Постанова

Іменем України

17 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 638/16442/16-ц

провадження № 61-1259св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Харківська міська рада, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради,

третя особа - Шоста Харківська державна нотаріальна контора,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргуОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Харківської області від 09 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Карімової Л. В., Бурлака І. В., Яцини В. Б.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4звернувся до суду із позовом до Харківської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, третя особа - Шоста Харківська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на гаражний бокс в порядку спадкування за законом.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що його батьку ОСОБА_5 як інваліду Великої вітчизняної війни ІІ групи як засіб пересування наданий автомобіль «Запорожець» з ручним керуванням. Після отримання автомобіля рішенням виконкому Дзержинської райради депутатів від 12 жовтня 1965 року № 2 80/11 надано місце для забудови гаража на площадці навпроти будинку АДРЕСА_1. Його батьки за власні кошти побудували гараж літ. «З-1», розміщений біля житлового будинку АДРЕСА_1. Зазначений гаражний бокс згідно з технічним висновком 1968 року забудови, має площу 19,9 кв. м, стіни виконані зі шлакоблоків, підлога бетонна, гараж електрифікований, придатний до експлуатації, відповідає всім будівельним нормам, будівельна вартість гаражного боксу складає 19 054,00 грн. За життя батько не приватизував гаражний бокс, оскільки був інвалідом та хворів. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Після смерті останнього гаражем користувалась його мати ОСОБА_6, сплачувала платежі за користування гаражним боксом, підтримувала його у належному стані та оскільки мешкала разом із батьком, то фактично прийняла спадщину після його смерті. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати, а він як єдиний спадкоємець звернувся із заявою про прийняття спадщини до Шостої Харківської державної нотаріальної контори, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у нього відсутні правовстановлюючі документи на гараж.

Посилаючись на викладене, позивач просив визнати за ним право власності на гаражний бокс літ. «З-1», розташований біля будинку АДРЕСА_1, площею 19,9 кв. м у порядку спадкування за законом.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 березня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право приватної власності на гаражний бокс літ. «З-1», розташований біля будинку АДРЕСА_1, площею 19,9 кв. м у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, актовий запис від 01 липня 2015 року № 10153.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки ОСОБА_5 здійснив будівництво гаражу відповідно до рішення виконкому Дзержинської райради депутатів трудящих м. Харків від 12 жовтня 1965 року «Про надання місця для побудови гаража інваліду Вітчизняної війни ІІІ гр. ОСОБА_5.», а також використовуючи дозвіл НОМЕР_1 на право виконання земляних робіт, згідно із загальнообов'язковим рішенням Харківської міської ради депутатів трудящих за від 19 вересня 1963 року №7, однак він та його дружина не встигли за життя зареєструвати право власності, що стало підставою для відмови нотаріуса в оформленні за спадкоємцем ОСОБА_4 спадщини, то за позивачем підлягає визнанню право власності на гаражний бокс.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 09 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4

Апеляційний суд скасовуючи рішення місцевого суду виходив із того, що у спадкодавця ОСОБА_5 не виникло за життя права власності на спірний гараж, оскільки позивач не надав жодного належного та допустимого доказу про те, що проект гаража погоджений із відповідним органом, а потім побудований гараж введений в експлуатацію на підставі діючих на той час правових норм зі складанням акта районної ради про прийняття гаража до експлуатації.

У грудні 2017 року ОСОБА_5подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Харківської області від 09 листопада 2017 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Крім того, спадкодавцям (як матері, так і батькові) за життя надано право на забудову майданчику під гаражний бокс, яким вони користувалися, побудували гаражний бокс, належним чином сплачували всі необхідні платежі, користувалися електричною енергією, згідно з укладеним договором, але, не встигли, у зв'язку із тривалою хворобою і юридичною необізнаністю батька, належним чином зареєструвати право власності, як того вимагає чинне законодавство. Невиконання вимоги щодо реєстрації права власності на спірний об'єкт жодним чином не впливає на наявність в особи права власності на цей об'єкт, а є лише підтвердженням з боку держави, виниклого права.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

11 січня 2017 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 02 березня 2018 року відкрито провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У квітні 2018 року Харківська міська рада подала відзив на касаційну скаргу, згідно з яким позивачем не введено спірний об'єкт в експлуатацію, а отже, обов'язкова передумова набуття права власності ним не виконана. Приймаючи рішення про визнання права власності на самочинне збудоване майно, без введення його в експлуатацію, суд першої інстанції фактично взяв на себе обов'язки та повноваження органу державного архітектурно-будівельного контролю та органу державної реєстраційної служби, тим самим, вийшовши за межі своїх повноважень. Враховуючи те, що у спадкодавця не виникло права власності на спірне нерухоме майно, то і перехід цього права до спадкоємця в порядку спадкування відповідно до вимог чинного законодавства не можливий.

