У Х В А Л А

Іменем України

20 вересня 2018 року м. Київ

Суддя Деснянського районного суду м. Києва Клочко І.В., розглядаючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, у зв`язку з подачею позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків завданих вчиненням злочину, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування збитків завданих вчиненням злочину.

18 вересня 2018 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить заборонити ОСОБА_2 відчуджувати в будь-який спосіб належний йому на праві приватної власності автомобіль марки ВАЗ 111830 д.н.з.НОМЕР_1, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не звертався з позовом до суду під час розгляду криміналольної справи про притягнення відповідача до відповідальності, оскільки останній запевнив його, що укладений договір страхування цивільної відповідальності та страхова компанія компенсує всі понесені витрати. Звернувшись до страхової компанії «Саламандра-Україна» ОСОБА_1 отримав компенсацію частини матеріальних витрат в розмірі 18648,67 грн., однак не оплаченими залишились 1451,61грн. Крім того, без компенсації залишились суми втраченого заробітку та сума моральної шкоди, яка складає 145131,61 грн. Після скоєння злочину та в процесі досудового слідства відповідач не надав добровільно жодної фінансової допомоги на лікування, не цікавився стан здоров'я та матеріальними можливостями придбання необхідних медичних препаратів та ліків під час перебування в лікарні та амбулаторному лікування позивача.

Після винесення судом вироку ОСОБА_2 уникає зустрічей з позивачем та не бажає навіть обговорювати питання матеріальної та моральної компенсації. Оскільки у відповідача відсутнє майно на території України, власне житло та відповідач змінював під час слідства та суду адресу орендованої квартири, місце роботи, а реєстрація місця проживання не співпадає з місцем фактичного проживання і єдиним джерелом компенсації завданої шкоди є автомобіль марки ВАЗ 111830 д.н.з.НОМЕР_1, який знаходиться у постійному користуванні ОСОБА_2, ОСОБА_1 дійшов висновку, що арешт автомобіля в якійсь мірі ускладнить пересування відповідача під час виконання службових обов'язків. Разом з тим, оскільки зазначене авто є єдиним джерелом компенсації шкоди, ОСОБА_1 вважає за необхідне просити суд заборонити відповідачеві відчуджувати автомобіль в будь-який спосіб.

Відповідно п.2 ч.1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається одночасно з пред'явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Оскільки ані в позовній заяві, ані в заяві про забезпечення позову не надано позивачем доказів, що підтверджують право власності саме ОСОБА_2 на автомобіль ВАЗ 111830, д.н.з.НОМЕР_1, суд на час розгляду заяви про забезпечення позову позбавлений можливості вирішити питання щодо забезпечення позову.

З огляду на викладене, заява ОСОБА_1 про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.149-153 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п'ятнадцяти днів безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва з дня її проголошення.

Ухвалу складено та підписано 20 вересня 2018 року.

Суддя