Постанова

Іменем України

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 705/3386/16-ц

провадження № 61-18060св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Косенівська сільська рада Уманського району Черкаської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Прокуратури Черкаської області на ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 23 грудня 2016 року в складі судді Карпенко О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Косенівської сільської ради Уманського району Черкаської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її рідний дядько ОСОБА_5 Після його смерті відкрилася спадщина на ? частину житлового будинку на АДРЕСА_1. Згідно з заповітом від 19 березня 1994 року, посвідченим секретарем виконкому Косенівської сільської ради Уманського району Черкаської області, позивач отримала ? частину житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться на АДРЕСА_1.

У встановлений шестимісячний строк позивач звернулась до Уманської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Іншим співвласником вказаного житлового будинку з надвірними спорудами була дружина померлого ОСОБА_6, яка подала до нотаріальної контори відмову у прийнятті спадщини після смерті свого чоловіка на користь позивача.

14 липня 1998 року нотаріус Уманської районної державної нотаріальної контори видав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно з яким позивач успадкувала ? частину житлового будинку на вул. Леніна, 1 з надвірними спорудами, що знаходиться в с. Косенівка Уманського району Черкаської області.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла. Після її смерті відкрилася спадщина на ? частину житлового будинку, який розташований на вул. Леніна, 1 у с. Косенівка Уманського району Черкаської області.

19 березня 1994 року ОСОБА_6 склала заповіт, яким передала все належне їй майно позивачу, а саме ? частину житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1.

07 квітня 2001 року нотаріус Звенигородської районної державної нотаріальної контори видав позивачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно з яким позивач успадкувала ? частину житлового будинку АДРЕСА_1.

Після смерті спадкодавців позивачу видали їхні сертифікати на земельні ділянки площею 2,52 в умовних кадастрових гектарах, які перебувають у колективній власності колективного сільськогосподарського пайового підприємство «Косенівка», що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, виданим 31 березня 1999 року Уманською районною державною адміністрацією, та сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2, виданим 11 травня 1999 року Уманською районною державною адміністрацією, які зберігались в управління Держземагентства і про це позивачу не було відомо.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не змогли розпорядитися вказаними земельними ділянками, оскільки сертифікати на їх ім'я були видані уже після їх смерті.

Позивач є єдиною спадкоємицею за заповітом після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6 жодних інших спадкоємців за законом не має, спадковим майном після їх смерті, яке було не заповідане, розпоряджалась мати позивача - ОСОБА_7, яка не встигла оформити своїх спадкових прав, оскільки померла.

Просила визнати за нею право власності в порядку спадкування на земельну ділянку, надану для ведення особистого підсобного господарства площею 2,52 в умовно кадастрових гектарах, що належала ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно з сертифікатом про право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2, виданим Уманською районною державною адміністрацією 11.05.1999року, що знаходиться на території Косенівської сільської ради, Уманського району, Черкаської області, а також визнати за нею право власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 2,52 в умовно кадастрових гектарах, що належала ОСОБА_6 згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, виданим Уманською районною державною адміністрацією 31 березня 1999 року, що знаходиться на території Косенівської сільської ради Уманського району Черкаської області.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 травня 2016 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 2,52 в умовних кадастрових гектарах, що належала ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2, виданим Уманською районною державною адміністрацією 11 травня 1999 року, що знаходиться на території Косенівської сільської ради Уманського району Черкаської області.

Визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 2,52 в умовних кадастрових гектарах, що належала ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, виданим Уманською районною державною адміністрацією 31 березня 1999 року, що знаходиться на території Косенівської сільської ради Уманського району Черкаської області.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач є єдиною спадкоємицею за заповітом після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6, інших спадкоємців за законом не має, спадковим майном після їх смерті, яке було не заповідане, розпоряджалась мати позивача - ОСОБА_7, яка не встигла оформити своїх спадкових прав, оскільки померла. Строк позовної давності позивач вважає, що не пропустила, оскільки про наявність сертифікатів на земельні ділянки, які належали покійним ОСОБА_5 та ОСОБА_6 їй стало відомо лише 11 листопада 2015 року.

