Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 640/13903/16-ц

провадження № 61-15147св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - адвокат ОСОБА_2,

відповідач 1 - ОСОБА_3,

відповідач 2 - ОСОБА_4,

представник відповідача 1 - ОСОБА_5,

третя особа - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова у складі судді Бородіної Н. М. від 04 вересня 2017 року та постанову апеляційного суду Харківської області у складі колегії суддів: Піддубного Р. М., Котелевець А. В., Швецової Л. А. від 09 січня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_6, про визнання правочину недійсним, визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Позовна заява мотивована тим, що його зведений брат по матері - ОСОБА_7, перебуваючи у шлюбі із ОСОБА_3, придбав 1/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями на АДРЕСА_1, але право власності за договором було оформлено за дружиною. У 2008 році шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 було розірвано. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на 2/12 частини зазначеного житлового будинку з надвірними будівлями. Із заявами про прийняття спадщини після смерті брата звернулись його мати ОСОБА_8 та донька від іншого шлюбу - ОСОБА_9, які свідоцтв про право на спадщину не отримали. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 він звернувся до нотаріуса у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини - 1/12 частини житлового будинку АДРЕСА_1. Посилався на те, що 03 червня 2016 року ОСОБА_3 без його згоди продала 1/3 частини вказаного будинку ОСОБА_4, чим порушила його право як спадкоємця за законом після смерті ОСОБА_8 Крім того, уточнивши позовні вимоги, позивач зазначив, що такий договір порушує публічний порядок.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив визнати недійсним нотаріально посвідчений договір від 03 червня 2016 року в частині купівлі-продажу 1/12 частини житлового будинку з надвірними будівлями н а АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_4, та визнати за ним право власності на 1/12 частини зазначеного житлового будинку з надвірними будівлями в порядку спадкування за законом.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 04 вересня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що для спадкування частки у спільній сумісній власності на нерухоме майно необхідно визначити розмір частки померлого власника - ОСОБА_10 у праві спільної сумісної власності, а оскільки таких вимог позивачем заявлено не було, то правові підстави для визнання за позивачем права власності на 1/12 частини спірної нерухомості відсутні.

Постановою апеляційного суду Харківської області від 09 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

У лютому 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове судове рішення.

Касаційна скарга мотивована тим, що для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Визначення судами частки подружжя у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно за померлими суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки судом вирішується питання про права осіб, які не є сторонами процесу та у зв'язку зі смертю не мають цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності. ОСОБА_3, знаючи про майнові права ОСОБА_1 на 1/12 частини спірного будинку як спадкоємця за законом після смерті ОСОБА_8, незаконно відчужила її ОСОБА_4

Відзив на касаційну скаргу до суду не надходив.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд установив, що з 28 липня 1995 року по 10 вересня 2008 року ОСОБА_3 та ОСОБА_10 перебували в зареєстрованому шлюбі.

У період шлюбу, 29 грудня 1995 року, на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_3 придбала 1/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями на АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 помер.

03 червня 2016 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_3 відчужила ОСОБА_4 1/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями на АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_10 із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулись спадкоємці першої черги - мати ОСОБА_8 та його донька ОСОБА_11 Свідоцтв про право на спадщину спадкоємці не отримали (а. с. 14).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_8 (мати позивача). Після її смерті спадкоємцем першої черги є позивач ОСОБА_1, який звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Звертаючись до суду з указаним позовом, позивач посилався на те, що факт належності померлому ОСОБА_10 1/2 частини від набутої ним у шлюбі з ОСОБА_3 1/3 спірного будинку є безспірним і не підлягає доказуванню. Оскільки ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті свого сина ОСОБА_10, то спірна 1/12 частина складає спадкову масу, право на спадкування якої має позивач.

Статтями 22, 28, 29 КпШС, який діяв на час придбання спірного будинку, передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядав за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Відповідно до статті 16 Закону України від 07 лютого 1991 року № 697-ХІІ «Про власність», який був чинним на момент придбання спірного будинку, майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності.

Отже, 1/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями на АДРЕСА_1, яка була придбана під час зареєстрованого шлюбу ОСОБА_10 та ОСОБА_3, була їх спільною сумісною власністю.

Відносини спадкування спірного майна регулюються правилами ЦК України, оскільки спадщина відкрилася після 01 січня 2004 року.

Відповідно до частини першої статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК України при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370 ЦК України, частина друга статті 372 ЦК України). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

Вирішуючи спір по суті, суди не врахували, що для отримання свідоцтва про право на спадщину у вигляді частки будинку, яка знаходилась у спільній сумісній власності спадкодавця та іншого співвласника, закон не вимагає визначення часток за кожним із них у судовому порядку.

З урахуванням наведеного, висновки судів попередніх інстанцій про те, що оскільки позивачем не ставилося питання про визнання частки за померлим у спільній сумісній власності, то вирішення питання про віднесення спірного майна до спадкової маси не є можливим, не ґрунтуються на вимогах закону. Визначення судом частки подружжя у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно за померлими ОСОБА_10 не узгоджуються з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не є стороною процесу та у зв'язку зі смертю не має цивільної процесуальної правоздатності і дієздатності.

Вирішуючи спір з приводу спадкового майна, суди не врахували викладене, як і тієї обставини, що за життя спадкодавцю належала ? частка від 1/3 частки у будинку, яка була придбана подружжям під час шлюбу, й відповідно після смерті одного із співвласників на належну йому частку відкрилась спадщина за законом.

З урахуванням викладеного висновки судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову з наведених у судових рішеннях підставах є помилковими.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи та норма матеріального права, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, судами попередніх інстанцій не встановлені, оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що відповідно до статті 411 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 04 вересня 2017 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 09 січня 2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані судові рішення втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило