційним судом, так і ВССУ, цивільна справа була направлена до Дарницького районного суду м. Києва для відновлення втраченого провадження.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2017 року заяву ОСОБА_12 про відновлення втраченого судового провадження по справі за позовом ОСОБА_8 до Іноземної компанії «Навсікая Девелопмент ЛТД», третя особа: ОСОБА_9 про усунення перешкод у здійсненні права користуватися та розпоряджатися майном та за зустрічним позовом Іноземної компанії «Навсікая Девелопмент ЛТД» до ОСОБА_8, треті особи: ОСОБА_9, ОСОБА_7 про визнання права власності на нерухоме майно задоволено.

Відновлено втрачене судове провадження по справі за позовом ОСОБА_8 до Іноземної компанії «Навсікая Девелопмент ЛТД», третя особа: ОСОБА_9 про усунення перешкод у здійсненні прав, користуватися та розпоряджатися майном, та за зустрічним позовом Іноземної компанії Навсікая Девелопмент ЛТД» до ОСОБА_8, третя особа: ОСОБА_9 про визнання права власності на нерухомі майно.

Встановлено, що в архіві Дарницького районного суду м. Києва зберігалось рішення Дарницького районного суду м. Києва №2 2662 2900 датоване 04 грудня 2000 року, яким у задоволенні позову ОСОБА_10 до Іноземної компанії «Навсікая Девелопмент ЛТД» реєстраційний номер з реєстру міжнародних компанії 317 731, третя особа ОСОБА_9 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном відмовлено.

Зустрічний позов Іноземної компанії «Навсікая Девелопмент ЛТД» реєстраційний номер з реєстру міжнародних компаній 317 731 до ОСОБА_10. третя особа ОСОБА_9 про визнання права власності на нерухоме майно задоволено повністю.

Визнано за Іноземною компанією «Навсікая Девелопмент ЛТД» реєстраційний номер з реєстру міжнародних компаній 317 731 право власності на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1, квартиру АДРЕСА_2, квартиру АДРЕСА_3, квартиру АДРЕСА_4, квартиру АДРЕСА_13, квартиру АДРЕСА_5, квартиру АДРЕСА_6.

Матеріали цивільної справи - відсутні.

Оригінал рішення, який відповідно до опису справи знаходився на аркушах 1- 3, 05.04.2016 представником Компанії «Навсікая Девелопмент ЛТД» ТопіхінимО.І. цивільної справи № 2-2662/2000 (апеляційне провадження № 22- ц/796/4651/2016) було вирвано.

Рішенням (ксерокопія) Дарницького районного суду м. Києва від 04 грудня 2000 року у задоволенні позову ОСОБА_10 до Іноземної компанії «Навсікая Девелопмент ЛТД» реєстраційний номер з реєстру міжнародних компаній 317 731, третя особа ОСОБА_9 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном було відмовлено.

Задоволено повністю зустрічний позов Іноземної компанії «Навсікая Девелопмент ЛТД» до ОСОБА_10, третя особа ОСОБА_9 про визнання права власності на нерухоме майно.

Визнано право власності за Іноземною компанією «Навсікая Девелопмент ЛТД» на наступне нерухоме майно: квартирну АДРЕСА_14, квартиру АДРЕСА_2, квартиру АДРЕСА_3, квартиру АДРЕСА_4, квартиру АДРЕСА_13, квартиру АДРЕСА_5, квартиру АДРЕСА_7.

Не погодившись із рішенням суду ОСОБА_3 - представник ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - представник ОСОБА_7 подали кожен окремо на нього апеляційну скаргу.