У грудні 2016 року Уманська місцева прокуратура звернулася з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 23 грудня 2016 року апеляційну скаргу Уманської місцевої прокуратури на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 травня 2016 року визнано неподаною та повернено.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що прокурор не обґрунтував належним чином підстав представництва, не надав відповідних доказів, як це передбачено вимогами статті 45 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі апеляційної скарги, та статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Прокуратура Черкаської області просить, посилаючись на порушення норм процесуального права, скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції, праву направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що прокуратурою обґрунтовано підстави представництва; Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області не залучено до участі у справі.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Суд установив, що 06 грудня 2016 року Уманська місцева прокуратура подала до суду апеляційну скаргу та зазначила, що Уманською місцевою прокуратурою за результатами розгляду листа Уманської районної державної адміністрації щодо порушення інтересів держави шляхом неправомірного набуття ОСОБА_4 права власності на спадкове майно та вжиття заходів прокурорського реагування вивчено на предмет законності рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 травня 2016 року у справі № 705/3386/16-ц за позовом ОСОБА_4 до Косенівської сільської ради Уманського району Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Частиною першою статті 292 ЦПК України 2004 року передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі в справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Частиною першою статті 46 ЦПК України 2004 року органи та інші особи, які відповідно до статті 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 45 ЦПК України 2004 року з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Згідно з абзацом другим частини першої статті 45 ЦПК України 2004 року прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві та в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Відповідно до абзацу третього частини другої статті 45 ЦПК України 2004 року прокурор, який звертається до суду з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво), повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених частинами другою або третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру». Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді має наслідком застосування положень, передбачених статтею 121 ЦПК України.

Згідно з абзацами першим, другим частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб'єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (частина четверта статті 23 Закону).

Предметом спору зазначеної цивільної справи є визнання права власності на спадкове майно у вигляді земельної ділянки, відповідачем за якою є Косенівська сільська рада.

Так, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Суд установив, що прокуратура не зверталася до відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, не повідомляла про наявність підстав для представництва, а Косенівська сільська рада Уманського району Черкаської області не уповноважувала прокуратуру на представництво інтересів, а навпаки під час розгляду справи у суді першої інстанції визнала позов.

Мати позивача є сестрою ОСОБА_5 та відповідно до статті 1266 ЦК України набула права на спадкування.

Повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що всупереч вимогам абзацу третього частини другої статті 45 ЦПК України та частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор належним чином не обґрунтував підстав представництва інтересів держави, зокрема: до апеляційної скарги не додав повідомлення відповідного суб'єкта владних повноважень про наявність підстав для представництва; підтвердження відсутності контролю або його неналежного здійснення повноважними органами, що підтверджено заходами прокурорського реагування; не визначено форму власності спірної земельної ділянки, від чого залежить визначення категорії повноважень сільської ради у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища; а також розмежування державного (делегованого) чи самоврядного контролю, що впливає на визначення згідно із статтями 188 - 189 ЗК України суб'єкта, уповноваженого здійснювати такі функції, в інтересах якого у порядку статті 45 ЦПК України може виступати прокурор.

Однак такі висновки суду апеляційної інстанції є помилковими, оскільки суд апеляційної інстанції на порушення абзацу третього частини другої статті 45 ЦПК України 2004 року не застосував статтю 121 ЦПК України 2004 року, не залишив апеляційну скаргу без руху та не надав час прокурору для усунення недоліків апеляційної скарги та надання документів у підтвердження обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді, та дійшов передчасного висновку про визнання неподаною та повернення апеляційної скарги.

Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції (частина третя статті 406 ЦПК України).

Враховуючи вказане є підстави для задоволення касаційної скарги та скасування ухвали суду апеляційної інстанції із направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду із стадії відкриття провадження.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Прокуратури Черкаської області задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 23 грудня 2016 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду із стадії відкриття провадження.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька
Судді: С. Ю. Мартєв В. В. Пророк І. М. Фаловська С. П. Штелик