Постанова

Іменем України

30 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 465/1643/15-ц

провадження № 61-23849св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Мартєва С. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - на рішення Франківського районного суду м. Львова від 16 грудня 2015 року у складі судді Лозинського Б. М. та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 07 лютого 2017 року у складі суддів: Шумської Н. Л., Шандри М. М., Левика Я. А.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_5 про стягнення заборгованості із заробітної плати.

Позов мотивовано тим, що 04 травня 2012 року вона була прийнята на посаду головного бухгалтера приватного підприємця ОСОБА_5, між ними укладено трудовий договір від 04 травня 2012 року, який зареєстрований у Львівському міському центрі зайнятості від 10 травня 2012 року за №2. Починаючи з дати прийняття на роботу відповідач не виплачувала їй заробітну плату, посилаючись на незалежні від неї обставини. З 10 жовтня 2012 року вона знаходилась на лікарняному у зв'язку з вагітністю та пологами, а з 27 лютого 2013 року - перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Вона продовжує перебувати у трудових відносинах з відповідачем, її трудова книжка знаходиться у ФОП ОСОБА_5 У зв'язку з невиплатою відповідачем заробітної плати за період з 04 травня 2012 року по 10 жовтня 2012 року ФОП ОСОБА_5 заборгувала їй кошти у розмірі 5 187 грн 35 коп.

Посилаючись на викладені обставини, просила стягнути з ФОП ОСОБА_5 заборгованість із заробітної плати у розмірі 5 187 грн 35 коп. та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати у розмірі 1 717 грн 03 коп.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 16 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач у своїй скарзі до Головного управління ДФС у Львівській області від 30 березня 2015 року стверджує про те, що заробітна плата працівникам відповідача фактично не виплачувалась, проте фактичних доказів, які б могли підтвердити даний факт, позивачем надано не було. Більше того, така позиція позивача спростовується поданими відповідачем матеріалами. Так, відповідачем було надано заяву ОСОБА_7 від 19 травня 2015 року, яка підтверджує виплату йому заробітної плати у повному обсязі. Окрім цього, позивач сама підтвердила нарахування та виплату їй заробітної плати, що вбачається з довідки про доходи позивача від 16 жовтня 2012 року за період з 04 травня 2012 року по 30 вересня 2012 року, яка була оформлена за підписом позивача, в якій позивач власноруч зазначила розмір її заробітної плати. Також, за результатами фактичної перевірки відповідача, що проводилась відповідно до наказу в. о. начальника ДПІ у Кам'янка-Бузькому районі ГУ ДФС у Львівській області ОСОБА_8 від 18 травня 2015 № 69, порушень трудових відносин з найманими працівниками, в тому числі виплати заробітної плати та сплати податків та зборів, оформлення трудових відносин (в т. ч. з позивачем) - не встановлено. Окрім цього, така інформація суперечить довідкам, наданим Державною фіскальною службою та Пенсійним фондом України.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 07 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що позивачем не надано жодного доказу невиплати їй заробітної плати протягом часу роботи у відповідача. Натомість, у матеріалах справи зібрані докази про те, що заробітна плата виплачувалась і заборгованість відсутня. Відповідно до довідки про доходи позивачу ОСОБА_4 за період з 04 травня по 30 вересня 2012 року нараховано 5 437 грн 60 коп. Ця довідка видана ОСОБА_4, нею підписана для оформлення житлової субсидії. Дата складення довідки - 16 жовтня 2012 року. Відповідно до заяви-розрахунку від 16 жовтня 2012 року для надання коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на виплату матеріального забезпечення застрахованим особам, позивач отримала за місцем роботи за рахунок коштів Фонду 4 567 грн 58 коп. страхової виплати по вагітності та пологах. Відповідно до листка непрацездатності по вагітності сума фактичної заробітної плати позивача становила 1 039 грн 60 коп. у травні; 1 092 грн у червні; 1 102 грн у липні; 1 102 грн у серпні; 1 102 грн у вересні 2012року. Ці документи складені та підписані самою ОСОБА_4 Крім того, за інформацією Управління Пенсійного Фонду у Шевченківському районі м. Львова, із січня 2011 року по серпень 2013 року заборгованість із виплати заробітної плати у ФОП ОСОБА_5 відсутня. Підприємством виявлено відсутність відомостей про нарахування та виплату працівникам заробітної плати за спірний період, так як усі вказані документи велися ОСОБА_4 та зникли після її виходу у відпустку по догляду за дитиною. Також працівниками ДФС були опитані працівники ФОП ОСОБА_5, які підтвердили, що у період протягом травня-жовтня 2012 року отримували заробітну плату своєчасно та повністю, про що розписувались у відомостях, які знаходились у ОСОБА_4