У апеляційній скарзі ОСОБА_6 - представник ОСОБА_7, посилаючись на те, що його довіритель не був учасником при розгляді зазначеної справи, але його права, як співвласника квартири АДРЕСА_4 є порушеним. Зокрема зазначав, що спірна квартира на праві власності, починаючи з 3.12.2001 належить ОСОБА_7 та його батькам в рівних долях внаслідок її приватизації. Зазначене житло не відчужувалось і по теперішній час перебуває у власності зазначених осіб. Вважає дії, які були вчинені по справі стосовно відчуження спірної квартири є шахрайськими і з приводу цього було порушено кримінальну справу. Окрім того, вказував, що ОСОБА_7 позбавлений можливості оформити спадщину після смерті батька. Просив рішення суду скасувати повністю та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову обом сторонам.

ОСОБА_5 у своїй апеляційній скарзі просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог обом сторонам. При цьому зазначав, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва порушене його право, як спадкоємця. Так, спірна квартира АДРЕСА_3 на праві власності належала згідно свідоцтву про право власності на житло від 25 квітня 1996 року його рідному діду ОСОБА_14 та його дружині (його рідній бабусі) ОСОБА_14 Протягом життя його рідні дід і баба жили у квартирі. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_14 померла. 28 травня 2002 року ОСОБА_14 написав на нього заповіт на квартиру. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_14 помер. Після смерті діда його сім`я стала проживати у спірній квартирі. Але спадщину він не оформив, оскільки квартира була продана Іноземною компанією «Навсікая Девелопмент ЛТД» громадянці ОСОБА_15 на підставі підробленого рішення суду, а всі оригінали документів у нього на руках.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 - представник ОСОБА_4 зазначала, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, без належного встановлення обставин, що мають значення для справи, вирішено питання, щодо прав осіб, які не приймали участі у справі. При цьому вказувала, що при оформленні спадщини ОСОБА_4 дізналась, що квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 зареєстрована на іншу особу. При з'ясуванні обставин ОСОБА_4 стало відомо, що спірна квартира вибула з права власності її покійного дядька - ОСОБА_16 ще при його житті, на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04.12.2000 по справі №2-2662-2900. Реєстрація переходу права власності відбулась 03.08.2015. Оскільки вона є спадкоємцем спірної квартири, яка, на її думку, відчужена незаконним способом, тому звернулася до суду з апеляційною скаргою, вважаючи порушеними її права. Просила суд скасувати рішення суду в в частині визнання права власності на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_2 та в цій частині у позові іноземній компанії відмовити.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно- територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. Апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах - п. З Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VIII.

Відповідно до п.8 ч.І Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-УИІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-УІІІ від 03 жовтня 2017 року.

У судові засідання призначені в приміщенні Апеляційного суду м. Києва сторони у справі ОСОБА_8 - позивач, Іноземна компанія «Навсікая Девелопмент ЛТД» - відповідач, третя особа: ОСОБА_9 не з'явились, причину неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог частини 1 статті 44 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ч.1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 120 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та 3-ї особи в судові засідання, які про час та місце розгляду справи повідомлялися, як у відповідності до вимог ЦПК України, а також розміщенням об'яви на сайті Апеляційного суду м. Києва, причину неявки суду не повідомили, такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. Особи, які не приймали участі у справі ОСОБА_4, ОСОБА_7 та подали на рішення суду апеляційні скарги також не з'явились в судове засідання, але для участі у справі направили своїх представників.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого в цій частині рішення, колегія суддів приходить до висновку, що кожна апеляційна скарга підлягає задоволенню в її межах з наступних підстав.

За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.3 п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24.10.2008 року у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, апеляційним судом перевіряється законність та обгрунтованість рішення суду лише в частині розглянутих вимог щодо квартир АДРЕСА_4, АДРЕСА_9, АДРЕСА_2 та чи було порушено цим рішенням право осіб, які не приймали участі у справі. Щодо перевірки рішення суду в частині інших квартир, то це не є предметом оскарження апелянтів і в цій частині рішення апеляційним судом не перевіряється.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги Іноземної компанії «Навсікая Девелопмент ЛТД» до ОСОБА_10, третя особа ОСОБА_9 та визнаючи право власності за Іноземною компанією «Навсікая Девелопмент ЛТД» на квартири АДРЕСА_4, АДРЕСА_9, та АДРЕСА_2 суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог в цій частині та відсутності правових підстав до задоволення основного позову ОСОБА_8

Проте, погодитись з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.

