Справа № 2-1390/2009 Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л.
Провадження № 22-ц/783/4309/17 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.

секретаря - Юзефович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 липня 2009 року у справі за позовом Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и л а:

Позивач Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся в суд із позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому просить звернути стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру загальною площею 44.4 кв.м., житлова площа 31.1 кв.м., що розташована у АДРЕСА_1, яка належить відповідачам шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ЗАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням «ПриватБанку» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № LVH9GA00000105 від 05.07.2007 року в розмірі 180 071,95грн., що на день пред'явлення позову еквівалентно 31 100, 51 доларам США за курсом 5,79 відповідно до службового розпорядження НБУ № 417/421 від 07.11.2008 р.; виселити громадян ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7 із зняттям з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб ГУМВС України у Львівській області, а також стягнути судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ЗАТ КБ «ПриватБанк» та відповідач ОСОБА_3 уклали 05.07.2007 р. кредитний договір № LVH9GA00000105, згідно якого Банк зобов'язався надати відповідачу ОСОБА_3 кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 33 000,00 дол. США на наступні цілі: купівля земельної ділянки, а також у розмірі 3 000,00 дол. США на сплату страхових платежів, строком до 04.07.2017 р., а відповідач ОСОБА_3, в свою чергу, зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором шляхом щомісячної сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92% на суму залишку заборгованості в період з 15 по 20 число щомісячно. У визначений період оплати відповідач ОСОБА_3 зобов'язалася щомісяця сплачувати банку 476,54 дол. США для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісії, а також інших витрат банку. Згідно з кредитним договором відповідач ОСОБА_3 за порушення термінів оплати відсотків зобов'язаний сплатити пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу. Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, КБ «ПриватБанк» та відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_7 05.07.2007 р. уклали договір іпотеки квартири. Згідно з п. 33.3 договору іпотеки відповідачі надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатна квартира, загальною площею 44.4 кв.м., житлова площа 31.1 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Майно належить відповідачам на праві власності на підставі Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 21.03.2007 р./, зареєстрованого у обласному комунальному підприємстві Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 13.06.2007 р., договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО Пилипенко Л.І. 02.07.2007 р. по реєстру № 715.

Свої зобов'язання за кредитним договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу ОСОБА_3 кредит в розмірі 33000,00 дол. США. Проте остання порушила умови вказаного договору, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 06.11.2008 р. становить 31 100, 51дол.США, з яких: основний борг - 29 016, 53 дол. США; відсотки - 1 595, 38 дол. США; комісія - 296, 63 дол. США; пеня - 191, 97 дол. США. Згідно укладеного договору іпотеки квартири, в рахунок погашення заборгованості, стягнення слід звернути на предмет іпотеки, а саме на двокімнатну квартиру загальною площею 44.4 кв.м., житлова площа 31.1 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ЗАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідачів договору купівлі-продажу з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням «ПриватБанку» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, в зв'язку з чим виселити відповідачів із вказаної квартири із зняттям з реєстраційного обліку та стягнути судові витрати.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 06 липня 2009 року позов задоволено.

Вирішено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № LVH9GA00000105 від 05.07.2007 в розмірі 180 071 грн. 95 коп. (31100,51 доларів США за курсом 5.79 відповідно до службового розпорядження НБУ №417/421 від 07.11.2008року) - звернути стягнення на предмет іпотеки: двокімнатну квартиру, загальною площею 44.4 кв.м., житловою площею 31.1 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_7 договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру права власності, а також наданням ЗАТ КБ «ПриватБанку» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, які зареєстровані і проживають у квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, зі зняттям з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб ГУМВС України у Львівській області.

Стягнуто сплачені судові витрати з ОСОБА_3 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 1700,00 грн. судового збору, 30,00 грн. витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 8,50 грн. за виселення, а всього 1738,50 грн.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 06 липня 2009 року оскаржив, ОСОБА_2, особа яка не приймала участі в розгляді справи, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що про розгляд даної справи йому не було відомо, так як з 12.04.2007 р. і по 05.11.2010 р. він відбував покарання у вигляді позбавлення волі в Сокальській ВП та вважає, що вказаним судовим рішення вирішено питання про його права та інтереси, як власника нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1. Зазначає, що дана квартира на праві власності належала його матері, ОСОБА_9, котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 Однак за життя матір не склала заповіт, тому її спадкоємцями за законом є він, його брат ОСОБА_4 і сестра ОСОБА_10

Звертає увагу, що спадщину після матері прийняв лише він, фактично вступивши в управління і володіння спадковим майном, а ОСОБА_4 і ОСОБА_10 спадщину не прийняли, оскільки постійно проживали в інших населених пунктах зі своїми сім'ями і не подавали до державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Вважає, що реєстрація права власності ОСОБА_4 і ОСОБА_7 на належну йому квартиру, а також подальша передача квартири в іпотеку є незаконним.

Просить рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06.07.2009 р.в частині задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 - скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні даної вимоги відмовити.

Учасники справи в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи не подали. А відтак, колегія суддів приходить до висновку про розгляд справи у відсутності учасників сеправи, що не з'явилися в судове засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Справа розглядається Апеляційним судом Львівської області у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справиу судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

За приписами ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскаржуване рішення колегією суддів перевіряється в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, в іншій частині справа не переглядається.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Пленум Верховного Суду України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 05.07.2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_3 (позичальник) було укладено кредитний договір № LVH9GA00000105, згідно якого банк зобов'язався надати ОСОБА_3 кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 33000,00 дол. США строком до 04.07.2017 року.

В забезпечення виконання умов кредитного договору № LVH9GA.07.2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_4 і ОСОБА_7 (іпотекодавці - майнові поручителі позичальника ОСОБА_3) було укладено договір іпотеки квартири.

Згідно з п.33.3. договору іпотеки ОСОБА_4 та ОСОБА_7, як іпотекодавці, надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 44.4 кв.м., житлова площа 31.1 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить іпотекодавцям на праві власності на підставі рішення Залізничного районного суду м.Львова від 21.03.2007 року, зареєстрованого в Обласному комунальному підприємстві Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 13.06.2007 року, договору купівлі-продажу 1/2 частки квартири, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Пилипенко Л.І. 02.07.2007 року за реєстром №715, зареєстрованого в Обласному комунальному підприємстві Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 03.07.2007 року, реєстраційним номер 19064002.

У п.1 договору іпотеки зазначено, що іпотекодержатель має право в разі невиконання позичальником зобов'язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавців.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 належним чином не виконала умов кредитного договору та своїх зобов'язань щодо повернення суми кредиту та сплати процентів, внаслідок чого у нього виникла прострочена заборгованість перед банком.

Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 06.11.2008 року загальна сума боргу за кредитом становить 31 100, 51 дол. США, з яких: (основний борг - 29 016, 53 дол. США; відсотки - 1 595, 38 дол. США; комісія - 296, 3 дол. США; пеня - 191, 97 дол. США) за курсом 5,79 відповідно до службового розпорядження НБУ № 417/421 від 07.11.2008 року, становить - 180 071,95грн.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтями 10, 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення), встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

Вимогами ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 610 ЦК України зазначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно із ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 572 ЦК України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно з ч.1 ст.3 Закону України "Про іпотеку" іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 року № 898-IV (з наступними змінами та доповненнями), за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Частиною 1 ст. 33 вказаного Закону передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Частиною 3 зазначеної статті визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

З урахуванням наведеного вище, судом першої інстанції правильно зроблено висновок про обґрунтованість вимог позивача та про задоволення позову в повному обсязі.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України (в редакції 2004 року), суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України (в редакції 2004 року). доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Безпідставними є покликання апелянта на те, що звернення стягнення на предмет іпотеки порушує його право на проживання у цій квартирі, оскільки власниками заставленого майна є ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на підставі рішення Залізничного районного суду м.Львова від 21.03.2007 року та договору купівлі-продажу 1/2 частки квартири 02.07.2007 року.

В матеріалах справи відсутні докази визнання договору купівлі-продажу 1/2 частки квартири 02.07.2007 року недійсним чи скасування рішення Залізничного районного суду м. Львова від 21.03.2007 року. Не надано такі апелянтом і в ході розгляду справи апеляційним судом.

Що стосується доводів апелянта про те, що розгляд справи судом було проведено у його відсутність, у зв'язку з чим він був позбавлений можливості реалізувати свої процесуальні права, надати суду докази, та такі висновків суду не спростовує, та не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки апелянт не був позбавлений можливості подати докази з приводу заперечення позову в ході розгляду справи в апеляційній інстанції.

А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що мотиви, викладені в апеляційній скарзі, є неспроможними. Натомість висновки суду першої інстанції достатньо вмотивовані і підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи. Доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому немає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, давши належну оцінку доказам, які є в матеріалах справи, під час розгляду справи не допустив порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

У відповідності до вимог ст. 268 ч. 5 абзацу 2 датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 23 червня 2018 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 липня 2009 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст даного судового рішення складено 23 червня 2018 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.