У травні 2018 року ОСОБА_4 подав до суду заперечення на відзив, згідно з яким відмова від реєстрації права власності в порядку спадкування за законом ґрунтувалася на відсутності саме зареєстрованого права власності спадкодавця, хоч це суперечить статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», яка встановлює, що державна реєстрація речових прав на об'єкт будівництва проводиться у порядку, визначеному цим Законом. Крім цього, саме відповідачем опосередковано визнається право власності на спірний гаражний бокс, підтвердженням чого є припис адміністрації КП «Жилкомсервіс» (структурного підрозділу відповідача) щодо термінового проведення фарбування гаражу в сірий колір.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п'яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 213, 214, 316 ЦПК України 2004 року щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що відповідно до рішення виконкому Дзержинської райради депутатів трудящих м. Харків від 12 жовтня 1965 року «Про надання місця для побудови гаража інваліду Вітчизняної війни ІІІ гр. ОСОБА_5.», виконавчий комітет Дзержинської райради депутатів трудящих вирішив надати інваліду Вітчизняної війни ІІІ гр. ОСОБА_5 місце для побудови гаража на площадці згідно з планом «Харківпроект» проти будинку АДРЕСА_1, про що свідчить архівна копія вказаного рішення, видана ОСОБА_4 Державним архівом Харківської області Харківської обласної державної адміністрації від 27 червня 2007 року № Р-1168.

Згідно з дозволом НОМЕР_1 на право виконання земляних робіт згідно із загальнообов'язкового рішення Харківської міської ради депутатів трудящих за № 7 від 19 вересня 1963 року ОСОБА_4 наданий дозвіл на проведення робіт щодо будівництва гаражу, початок роботи 05 листопада 1965 рік - кінець 10 листопада 1965 року, при цьому дозвіл виданий на підставі погодженого креслення за № 51.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6

Відповідно до технічного висновку ТОВ «Харківреконструкція», яке діє на підставі Державної ліцензії від 19 вересня 2012 року серії АЕ № 000794 «Про стан основних будівельних конструкцій будівлі гаража літ. «З-1», розміщеного у дворі житлового будинку АДРЕСА_1, можливості збереження та подальшої експлуатації», будівництво гаража літ. «З-1» 1968 року забудови розміщено у ряду гаражів, влаштованих у дворі житлового будинку АДРЕСА_1, складається із гаражного боксу, площею 19, 90 кв. м, всі основні будівельні конструкції видимих деформацій не мають, за несучою здатністю та експлуатаційним властивостям, конструкції гаражу літ. «З-1» відносяться до стану ІІ задовільний, за станом несучих та огороджувальних конструкцій гараж відноситься до ІІ категорії придатний для нормальної експлуатації, будівельна готовність обєкту100%.

На гараж у дворі будинку АДРЕСА_1 виготовлено технічний паспорт станом на 04 грудня 2015 року, в якому інвентаризаційна вартість гаражу встановлена у розмірі 19 054, 00 грн.

15 грудня 2015 року Шостою Харківською державної нотаріальною конторою позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у заявника немає правовстановлюючих документів на гараж.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України, яка містить певні умови та підстави для застосування.

Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. З моменту прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації виникає і право власності на цей об'єкт, яке може бути об'єктом спадкування.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 року № 1243 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» прийняття в експлуатацію закінчених об'єктів полягає у підтверджені державними приймальними комісіями готовності об'єкта до експлуатації за його цільовим призначенням відповідно до будівельних норм та правил.

Отже, саме із цього моменту новостворене майно з категорії побудови переходить до категорії майна як об'єкта цивільного права.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

При цьому відповідно до частини першої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Отже, на відміну від об'єктів цивільних прав (речей, майна, майнових прав тощо), об'єктами спадщини за ЦК України є права та обов'язки, в тому числі об'єкти цивільних прав, які належали особі на час смерті, право власності або права за договором, якщо ці права не пов'язані з особою спадкодавця.

Установивши, що позивач не надав суду доказів погодження проекту гаража з відповідним державним органом та введення його в експлуатацію, суд апеляційної інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки у спадкодавця ОСОБА_5 не виникло за життя права власності на спірний гараж. При цьому не є дискреційними повноваженнями суду визнавати право власності на нерухоме майно, в той час як державою уповноважені органи на здійснення реєстрації права власності та введення нерухомого майна в експлуатацію.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи. Однак згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Розглядаючи зазначений позов, суд апеляційної інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 401, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 09 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак
С. О. Погрібний Г. І. Усик