Постанова

Іменем України

05 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 1018/4060/12

провадження № 61-7749 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - іноземна компанія «Екшн Девелопмент»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу іноземної компанії «Екшн Девелопмент» на рішення Обухівського районного суду Київської області у складі судді Кравченка М. В. від 18 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області у складі суддів: Приходька К. П., Верланова С. М.,

Голуб С. А., від 18 жовтня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа - іноземна компанія «Екшн Девелопмент», про стягнення заборгованості за договором позики.

Позовну заяву мотивовано тим, що 04 березня 2011 року позивач надав в борг відповідачу 100 тис. доларів США до 01 березня 2012 року, про що останнім надано розписку. Посилаючись на те, що відповідач не виконав зобов'язання з повернення коштів, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 804 142 грн 25 коп..

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 18 серпня

2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 18 жовтня 2017 року, позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики у розмірі 804 122 грн 25 коп.

Судові рішення мотивовані тим, що оскільки відповідач не виконав свого обов'язку щодо повернення коштів за договором позики, є всі підстави для стягнення з нього суми заборгованості.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, іноземна компанія «Екшн Девелопмент» просить скасувати судові рішення із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що розписка від імені відповідача написана не відповідачем, а іншою особою, ОСОБА_5 не підписував жодних документів, спрямованих на отримання коштів. Крім того, між іноземною компанією «Екшн Девелопмент» та ОСОБА_5 було укладено договір про наміри укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна, належного останньому на праві власності, яке перейшло до позивача на підставі укладеної мирової угоди в цій справі, яка згодом скасована судом апеляційної інстанції, що порушує права та законні інтереси компанії, оскільки вона позбавлена можливості набути право власності на нерухоме майно та отримати кошти від відповідача, сплачені компанією за договором про намір купівлі-продажу майна у розмірі 1 млн 200 тис. доларів США.

У квітні 2018 року від представника ОСОБА_5 надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він посилається на те, що між відповідачем та третьою особою не існує жодних договірних відносин. Вказує, що навіть при умові наявності такого договору про наміри, це ніяк не впливає на питання про стягнення коштів за договором позики. Відповідач у письмових поясненнях, що надавалися у консульській установі, підтвердив наявність у нього боргових зобов'язань перед позивачем, а тому висновки судів про задоволення позову є обґрунтованими.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 04 березня 2011 року позивач надав в борг відповідачу 100 тис. доларів США до 01 березня 2012 року, про що останнім надано розписку.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною першою статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, встановивши, що відповідач порушив свої зобов'язання щодо повернення грошових коштів позивачу у встановлені договором позики строки, дійшли обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованості за вказаним договором позики у розмірі 800 тис. грн та трьох процентів річних за весь час прострочення повернення позики у розмірі 4 142 грн 25 коп.

Посилання в касаційній скарзі на те, що розписка від імені відповідача написана не відповідачем, а іншою особою, ОСОБА_5 не підписував жодних документів, спрямованих на отримання коштів безпідставні, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження вказаних обставин, клопотання щодо проведення почеркознавчої експертизи третьою особою не заявлялося, а позичальник в своїх запереченнях підтвердив наявність у нього боргових зобов'язань перед позивачем

(а. с. 6 т. 2).

Наявність між компанією та ОСОБА_5 договірних відносин з приводу намірів купівлі-продажу належного останньому нерухомого майна жодним чином не впливають на правовідносини, що виникли між сторонами у цій справи, оскільки третя особа не є їх учасником та вказане майно не було предметом договору позики чи його забезпеченням.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Оскільки ухвалою суду касаційної інстанції від 01 березня 2018 року було зупинено виконання рішення суду першої інстанції до закінчення касаційного провадження у справі, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судових рішень, тому виконання рішення Обухівського районного суду Київської області від 18 серпня

2017 року підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу іноземної компанії «Екшн Девелопмент» залишити без задоволення, а рішення Обухівського районного суду Київської області

від 18 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області

від 18 жовтня 2017 року - без змін.

Поновити виконання рішення Обухівського районного суду Київської області від 18 серпня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

Є. В.Синельников

С.Ф. Хопта