За правилами статті 202 ЦПК в редакції чинній на 2000 рік рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Суд обгрунтовує рішення лише на тих доказах, які були досліджені у судовому засіданні.

А в силу частин 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає; суд недоведеність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, вважав встановленими при цьому порушив норми як процесуального, так і матеріального права.

Із мотивувальної частини рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 грудня 2000 року вбачається, що третя особа у справі ОСОБА_9 отримав у позику у Іноземної компанії «Навсікая Девелопмент ЛТД» 5 000 200 грн. з відсотковою ставкою 36 % річних за користування позикою. Зобов'язання виконано не було і позика не погашена. В рахунок погашення боргу ОСОБА_9 передав у власність Іноземної компанії «Навсікая Девелопмент ЛТД» 8-м об'єктів нерухомого майна, в тому числі, і три квартири АДРЕСА_4, АДРЕСА_9, та АДРЕСА_2 відносно яких подані апеляційні скарги і які є предметом розгляду апеляційним судом в цій справі.

Суд своїм рішенням визнав право власності на ці квартири за Іноземною компанією «Навсікая Девелопмент ЛТД».

Між тим, із тексту рішення суду не вбачається, що зазначені квартири на праві приватної власності належали 3-й особі ОСОБА_9 та на підставі яких правовстановлюючих документів.

Тоді, як доводи апеляційних скарг ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 та доданих до них документів свідчать про протилежне.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 25.04.1996 ОСОБА_14 та його дружина ОСОБА_17 приватизували в рівних долях квартиру АДРЕСА_8 (а.с.47 т.1).

Згідно свідоцтву про смерть від 14.05.1996 ОСОБА_14 помера (а.с. 205 т.2).

28 травня 2002 року ОСОБА_14 заповів зазначену квартиру ОСОБА_5 (онуку).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_14 помер (свідоцтво про смерть т.2 а.с. 205 зв.).

29.10.2010 за заявою ОСОБА_5 була відкрита спадкова справа (т.2 а.с.207).

Згідно інформаційної довідки КВ-2015 №43916 від 21.12.2015 Київського міського БТІ квартира АДРЕСА_9 зареєстрована на праві власності за ОСОБА_14 та ОСОБА_17.

25 травня 2018 року постановою приватного нотаріуса Первушиною Н.Ю. було відмовлено у вчинені нотаріальних дій щодо видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, оскільки спадщина зареєстрована не за ОСОБА_14, а за іншою особою.

Згідно повідомлення Оболонського УП ГУ НП у м. Києві на ім'я ОСОБА_5 повідомляється, що в органах поліції перебуває кримінальна справа №00003961 від 20.04.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України і ОСОБА_5 у даній справі визнаний потерпілим.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 червня 2018 року визнано противправними та скасовано рішення приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловської Г.О. про державну реєстрацію квартири АДРЕСА_10 за Іноземною компанією «Навсікая Девелопмент ЛТД» та рішення від 26.11.2015 №26513548 про державну реєстрацію зазначеної квартири за ОСОБА_15

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 03.12.2001 ОСОБА_20, ОСОБА_21 та ОСОБА_7 приватизували в рівних долях квартиру АДРЕСА_11 ( а.с.221 т.1). Тобто, квартира приватизована 03.12.2001, а рішення суду щодо її власності за Іноземною компанією «Навсікая Девелопмент ЛТД» ухвалене 04 грудня 2000 року, тоді як квартира перебувала у комунальній власності.

Згідно інформаційної довідки від 15.08.2016 КВ-2016 №32017 (а.с. 66 т.2) Київського міського бюро технічної інвентаризації згідно даних бюро 1/3 частина вищезазначеної квартири на 03.12.2001 зареєстрована на праві власності за ОСОБА_20.

ІНФОРМАЦІЯ_4 батько ОСОБА_7 - ОСОБА_20 помер. Після його смерті залишилася спадщина у вигляді 1/3 частини зазначеної вище квартири.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13 липня 2010 року (а.с.154 т.2) було встановлено факт постійного проживання однією сім'єю ОСОБА_7 разом із батьком ОСОБА_20 за адресою спірної квартири. Зазначений факт встановлювався з метою прийняття спадщини. Разом з тим, отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно ОСОБА_7 не може, оскільки квартира неодноразово відчужувалася без відома та згоди власників.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 квітня 2018 року визнано противправними та скасовано рішення приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловської Г.О. про державну реєстрацію про право власності за Іноземної компанії «Навсікая Девелопмент ЛТД» та за гр. ОСОБА_22 на квартиру АДРЕСА_11.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 16.02.1995 ОСОБА_16 приватизував квартиру АДРЕСА_12 (а.с. 107 т.2). 19 січня 1996 року ОСОБА_16 склав заповіт на ОСОБА_4, якій заповідав належну йому квартиру (а.с.18 т.3). ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_16 помер ( свідоцтво про смерть а.с.20 т.3). Після смерті ОСОБА_16 - ОСОБА_4 подала заяву до нотаріальної контори щодо прийняття спадщини, але отримати відповідний документ не змогла по незалежним від неї причинам.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - представника ОСОБА_7 та аналізуючи надані докази, апеляційний суд встановив, що на час ухвалення рішення Дарницьким районним судом м. Києва 04 грудня 2000 року власниками квартир АДРЕСА_4, АДРЕСА_9, та АДРЕСА_2 були відповідно ОСОБА_16, ОСОБА_14 та ОСОБА_17, ОСОБА_20, ОСОБА_21 та ОСОБА_7. Проте, що зазначені особи, як власники відчужували спірні квартири до ухвалення рішення суду 04 грудня 2000 року, матеріали справи не містять. А окрім того, письмовими доказами - бюро технічної інвентаризації, які викладені вище, підтверджується їх право власності.

Вирішуючи питання щодо задоволення позову Іноземної компанієї «Навсікая Девелопмент ЛТД» та визнаючи право власності за останньою на квартири АДРЕСА_4, АДРЕСА_9, та АДРЕСА_2, суд першої інстанції належним чином не перевірив чи дійсно зазначені кватири належать на праві власності 3-й особі ОСОБА_9 і чи не порушуються права інших осіб з урахуванням того, що предметом розгляду справи стала велика кількість квартир.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з'ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов'язків. Відповідно до них цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов'язки.

До прав, які підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові й особисті немайнові права, які належать суб'єктам цивільного права.

Подаючи апеляційні скарги, апелянти виходили з того, що рішенням суду порушені їх права, як спадкоємців спірних квартир, оскільки вони позбавлені можливості в установлений законом спосіб отримати відповідні документи щодо права власності на спадкове майно.

З доводами апеляційних скарг слід погодитись виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Статтею 4 ЦПК України, в редакції чинній на час виникнення правовідносин, визначено, що усяка заінтересована особа вправі в порядку, встановленому

законом, звернутись до суду за захистом порушеного або

оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу, а також для

вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на

запобігання правопорушенням.

Ураховуючи фактичні обставини справи, вимоги закону, колегія суддів приходить до висновку,що судове рішення не відповідає вимогам статті 202 ЦПК в редакції чинній на 2000 рік (ст. 263 ЦПК України 2017 рік) щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що є підставою для його скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, як основного, так зустрічного, але в межах апеляційних скарг та квартир за адресами : квартири АДРЕСА_4, АДРЕСА_9, та АДРЕСА_2, оскільки судовим рішенням порушені права осіб, які не брали участі у справі і суд вирішив питання про їхні права та інтереси.

Керуючись ст. ст. 376, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів ,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - представника ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 грудня 2000 року скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні основного та зустрічного позову.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21 вересня 2018 року.

Головуючий:

Судді: