Постанова

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 727/8472/15-ц

провадження № 61-19705св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці у складі судді Чебан В. М. від 04 квітня 2016 року та рішення Апеляційного суду Чернівецької області у складі колегії суддів: Половінкіної Н. Ю., Кулянди М. І., Перепелюк Л. М., від 07 грудня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»), уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживача, визнання вкладником, стягнення грошових коштів, зобов'язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що 30 вересня 2013 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ним укладено договори банківського строкового вкладу (депозиту) «Пенсійний» в іноземній валюті № 7045/370-13 у розмірі 1 301,48 євро (9,10 % річних) та № 7047/370-13 у розмірі 4 303,70 доларів США (9,60 % річних) на строк до 05 жовтня 2014 року.

05 жовтня 2014 року він звернувся до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» із заявою про повернення вкладу та процентів, однак банком не виконано його вимогу.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 уточнивши позовні вимоги, просив суд: визнати його вкладником ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на суми вкладів у розмірі 1 301,48 євро та 4 303,70 доларів США, що за курсом Національного банку України станом (далі - НБУ) на 20 жовтня 2015 року становить 124 876,20 грн, та відсотків за користування вкладом у розмірі 123,30 євро та 430,13 доларів США,що за курсом НБУ станом на 20 жовтня 2015 року становить 124 876,20 грн; стягнути з відповідача на його користь грошові кошти за договорами банківського вкладу у розмірі 4 868,25 доларів США та 1 465,48 євро, що за курсом НБУ станом на 20 жовтня 2015 року становить 141 091,26 грн;зобов'язати відповідача внести його до загального реєстру вкладників, які мають право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 лютого 2016 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявську О. С.

Справа судом розглядалась неодноразово.

Останнім заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 квітня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано ОСОБА_1 вкладником ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на суми вкладів у розмірі 1 301,48 євро та 4 303,70 доларів США, що за курсом НБУ станом на 20 жовтня 2015 року становить 124 876,20 грн, та відсотків за користування вкладом у розмірі 123,30 євро та 430,13 доларів США,що за курсом НБУ станом на 20 жовтня 2015 року становить 124 876,20 грн. Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірах 4 868,25 доларів США та 1 465,48 євро, що за курсом НБУ станом на 20 жовтня 2015 року становить 141 091,26 грн, які складаються з вкладу в розмірі 1 301,48 євро та 4 303,70 доларів США, відсотків за користування вкладом в розмірі 123,30 євро та 430,13 доларів США, що становить 12 314, 73 грн, 3 % річних в розмірі 40,65 євро та 134,42 доларів США, що за курсом НБУ станом на 20 жовтня 2015 року становить 3 900,33 грн.

Зобов'язано ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» внести ОСОБА_1 до загального реєстру вкладників ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», які мають право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Задовольняючи позов ОСОБА_1, суд першої інстанції, керуючись положеннями частини першої статті 1058, частини першої статті 1061 ЦК України, виходив із того, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 додержано письмову форму договору при укладенні 30 вересня 2013 року між ними договорів банківського строкового вкладу (депозиту) «Пенсійний» в іноземній валюті № 7045/370-13 та № 7047/370-13.

Водночас суд першої інстанції на підставі вимог статті 26, частини першої статті 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» дійшов висновку про наявність підстав для зобов'язання ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» внести позивача до загального реєстру вкладників ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», які мають право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 07 грудня 2016 року, апеляційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 квітня 2016 року в частині визнання ОСОБА_1 вкладником ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на суми вкладу у розмірі 1 301,48 євро та 4 303,70 доларів США, відсотків у розмірі 123,30 євро та 430,13 доларів США, стягнення з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірах 4 868,25 доларів США та 1 465,48 євро, що становить 141 091,26 грн, які складаються з вкладу в розмірі 1 301,48 євро та 4 303,70 доларів США, відсотків в розмірі 123,30 євро та 430,13 доларів США, що становить 12 314, 73 грн, 3 % річних в розмірі 40,65 євро та 134,42 доларів США, що становить 3 900, 33 грн скасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання особи вкладником ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та стягнення грошових коштів відмовлено.

У решті - судове рішення залишено без змін.

Апеляційний суд, частково скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання особи вкладником ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та стягнення грошових коштів, виходив із того, що на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Крім того, вирішення вимог ОСОБА_1 про визнання вкладником ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» не є захистом порушеного права внесення до загального реєстру вкладників ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», які мають право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Разом з тим апеляційний суд погодився з висновком районного суду в частині зобов'язання відповідачів внести ОСОБА_1 до загального реєстру вкладників ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», які мають право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, зазначивши, що апеляційна скарга не містить доводів щодо цих вимог.

У січні 2017 рокуПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Отже, рішення апеляційного суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 не оскаржується, тому у силу положень статті 400 ЦПК України не переглядається.

Касаційна скарга мотивована тим, що процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який єспеціальним законом у спірних правовідносинах.

