Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №311/2227/18

Провадження №-2/311/889/2018

14.09.2018 рік м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Степаненко Ю.А.

при секретареві Шак О.В.

за участю позивачки ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні м.Василівкка цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1 (місце проживання: 71670, Запорізька область, Василівський район, м. Мала Білозерка, вул. Київська, буд. 9 «а»)

до

ОСОБА_2 (місце проживання: 71670, Запорізька область, Василівський район, м. Мала Білозерка, вул. Київська, буд. 9 «а»),

про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

У позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що з відповідачем зареєстрували шлюб 27.10.1990 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають.

Позивачка просить суд розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що сім'я розпалася та збережена не може бути. Після розірвання шлюбу прізвище просить залишити без змін.

03.07.2018 року ухвалою судді було відкрито провадження в даній справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 10.08.2018 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просить суд їх задовольнити. Також вона пояснила, що неодноразово зверталася до суду з аналогічним позовом, але, враховуючи те, що відповідач обіцяв змінити своє ставлення до неї, вибачала його та провадження у с праві закривалося.

Наполягає на розлучення посилаючись на те, що з відповідачем у неї постійно, на протязі тривалого періоду (декількох років), у звязку зі зловживанням ним алкогольними напоями, виникають сварки, під час яких, він поводить себе агресивно, висловлюється на її адресу нецензурною лайкою, заподіює їй тілесні ушкодження. Примирення вважає не можливим, вона цього не бажає.

В судовому засіданні відповідач з позовними вимогами не згодний, пояснивши, що не заперечує того факту, що з позивачкою часто у них виникають сварки, разом з тим, вважає, що їх спільне проживання можливе.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, оглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Як було встановлено у судовому засіданні та як вбачається із матеріалів справи, 27.10.1990 року було зареєстровано шлюб позивачки з відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, копія якого є у справі.

Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають.

Позивачка наполягає на розлученні, відповідач належних та достатніх доказів на підтвердження своїх заперечень проти цього, суду не надав.

За період, який надавався судом сторонам для примирення, примирення не відбулося.

Діючим законодавством України передбачено право подружжя на розірвання шлюбу за позовом одного із них на підставі рішення суду: ст.ст.104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1 СК України.

При цьому, згідно ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Частинами 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи законодавчі норми, виходячи з принципів обєктивності, розумності, справедливості та доцільності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, так як дана сім'я розпалася та підстав до її збереження в судовому засіданні встановлено не було. При цьому, судом встановлено, що розлад у сім'ї носить вже постійній характер і розірвання шлюбу не порушуватиме особисті та майнові права сторін.

Крім того, оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням її до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.

Примушування до шлюбу не допускається. А тому, подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу між сторонами суперечило б їх інтересам, що має істотне значення для справи.

Відповідно до ч. 8 ст.294 ЦПК України, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Після розірвання шлюбу прізвище позивачки суд вважає необхідним залишити без змін.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 104 п. 2, ст. 105 п. 3, ст. 110 п. 1, ст. 112, ст. 114 п. 2 СК України, ст.ст.10, 11, 12, 13, 258, 259, 263, 265, 273, ч.8 ст.294, 352, 354 ЦПК України, суд, -

-

В И Р І Ш И В:

Позов - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: 71670, Запорізька область, Василівський район, м. Мала Білозерка, вул. Київська, буд. 9 «а», ІПН НОМЕР_1) та ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання: 71670, Запорізька область, Василівський район, м. Мала Білозерка, вул. Київська, буд. 9 «а», ІПН НОМЕР_2), зареєстрований 27.10.1990 року Малобілозерською сільською радою Василівського району Запорізької області за актовим записом № 60.

Після розірвання шлюбу прізвище позивачки - залишити без змін.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. Якщо буде подано апеляційну скаргу, рішення, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Василівського

районного суду

Запорізької області ОСОБА_3