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - просить скасувати судові рішення та задовольнити позов, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що обов'язок забезпечити зберігання первинних документів, за якими відбувалася виплата заробітної плати працівникам, покладається на роботодавця, тому саме відповідач мав надати належні первинні документи на підтвердження обставин розрахунку з нею.

14 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Суди установили, що ОСОБА_4 протягом травня-жовтня 2012 року працювала за трудовим договором у відповідача на посаді головного бухгалтера, за посадовими обов'язками мала вести фінансово-бухгалтерську документацію, зокрема щодо виплати працівникам заробітної плати, а також сплати усіх обов'язкових платежів (податків) і зборів у передбаченому законом порядку.

За змістом частини першої статті 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до положень статті 110 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

Згідно із вимогами частини четвертої статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» для забезпечення ведення бухгалтерського обліку підприємство самостійно з дотриманням вимог цього Закону обирає форми його організації, у тому числі й шляхом введення до штату підприємства посади бухгалтера або створення бухгалтерської служби на чолі з головним бухгалтером.

ФОП ОСОБА_5 формою організації ведення бухгалтерського обліку обрала введення до штату підприємства посади головного бухгалтера, функції якого виконувала у спірний період ОСОБА_4

За змістом положень частини сьомої статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» головний бухгалтер або особа, яка забезпечує ведення бухгалтерського обліку підприємства: забезпечує дотримання на підприємстві встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності; організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій.

Таким чином, ведення відомостей на виплату заробітної плати входило до посадових обов'язків ОСОБА_4, що спростовує доводи касаційної скарги про відповідальність роботодавця за відсутність відомостей про нарахування та виплату працівникам заробітної плати на підприємстві.

Відповідно до довідки про доходи позивачу ОСОБА_4 за період з 04 травня по 30 вересня 2012 року нараховано 5 437 грн 60 коп. Ця довідка видана ОСОБА_4, нею підписана для оформлення житлової субсидії. Дата складення довідки -16 жовтня 2012 року.

Відповідно до заяви-розрахунку від 16 жовтня 2012 року для надання коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на виплату матеріального забезпечення застрахованим особам, позивач отримала за місцем роботи за рахунок коштів Фонду 4 567 грн 58 коп. страхової виплати по вагітності та пологах.

Відповідно до листка непрацездатності по вагітності сума фактичної заробітної плати позивача становила 1 039 грн 60 коп. у травні; 1 092 грн у червні; 1 102 грн у липні; 1 102 грн у серпні; 1 102 грн у вересні 2012 року. Ці документи складені та підписані самою ОСОБА_4

Вказані обставини підтверджують виплату позивачу заробітної плати за період з 04 травня 2012 року по 10 жовтня 2012 року.

Крім того, за інформацією Управління Пенсійного Фонду у Шевченківському районі м. Львова, із січня 2011 року по серпень 2013 року заборгованість із виплати заробітної плати у ФОП ОСОБА_5 відсутня.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено згідно вимог процесуального закону, суди обґрунтовано врахували докази у їх сукупності та встановили, що заробітна плата була нарахована та виплачена працівникам головним бухгалтером ОСОБА_4 у спірний період, зокрема і самій ОСОБА_4 Порушень законодавства про оплату праці контролюючими органами за неодноразовими зверненнями позивача не встановлено, а тому колегія суддів погоджується із висновками судів про безпідставність позову.

Наведені у касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів і не дають підстав вважати неправильним застосування судами норм матеріального права чи наявними порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 16 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 07 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв