Справа № 212/2241/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2018 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого суддя Борис О.Н., з участю секретаря судового засідання Хазієвої Т.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу, відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, цивільну справу №2/212/1599/18 2121/2241/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,-

встановив:

У квітні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, та просив зменшити розмір стягуваних з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позов мотивовано тим, що з відповідачем у справі він перебував у зареєстрованому шлюбі, від якого народилась дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням суду від 28 березня 2006 року з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти у розмірі ? частини доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина , до досягнення ним повноліття.

На теперішній час позивач працює, проте не має змоги сплачувати аліменти у вказаному розмірі, оскільки на його утриманні знаходяться непрацездатні батьки пенсійного віку, яким він регулярно надає матеріальну допомогу , продукти харчування, гроші на лікування та ще одну неповнолітню дитину, на утримання якої рішенням судом також стягнуто аліменти у розмірі ? частини усіх доходів.

24 квітня 2018 року судом винесена ухвала про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач правом подання відзиву до суду, у порядку статті 179 ЦПК України, не скористалась.

До суду позивач направив заяву, у якій позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, посилаючись на обставини , зазначені у позові та надані на підтвердження цьому докази.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 березня 2006 року , яке набрало законної сили, з позивача ОСОБА_1 стягнуто аліменти у розмірі ? частини з усіх видів доходів , але не менше 30% від прожиткового мінімуму , на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь матері дитини ОСОБА_2 ( а.с. 9).

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 липня 2013 року з позивача ОСОБА_1 стягнуто аліменти на дитину ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, до його повноліття, на користь матері дитини ОСОБА_5 ( а.с. 10).

Відповідно до копій пенсійних посвідчень ( а.с.12) батьки позивача ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, є пенсіонером з 13 липня 2010 року, батько ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, є пенсіонером з ІНФОРМАЦІЯ_5.

Згідно копії акту від 26 квітня 2018 року ( а.с. 8) батьки позивача проживають за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_6, з відповідною реєстрацією місця проживання.

На підтвердження свого місця проживання та реєстрації , позивач надав суду копію паспорту ( а.с. 4,5) з підтвердженням інформації проживання , зазначеної у позовній заяві: мікрорайон СонячнийАДРЕСА_1, місто Кривий Ріг.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Статтею 51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року за №2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч.2 ст.182 СК України).

За правилами ст.183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частина перша ст.192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із батьків та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Суд , при дослідженні доказів встановив, що позивач за рішеннями судів сплачує аліменти на двох дітей. При цьому, будучи обізнаним про стягнення з нього щомісячно аліментів у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) на утримання сина ОСОБА_8, позовні вимоги ОСОБА_5 визнав повністю, та погодився щомісячно сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів, щомісячно, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_9.

Тобто, позивач ОСОБА_1 , надаючи свою згоду на стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_9 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів, усвідомлював та розумів про стягнення з нього аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей в загальному розмірі 50% від усіх доходів, а тому не може визнати тією обставиною, яка призведе до суттєвої зміни матеріального стану платника аліментів, оскільки такі зміни відбулися за його погодженням.

ОСОБА_1 того, суд наголошує на тому, що діти мають рівні права на утримання від батьків, а зменшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_8 поставить його у нерівне положення по відношенню до іншого сина.

Інша обставина , а саме наявність на утриманні батьків пенсійного віку у позивача, не може слугувати підставою для зменшення розміру аліментів, виходячи з наступного.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, є батьками позивача, мешкають окремо від нього, перебувають на обліку в Пенсійному фонді України та отримують пенсію за віком , тому не має підстав вважати, що вони знаходяться на утриманні позивача. Крім того, слід зазначити, що сама по собі та обставина, що матір перенесла операційне втручання та той факт, що позивач купує батькам продукти харчування не є такою, що зобов'язує суд зменшити розмір аліментів.

Інших підстав для зменшення розміру аліментів позивачем не наведено.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків , встановлених цим Кодексом.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 12 ЦПК України.

На суд покладається обовязок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом,

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позивач не надав доказів суттєвого погіршення свого матеріального стану і що такі зміни є підставою для зменшення стягнутої суми аліментів з підстав, передбачених ст.192 СК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 182,192 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 263-265 ЦПК України суд,-

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, зареєстрованого та проживаючого за адресою: 50056, Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг , мікрорайон СонячнийАДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, відмовити у повному обсязі.

Судові витрати по сплаті судового збору віднести на рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Суддя: О. Н. Борис

Повне рішення складено та підписано 22 червня 2018 року