Частиною першою статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Договори, на які посилається позивач як на підтвердження своїх позовних вимог, обліковуються в операційній системі банку на суму 1 069,17 доларів США за договором № 7047/370-13 про банківській строковий вклад (депозит) «Пенсійний» в іноземній валюті від 30 вересня 2013 року та 307,05 євро за договором № 7045/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» в іноземній валюті від 30 вересня 2013 року, які були виплачені позивачу 17 листопада 2015 року в національній валюті у розмірі 31 430,78 грн.

Отже, з урахуванням статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» включення до списків вкладників, які мають право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами, можливе виключно щодо осіб, які є вкладниками на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку. Проте позивач на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку не був вкладником банку за зазначеним ним договорами, оскільки грошові кошти, які обліковувались в операційній системі банку були виплачені позивачу 17 листопада 2015 року в повному обсязі.

Крім того, банком був сформований такий порядок укладення договору банківського вкладу, при якому видача виписки за вкладним рахунком означає фіксацію депозитного договору і отримання коштів у всій електронній системі банку. При наявності виписки за вкладним рахунком неможливо заперечувати проти наявності депозитного договору як такого, а також проти реального внесення коштів на депозитний рахунок. Однак виписки по вищевказаним договорам відсутні.

Відсутність виписок за вкладними рахунками дає підставу стверджувати, що позивачем не дотримано письмової форми договору банківського вкладу, а тому, згідно з частиною другою статті 1059 ЦК України такий правочин є нікчемним.

При цьому слідчим відділом з розслідування органів внутрішніх справ та злочинів, вчинених організованими групами, злочинними організаціями слідчого управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Чернівецькій області встановлено, що службові особи ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у період з 15 лютого 2012 року до 25 липня 2014 року, зловживаючи своїм службовим становищем, з метою одержання неправомірної вигоди для себе, володіючи доступом до бази даних банківської установи, у тому числі, рахунків клієнтів, умисно, шляхом внесення неправдивих відомостей у документи, незаконно привласнювали кошти клієнтів банку, у зв'язку з чим 28 липня 2014 року було відкрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 364 КК України.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

21 квітня 2018 року справа передана з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справдо Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті З ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального

права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення попередніх інстанцій в оскаржуваній частині вирішення позовних вимог про зобов'язання внести позивача до загального реєстру вкладників, які мають право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, не відповідають.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами, зокрема про зобов'язання внести позивача до загального реєстру вкладників, які мають право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. При цьому посилався на норми ЦК України та ЦПК України 2004 року.

Проте при розгляді справи суди не звернули уваги на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» та у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з &?н;…&?.; питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів &?о;…&?ц;». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Стаття 124 Конституції України закріплює, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв'язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов'язано з процесуальним законодавством.

Відповідно до частин першої, третьої статті 15 ЦПК України 2004 року суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно зі статтею 17 КАС України (у редакції на час спірних правовідносин) юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (частина друга статті 2 КАС України).

Згідно з частиною другою статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

У цій справі спір частково стосується дій Фонду щодо невнесення кредиторських вимог ОСОБА_1 до переліку вкладників та реєстру вкладників в період дії тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Фінанси та кредит».

Правовідносини між Фондом і вкладниками, які претендують на відшкодування за рахунок коштів Фонду, щодо формування реєстрів вкладників, які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банку-боржника.

Учасниками цих правовідносин є виключно вкладники та Фонд, і саме в цих учасників виникають відповідні права та обов'язки.

Банк, який ліквідується, жодним чином не впливає на той факт, чи буде особу включено до переліку тих осіб, які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду. Це питання відповідно до норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вирішує виключно Фонд.

Так, згідно з частинами першою, другою статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, (…), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, (…). Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. гривень.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру такого відшкодування після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Нормами статті 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, а саме:

уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону (…) станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку;

уповноважена особа Фонду (…) формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню;

виконавча дирекція Фонду (…) затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку;

уповноважена особа Фонду (…) формує переліки вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом (…).

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх уповноваженим представникам чи спадкоємцям у національній валюті України з наступного робочого дня після затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування.

Зважаючи на викладене,Фонд є державною спеціалізованою установою, що виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, уповноважена особа Фонду в цьому випадку виконує від імені Фонду делеговані ним повноваження щодо гарантування вкладів фізичних осіб, а тому спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат, є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду: від 06 червня 2018 року у справі № 813/6392/15 (провадження № 11-285апп18), від 13 червня 2018 року у справі № 820/12122/15 (провадження № 11-517апп18), від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18).

Проте суди не врахували зазначені норми процесуального права та дійшли передчасного висновку про те, що спір в частині позовних вимог про зобов'язання внести позивача до загального реєстру вкладників, які мають право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин судові рішення в частині вирішення позовних вимог про зобов'язання внести позивача до загального реєстру вкладників, які мають право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалені з порушенням норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України є підставою для їх скасування із закриттям провадження у справі.

Керуючись статтями 255, 400, 409, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 квітня 2016 року та рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 07 грудня 2016 року в частині вирішення позовних вимог про зобов'язання внести позивача до загального реєстру вкладників, які мають право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про зобов'язання вчинити певні дії закрити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк