ЄУН №389/827/18
Провадження №2/389/289/18

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

12 червня 2018 року м.Знамянка

Знамянський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Ткаченка Б.Б.

з участю секретаря судового засідання Шевченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в приміщенні суду міста Знамянка цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу кредитором спадкодавця, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 06.05.2010 ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 148000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно з умовами договору. 22.12.2012 ОСОБА_2 помер і його спадкоємці мали право подати заяву про прийняття або відмову від спадщини у строк з 22.12.2012 по 06.06.2013. Спадкоємцем померлого, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, є відповідач ОСОБА_1. Вказані обставини підтверджуються копіями паспортів померлого та відповідача, які були зареєстровані за однією адресою: вул.Нова,22 «а», с.Дмитрівка Знамянського району Кіровоградської області. 16.12.2016, протягом шести місяців з дня, коли позивач дізнався про відкриття спадщини, позивачем до Знамянської районної державної нотаріальної контори направлено претензію кредитора. 29.12.2016 позивачем отримано відповідь з вказаної нотаріальної контори, згідно з якою спадкоємці померлого ОСОБА_2 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися, спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії ПАТ КБ «Приватбанк». Позивач вважає, що відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобовязання померлого позичальника, оскільки протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини відповідач не відмовився від спадщини. 11.09.2017 до відповідача було направлено лист-претензію, згідно з яким позивач предявив свої вимоги, але відповідачем вимоги позивача задоволені не були. Станом на день смерті ОСОБА_2 його заборгованість перед позивачем за вказаним вище кредитним договором становить 10147 грн. 12 коп., яка складається із заборгованості за кредитом 9653 грн. 48 коп. та заборгованості по процентам за користування кредитом 493 грн. 64 коп. Оскільки відповідач, як спадкоємець, заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав банку, тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати по справі.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив не подав.

Відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 06.05.2010 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку та своїм підписом підтвердив згоду на те, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складає між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» договір про надання банківських послуг. Він ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді.

ОСОБА_2 також зобовязався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті ПАТ КБ «Приватбанк», а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПАТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до укладеного договору ОСОБА_2 надано кредит у розмірі 148000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується копією заяви.

Згідно з п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

ОСОБА_2 скористався наданими йому позивачем кредитними коштами, що підтверджується розрахунком заборгованості.

22.12.2012 позичальник помер, про що свідчить свідоцтвом про смерть серії I-ОЛ №160923.

16.12.2016 на адресу Знамянської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області позивачем направлено претензію кредитора №SAMDN1979 від 03.12.2016, у якій ПАТ КБ «Приватбанк» просить включити свої кредиторські вимоги в спадкову масу, про що зробити запис в книзі обліку спадкових справ, а також просить повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед Банком у розмірі 10147 грн. 12 коп.

На підставі претензії ПАТ КБ «Приватбанк» від 03.12.2016 №SAMDN1979 щодо боржника ОСОБА_2, після його смерті 22.12.2012, державним нотаріусом Знамянської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області 21.12.2016 заведена спадкова справа №351/2016. Заяви від інших спадкоємців до нотаріальної контори не надходили, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Обсяг спадкового майна не встановлено.

11.09.2017 на імя відповідача, як спадкоємця, позивачем направлено лист-претензію за №SAMDN1979 від 30.08.2017, згідно з яким позивачем предявлено вимоги щодо сплати заборгованості за кредитним договором від 06.05.2010, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та померлим ОСОБА_2, в розмірі 10147 грн. 12 коп.

Станом на день подачі позову до суду відповідачем вимоги позивача задоволені не були.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що позичальник скористався наданими йому позивачем кредитними коштами, однак свої зобовязання по поверненню кредиту при житті не виконав.

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права й обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком прав і обов'язків, зазначених у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 цього Кодексу).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно із частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора.

Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Оскільки зі смертю боржника зобов'язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємця.

Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі смерті боржника за кредитним договором спадкоємець несе відповідальність лише у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Із витребуваної та дослідженої судом копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 вбачається, що спадкову справу заведено на підставі претензії ПАТ КБ «ПриватБанк» від 21 січня 2016 року. Заяви про прийняття спадщини чи відмову від прийняття спадщини від спадкоємців не надходили.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача суми боргу за кредитним договором, укладеним із позичальником, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилався на ту обставину, що відповідач прийняв спадщину, оскільки постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Водночас, судом встановлено, що факт постійного проживання відповідача разом з ОСОБА_2 на час смерті останнього документально не підтверджений, при цьому в позовній заяві зазначено, що вказана обставина підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, де зазначена одна й та ж адреса реєстрації.

Однак, при дослідженні судом копії паспорту позичальника ОСОБА_2 місцем його реєстрації зазначено с. Дмитрівка Знамянського району Кіровоградської області, без зазначення вулиці та номеру будинку. В той же час місцем реєстрації відповідача є вул. Нова, с. Дмитрівка Знамянського району Кіровоградської області, без зазначення номеру будинку.

Викладене не дає суду підстави вважати, що відповідач постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, інших належних та допустимих доказів спільного проживання суду не надано, а відтак доводи позивача про прийняття спадщини є необґрунтованими.

Крім того, в матеріалах справи відсутня копія свідоцтва про народження позичальника, що перешкоджає встановленню ступеню родинних стосунків позичальника та відповідача і визначенню належності останнього до кола спадкоємців за законом.

Також, позивачем не було надано доказів на підтвердження наявності майна, яке увійшло до спадкової маси та його вартості.

Таким чином, обставини одержання відповідачем у спадщину майна після смерті ОСОБА_2, за рахунок якого можливо погасити заборгованість перед банком, грунтуються лише на припущеннях.

Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Позивачем суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності підстав, передбачених ст. 1282 ЦК України, про отримання спадкоємцем після смерті позичальника майна, у межах вартості якого може бути задоволено вимоги кредитора.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1 та 2 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Представник позивача до суду для розгляду справи не з'являвся, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, клопотань про витребування доказів, зокрема інформації про майно, яке перебувало у власності померлого, не заявляв, зазначив про наявність необхідних доказів у матеріалах справи та відсутність клопотань та заяв з боку позивача.

Обставин, які б вказували на неможливість подання до суду клопотання про витребування доказів або наявність поважних причин для його неподання ПАТ КБ «Приватбанк» не зазначено.

З огляду на положення ч.2 ст. 13, ч.7 ст. 81 ЦПК України суд позбавлений права з власної ініціативи збирати докази щодо наявності спадкового майна та визначення його вартості, а також можливості розяснити позивачу відповідно до п.п.3, 4 ч.5 ст. 12 ЦПК України право подати клопотання про витребування доказів, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

Крім того, при дослідженні змісту позову та розрахунку кредитної заборгованості судом встановлено наявні у справі суперечності.

Так, у позові зазначено, що заборгованість спадкодавця станом на дату смерті 22 грудня 2012 року складає 10147 грн. 12 коп., хоча вказане суперечить розрахунку заборгованості, де залишок заборгованості у розмірі 10147 грн. 12 коп. розраховано станом на 10 січня 2016 року.

У звязку з неявкою представника позивача в судове засідання, який надав заяву про розгляд справи за його відсутності та зазначив про наявність необхідних доказів у матеріалах справи, відсутність клопотань та заяв з боку позивача, усунути дані суперечності в судовому засіданні за відсутності представника позивача неможливо.

Враховуючи те, що судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, а відтак перевіривши розрахунок кредитної заборгованості та оцінивши його в сукупності та взаємозв'язку з іншими наявними у справі доказами, суд не приймає до уваги даний розрахунок як належний доказ у справі.

Внаслідок відсутності у матеріалах справи Тарифів банку, які є складовою кредитного договору, суд не має змоги провести власний розрахунок заборгованості станом на дату смерті позичальника.

Відповідно пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, позивач не надав суду належних та допустимих доказів одержання відповідачем у спадщину майна, достатнього за вартістю для задоволення вимог банку та зазначені обставини виключають можливість задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до спадкоємця боржника в порядку статті 1282 ЦК України.

У звязку з відмовою у позові судові витрати слід віднести на рахунок позивача відповідно до ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного, ст.ст. 1216, 1218, 1281, 1282 ЦК України, керуючись ст.ст.12,13, 81, 141, 263, 264, 265, 273, 280-282 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», місце знаходження: вул.Грушевського,1«Д», м.Київ, 01001, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570.

Відповідач: ОСОБА_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1 «а», с.Дмитрівка Знамянського району Кіровоградської області, 27422, серія та номер паспорту громадянина України ЕА 968072.

Повне рішення суду складено 22 червня 2018 року.

Суддя Знамянського міськрайонного суду

Кіровоградської області ОСОБА_3