Справа № 621/946/18
Пр. № 2/621/813/18
РІШЕННЯ

іменем України

20 вересня 2018 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - Шахової В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Міненко Н.Є.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Змієві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заяви про прийняття спадщини недійсною,

в с т а н о в и в:

24.04.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання заяви про прийняття спадщини недійсною, в якому просив визнати недійсною, внаслідок помилки, заяву про прийняття спадщини, що подана ним до Зміївської державної нотаріальної контори після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Змієві Харківської області його матері ОСОБА_3.

В обґрунтування позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Змієві Харківської області померла мати позивача та відповідача - ОСОБА_3. Батько сторін - ОСОБА_4 помер раніше матері, а саме ІНФОРМАЦІЯ_4, і після його смерті ОСОБА_3 успадкувала все належне майно батька. В складі спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_3, є житловий будинок в АДРЕСА_2. Останнім місцем реєстрації та проживання матері позивача була адреса: АДРЕСА_1, а тому місцем відкриття спадщини є м. Зміїв Харківської області і станом на день смерті матері разом з нею ніхто не був зареєстрований та не проживав. Заповіту мати не залишала, а тому має місце спадкування за законом. До нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулася рідна сестра позивача - відповідач по справі - ОСОБА_2 і позивач, хоча насправді останній ніколи не мав намірів приймати спадщину, оскільки за життя мав домовленість з матір'ю та сестрою про те, що вся спадщина має бути оформлена саме на ім'я ОСОБА_2. Тобто, заяву про прийняття спадщини ОСОБА_1 склав внаслідок помилки, що має істотне значення.

У підготовче засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав в повному обсязі, просив не здійснювати фіксування судового процесу технічними засобами.

Відповідач ОСОБА_2 у підготовче засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на фіксуванні судового процесу технічними засобами не наполягала, позовну заяву ОСОБА_1 визнала в повному обсязі.

У зв'язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису.

Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, дослідивши та оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав:

04.07.1956 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - копія Свідоцтва про одруження, серії НОМЕР_5, актовий запис № 53 (а.с. 15).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народився син - ОСОБА_1 - копія Свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1, актовий запис № 76 (а.с. 17).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 - копія Свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_3, актовий запис № 404 (а.с. 7).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на житловий будинок в АДРЕСА_2, який в цілому успадкувала його дружина - ОСОБА_3, що підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.03.1999 року (а.с. 8-10, 11).

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 - копія Свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_4, актовий запис № 318 (а.с. 6).

Мати позивача на день смерті була зареєстрована за адресою - АДРЕСА_1. Станом на день смерті матері разом з нею ніхто не був зареєстрований та не проживав, що підтверджується даними будинкової книги за вказаною адресою (а.с. 12-14).

Заповіту ОСОБА_3 не залишала, а тому має місце спадкування за законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3, тобто до набрання чинності Цивільним кодексом України в редакції 2003 року, то до даних правовідносин необхідно застосовувати норми Цивільного кодексу, які діяли на момент смерті вищевказаної особи, тобто ЦК в редакції від 1963 року.

Відповідно до ст. 526 ЦК УРСР, в редакції 1963 року, місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

Відповідно до ст. 524 ЦК України (в редакції 1963 p.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно зі ст. 527 ЦК України (в редакції 1963 p.) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Відповідно до ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 p.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 p.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем

відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що після смерті ОСОБА_3 до Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області із заявами про прийняття спадщини звернулися її діти - ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_2 (відповідач).

Згідно зі ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 p.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Предметом даного позову є визнання заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини недійсною. Позивач лише нещодавно довідався, що звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і має наміри визнати дану заяву недійсною, отже до даних спірних правовідносин слід застосовувати норми діючого Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з пунктом 7 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 Цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1, 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Законодавством України врегульовані питання щодо недійсності угод у ст.ст. 215-216 ЦК України.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Аналізуючи наведені норми права суд вважає, що позивач, підписуючи заяву про прийняття спадщини, вважав, що фактично відмовляється від своєї частки спадщини після смерті матері ОСОБА_3 Даний факт не оспорювався сторонами, тому не підлягає доведенню в межах даного спору.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З огляду на викладене, а також враховуючи визнання позову відповідача, суд вважає за можливе задовольнити позов в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 524, 526, 527, 529, 548, 549 ЦК України (в редакції 1963 p.), ст. ст. 5, 202, 203, 215-216, 229 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 12, 81, 200, 206, 247, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заяви про прийняття спадщини недійсною - задовольнити.

Визнати недійсною, внаслідок помилки, заяву про прийняття спадщини, що подана ОСОБА_1 до Зміївської державної нотаріальної контори після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Змієві Харківської області його матері ОСОБА_3.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 20.09.2018 року.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт НОМЕР_6, виданий 25.01.1996 року Комінтернівським РВ УМВС України в Харківській області, ІПН НОМЕР_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_3; фактично мешкає: АДРЕСА_4.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, адреса реєстрації: АДРЕСА_4.

Головуючий: