Провадження № 22-ц/779/945/2018
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі суддів колегії судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Возняк В.Д.

з участю представника АК «Укрсоцбанк» Матвійчука М.З.

представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» Панченка Дмитра Вікторовича на рішення Івано-Франківського міського суду від 25 квітня 2018 року, ухвалене суддею Татаріновою О.А. в м. Івано-Франківську,

ВСТАНОВИВ:

23 жовтня 2017 року представник публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі ПАТ «Укрсоцбанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до договору про надання не відновлювальної кредитної лінії № 397-22/340 від 30.05.2008 року, укладеного між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» (яке змінило назву на ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_2, банком надано відповідачу грошові кошти, а відповідач зобов'язувався в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, сплачувати проценти за користування кредитом, неустойки та інші передбачені платежі в сумі, та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту. Позивач свої зобов'язання виконав, що підтверджується заявою про надання готівки. В порушення умов договору позичальник свої зобов'язання належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 19.09.2017 року утворилася заборгованість, а саме: 4133,09 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 108207,10 грн, за відсотками - 3247,88 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 85031,70 грн. У зв'язку із систематичним порушенням боржником своїх обов'язків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого кредитного договору, йому було нараховано неустойку. На виконання умов договору позичальнику була направлена вимога про досудове врегулювання спору, проте на дату подання позовної заяви, вимога не виконана. Просив стягнути з відповідача на користь банку вищезазначену суму заборгованості за кредитним договором, а також понесені витрати по сплаті судового збору.

22.02.2018 року представник позивача надав уточнений детальний розрахунок заборгованості відповідача за період з 01.11.2013 року по 19.07.2017 року, яка становить заборгованость за кредитом в сумі 4133,09 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 108207,10 грн, за відсотками - 2443,69 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 65977,46 грн, пеня у розмірі 582,53 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 15251,03 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 25 квітня 2018 року в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

На дане рішення представник ПАТ «Укрсоцбанк» Панченко Д.В. подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення в частині відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором в період з 01.11.2013 року по 19.09.2017 року в розмірі 2443,69 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 63977,46 грн, вказуючи на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. Вказує, що позивачем було подано уточнений розрахунок заборгованості, згідно якого заборгованість відповідача по сплаті відсотків за користування кредитними коштами в період з 01.11.2013 року по 19.09.2017 року становить 2443,69 доларів США, що станом на 19.09.2017 року за офіційним курсом НБУ становить 63977,46 грн. Однак суд вказаному розрахунку заборгованості належної оцінки не надав. Суд першої інстанції посилався на те, що відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності. Апелянт зазначає, що згідно кредитного договору кінцевим терміном повернення кредиту визначено 29 травня 2023 року, а тому строк позовної давності повинен обраховуватися саме з цієї дати, адже протягом дії кредитного договору банк наділений правом на отримання плати за користування кредитними коштами незалежно від виникнення у нього права на стягнення заборгованості по тілу кредиту до закінчення дії кредитного договору. Станом на дату уточненого розрахунку прострочена заборгованість по тілу кредиту відсутня. Згідно розрахунку заборгованості останній платіж позичальником за користування кредитними коштами було здійснено 20.08.2012 року. Пізніше 02.12.2013 року банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, за результатами якого 19.05.2014 року рішенням Івано-Франківського міського суду стягнуто заборгованість за кредитним договором достроково. В жовтні 2017 року банк звернувся до суду з позовом до того ж відповідача про стягнення заборгованості за цим же кредитним договором. На думку апелянта, судом не враховано положень пунктів 1.1, 2.4-2,7, 3.3.5, 3.3.7,3.3.10,7.3, 7.4 кредитного договору, з яких вбачається, що у позичальника існує альтернативний обов'язок до моменту направлення йому вимоги банку згідно ст.1049 ЦК України, щодо строку користування кредитними коштами в межах терміну дії кредитного договору.

У порядку п.8 ч.1 Розділу XIIІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно з п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В засіданні апеляційного суду представник ПАТ «Укрсоцбанк» Матвійчук М.З. апеляційну скаргу підтримав, просить задовольнити цю скаргу.

Представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнав, вважає оскаржуване рішення законним та обгрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що так як строк виконання основного зобов'язання було змінено на 20.07.2012 року, то саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав. Позивач звертався до суду з позовом в 2013 році, та строк позовної давності переривався, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише 23.10.2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Висновок суду відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 30 травня 2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір №397-22/340 про надання відновлювальної кредитної лінії.

Відповідно до умов вказаного договору кредитор зобов'язується надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти.

Пунктом 1.1.1. договору передбачено, що надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами траншами, зі сплатою 14% процентів річних та комісій в розмірі та порядку визначеному у даному договорі, в межах максимального ліміту заборгованості до 22000 доларів США за графіком і в сумах, які прописані в самому кредитному договорі зі сплатою заборгованості кожного 20 числа місяця, починаючи з 20 червня 2008 року та кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 29 травня 2023 року.

У зв'яку із неналежним виконанням зобов'язань за вказаним договором, заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 19.05.2014 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка утворилась станом на 01 листопада 2013 року задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ПАТ «Укрсоцбанк» 39987,57 грн. заборгованості за договором про надання кредитної лінії № 397-22/340 від 30.05.2008 року та 399,88 грн, витрат по оплаті судового збору (а.с.66-68,116-120). Рішення суду набрало законної сили.

Згідно поданого банком розрахунку заборгованості в сумі 39987,57 грн за договором про надання кредитної лінії № 397-22/340 від 30.05.2008 року останній платіж для погашення заборгованості за кредитом ОСОБА_2 здійснив 14 березня 2011 року у ромірі 1400,39 доларів США, а на погашення заборгованості відсотків 21 травня 2012 року в сумі 72,46 доларів США.

30 червня 2017 року на виконання умов договору про надання кредитної лінії № 397-22/340 від 30.05.2008 року банком позичальнику було направлено вимогу про усунення порушень та погашення заборгованості за вказаним договором та сплатити заборгованість у строк 30 днів з дати відправки цієї вимоги (а.с.14,15).

Згідно з розрахунком за договором №397-22/340 від 30.05.2008 року (а.с.16-18), станом на 19.09.2017 року утворилася заборгованість у розмірі 4133,09 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 108207,10 грн, за відсотками - 3247,88 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 85031,70 грн.

За положеннями ч.1 ст.1054 ЦК України банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно з ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Пунктом 7.4 встановлено, що в разі настання обставин, визначених, зокрема, пунктом 2.12.3,3.2.3,4.4, 5.4 кредитного договору термін надання кредиту вважається таким, що закінчився, і відповідно, позичальник зобов`язаний погасити кредит, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції.

Згідно з п.4.5 договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.3.3.8, 3.3.8, 3.3.9 (своєчасно та в повному обсязі погашати транші кредиту в строки, визначені в графіку), протягом більше ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов`язується протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Судом встановлено, що останній платіж за кредитним договором ОСОБА_2 здійснив 21 травня 2012 року, а тому за визначенням пункту 4.5. договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 60 днів, тобто з 21 липня 2012 року (а.с.119-120).

Оскільки строк виконання основного зобов'язання було змінено на 21 липня 2012 року, а із врахуванням переривання перебігу позовної давності встановленим заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 19.05.2014 року за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка утворилась станом на 01 листопада 2013 року, саме з цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав. Однак банк звернувся до суду з зазначеним позовом лише 23 жовтня 2017 року.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року № 6-249цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб'єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно із статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Відповідно до частини першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Виходячи із вищевикладеного, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачу у стягненні заборгованості за кредитним договором у розмірі 2443,69 доларів США, що станом на 19.09.2017 року за офіційним курсом НБУ становить 63977,46 грн, оскільки позивач звернувся до суду з позовом 23 жовтня 2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності, про застосування якої було заявлено представником відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що банком не пропущено позовну давність суперечать вимогам ст. 257 ЦК України, тому підлягають відхиленню.

Таким чином, розглядаючи зазначений позов, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-81, 229 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає оскаржуване рішення суду таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстав для скасування цього рішення суду за доводами апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» Панченка Дмитра Вікторовича залишити без задоволення. Рішення Івано-Франківського міського суду від 25 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 19 вересня 2018 року.

Головуючий В.Д.Фединяк

Судді: Л.В.Василишин

І.О.Максюта