УХВАЛА

20 липня 2018 року

м. Київ

справа № 205/10323/14-ц

провадження № 61-40715ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Карпенко С. О., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський трубний завод» про зобов'язання вчинити дії, визнання записів у трудовій книжці недійсними, стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки і за затримку розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

14 липня 2018 року подана касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2018 року.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повна оскаржувана постанова апеляційного суду Дніпропетровської області прийнята 29 березня 2018 року.

Вказана касаційна скарга подана до Верховного Суду 14 липня 2018 року, тобто із значним пропущенням встановленого законом строку.

До касаційної скарги додана заява про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, яка обґрунтована тим, що повне судове рішення суду апеляційної інстанції заявник отримав 12 квітня 2018 року, проте, у зв'язку з погіршенням стану здоров'я і лікуванням у період з 23 квітня по 2 липня 2018 року, не мав можливості своєчасно подати касаційну скаргу.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, суд має виходити з того, що підстави пропуску строків можуть бути визнані поважними лише у тому випадку, якщо таке недотримання строків касаційного оскарження було зумовлене діями (бездіяльністю) суду апеляційної інстанції, а так само наявністю інших об'єктивних перешкод, що безумовно перешкоджали своєчасному зверненню з такою скаргою.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, може бути визнано порушенням права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, в аспекті дотримання принципу правової визначеності, який включає принцип остаточності судового рішення.

Підстави, наведені ОСОБА_1 у заяві про поновлення строку на касаційне оскарження, не можна визнати поважними, оскільки він не підтвердив відповідними доказами, що у період амбулаторного лікування об'єктивна можливість подати касаційну скаргу у нього була відсутня.

За таких обставин касаційна скарга відповідно до частини третьої статті 393 ЦПК України залишається без руху з наданням заявнику права протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху навести інші підстави для поновлення строку на касаційне оскарження та надати відповідні докази на їх підтвердження. Якщо наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено, зокрема, реєстраційний номер облікової картки платника податків особи, яка подає скаргу, за його наявності або номер і серія її паспорта, а також адреса електронної пошти, за наявності.

Заявник у касаційній скарзі свійреєстраційний номер облікової картки платника податків або номер і серію паспорта, а також адресу електронної пошти не зазначив, про їх відсутність не вказав.

За таких обставин ОСОБА_1 необхідно подати до Верховного Суду виправлену касаційну скаргу, оформлену у відповідності до вимог статті 392 ЦПК України, зазначивши у ній свій реєстраційний номер облікової картки платника податків або номер і серію паспорта, а також адресу електронної пошти, за наявності, надавши копії виправленої касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Заявником у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України не додано до касаційної скарги документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» у редакції Закону, чинній на час подання касаційної скарги, за подання до суду касаційної скарги на рішення суду справляється судовий збір у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Як вбачається з касаційної скарги, заявник оскаржує судові рішення в частині вирішення позовних вимог про зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський трубний завод» видати наказ про зміну дати звільнення і внести відповідний запис до трудової книжки, стягнення невиплаченої заробітної плати і компенсації за невикористану відпустку, стягнення середнього заробітку за затримку остаточного розрахунку при звільненні і відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, будучи звільненим від сплати судового збору в частині оскарження рішення щодо відмови у стягненні невиплаченої заробітної плати і компенсації за невикористану відпустку, заявник повинен сплатити судовий збір за оскарження рішення у іншій частині на загальних підставах.

З судових рішень вбачається, що у позові, пред'явленому у грудні 2014 року, ОСОБА_1, крім іншого, просив зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Дніпропетровський трубний завод» видати наказ про зміну дати його звільнення і внести відповідний запис до трудової книжки та стягнути відшкодування моральної шкоди, що є вимогами немайнового характеру, а також стягнути на його користь середній заробіток за затримку остаточного розрахунку при звільненні у розмірі 171 979,49 гривень, що є вимогою майнового характеру.

За подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру (стаття 6 Закону України «Про судовий збір»).

Згідно з підпунктами 1, 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» у редакції Закону, чинній на час подання позовної заяви, за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становила 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, а за подання позову немайнового характеру - 0,2 розміру мінімальної заробітної плати.

Таким чином, за подання цієї касаційної скарги підлягає сплаті судовий збір у розмірі 4 413,98 гривень (1218*0,2*2)+(171 979,49*1%)*200%)

Оскільки касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 ЦПК України, і до неї не доданий документ, який підтверджує сплату судового збору, вона відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України залишається без руху.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2018 року залишити без руху.

Надати заявнику десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення зазначених недоліків.

Невиконання вимог ухвали в зазначений строк у частині наведення підстав для поновлення строку касаційного оскарження і надання доказів на їх підтвердження є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження.

У разі невиконання у встановлений судом строк інших вимог цієї ухвали, скарга вважатиметься неподаною і буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Карпенко