Постанова

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 646/9109/15-ц

провадження № 61-6648св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: прокуратура Харківської області, Генеральна прокуратури України, Державна казначейська служба України,

третя особа - заступник Генерального прокурора України Сакварелідзе Давид Георгійович,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги заступника прокурора Харківської області та Державної казначейської служби України на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 березня 2016 року у складі судді: Корекян Н. Р. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 12 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Швецової Л. А., Малінської С. М., Бровченка І. О.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до прокуратури Харківської області, Генеральної прокуратури України, Державної казначейської служби України, третя особа: заступник Генерального прокурора України Сакварелідзе Д. Г., в якому просив визнати незаконною бездіяльність органів прокуратури та стягнути з Державного бюджету України в якості компенсації за спричинену моральну шкоду 1 000 000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 06 грудня 2007 року Харківський апеляційний адміністративний суд частково задовольнив його позовні вимоги до Харківського національного університету внутрішніх справ в частині поновлення його на роботі, виплаті коштів, перерахунку вислуги років.

Після винесення цієї постанови його відповідно до вимог статті 124 Конституції України та статей 256-257 КАС України мали негайно поновити на роботі та регулярно виплачувати заробітну плату з 06 грудня 2007 року, оскільки він був діючим співробітником ОВС України. Проте ХНУВС не тільки не поновив його на роботі, а навпаки прийняв усі заходи для умисного невиконання постанови суду. Наказ про його поновлення на роботі був виданий 28 квітня 2010 року, а рішення з приводу перерахунку йому вислуги років було виконано 11 грудня 2013 року.

Враховуючи те, що ХНУВС в добровільному порядку не виконував судове рішення, він 23 квітня 2008 року був вимушений звернутися до прокуратури Харківської області з приводу його незаконного звільнення, невиплати заробітної плати, невиконання рішення суду. Матеріали були перенаправлені в прокуратуру Комінтернівського району м. Харкова, яка неодноразово виносила необґрунтовані постанови про відмову в порушенні кримінальної справи, які були скасовані судами.

На цей час скасовано десять постанов прокуратури Комінтернівського району м. Харкова про відмову в порушенні кримінальної справи та існує 14 судових рішень щодо визнання неправомірними дій прокуратури Комінтернівського району м. Харкова щодо перевірки його заяви від 23 квітня 2008 року.

З приводу неправомірних дій посадових осіб прокуратури Комінтернівського району м. Харкова позивач звертався до прокуратури Харківської області та до Генеральної прокуратури України. Однак його звернення були розглянуті неналежним чином, Генеральна прокуратура України направляла його заяви на адресу прокуратури Комінтернівського району м. Харкова. Апеляційний суд Харківської області двічі виносив окремі ухвали на адресу прокурора Харківської області, проте нічого не змінилось.

Постановами Печерського районного суду м. Києва задовольнялися його скарги, суд визнавав дії (бездіяльність) Генеральної прокуратури України незаконними та зобов'язував Генеральну прокуратуру України розглянути заяву позивача від 19 березня 2011 року про скоєння злочину працівниками прокуратури Харківської області.

Позивач стверджував, що його порушені права не поновлені, порушення закону не припинені, досудове розслідування у кримінальних провадженнях проводиться неналежно, особи, що вчинили та вчиняють правопорушення, до відповідальності не притягнуті, через систематичну бездіяльність посадових осіб прокуратури Харківської області та Генеральної прокуратури України. Все викликає в нього дискомфорт та почуття несправедливості, як громадянина України, оскільки люди, що вчинили кримінальне правопорушення, продовжують службу в ОВС України, отримують звання, займаються педагогічною діяльністю та правовою роботою, отримують наукові ступені, звання тощо, він вимушений ініціювати судові слухання в судах різних інстанцій та різних юрисдикцій, що забирає в нього багато часу, завдає шкоду його здоров'ю, порушує життєві ритми та зв'язки, для поновлення яких йому необхідні додатковий час та зусилля і тому просив стягнути з відповідачів на його користь відшкодування за спричинену моральну шкоду в розмірі 1 000 000,00 грн.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до прокуратури Харківської області, Генеральної прокуратури України, Державної казначейської служби України, третя особа: заступник Генерального прокурора України Сакварелідзе Д.Г. про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн, в решті позовних вимог відмовлено. Стягнення сум у відшкодування моральної шкоди проведено за рахунок коштів Державного бюджету України Державною казначейською службою України шляхом списання в безспірному порядку на користь ОСОБА_1 встановлену на відшкодування суму в розмірі 10 000,00 грн з єдиного казначейського рахунка Державного бюджету України.

Рішення мотивоване тим, що позивач неодноразово звертався до суду, щодо оскарження дій прокурорів, щодо внесення даних в Єдиний реєстр досудових розслідувань, йому тривалий час довелося захищати свої порушенні права, оскаржувати дії щодо вирішення його клопотань та виконання рішень щодо поновлення його на роботі. Факт порушення прав ОСОБА_1 підтверджений процесуальними документами, які містяться в матеріалах справи та набрали законної сили.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 12 вересня 2016 року рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 березня 2016 року залишене без змін.

Ухвала мотивована тим, що підставою для відшкодування моральної шкоди є встановлення ухвалами судів протиправної бездіяльності прокуратури Харківської області та Генеральної прокуратур, тому суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок щодо застосування до спірних правовідносин вимог статті 1174 ЦК України.

У вересні 2016 року заступник прокурора Харківської області подав касаційну скаргу на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 12 вересня 2016 року, в якій просить оскаржені рішення скасувати і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що посадовими особа органів прокуратури будь-яких протиправних дій стосовно ОСОБА_1 не вчинено і доказів протиправності дій відповідачів позивачем не надано. Вважає, що сам факт скасування постанов про відмову у порушенні кримінальної справи (закриття кримінального провадження) не свідчить про наявність моральної шкоди, протиправність дій органів прокуратури та причинного зв'язку між ними. На цей час відсутні судові рішення чи висновки компетентних органів, які б встановлювали факт невиконання або неналежного виконання своїх службових обов'язків посадовими особами органів прокурати Вказує, що суди не навели мотивів стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн.

У вересні 2016 року Державна казначейська служба України через представника Мельниченка Віталія Сергійовича подала касаційну скаргу на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 12 вересня 2016 року, в якій просить оскаржені рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судовими рішеннями не визнавалися протиправними дії посадових осіб органів прокуратури, тому відсутні правові підстави для відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 надав заперечення на касаційні скарги, в яких просить відмовити у задоволенні касаційних скарг, а оскаржені рішення залишити без змін.

Заперечення мотивовані тим, що протиправна бездіяльність посадових осіб органів прокуратури встановлена судовими рішеннями, які набули законної сили. Вважає, що суди правильно застосували норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

У вересні 2018 року ОСОБА_1 електронною поштою надіслав клопотання, в якому просить при розгляді касаційних скарг враховувати постанову Верховного Суду від 25 червня 2018 року у справі № 641/2476/17.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційних скаргах, з таких мотивів.

Суди встановили, що постановами прокуратури Комінтернівського району м. Харкова: від 18 липня 2008 року, від 30 жовтня 2008 року, від 16 березня 2009 року, від 07 липня 2009 року, від 18 травня 2010 року, від 25 лютого 2011 року, від 01 липня 2011 року, від 19 січня 2012 року, від 15 березня 2012 року, від 08 червня 2012 року (десять постанов) відмовлено в порушенні кримінальних справ відносно посадових осіб ХНУВС.

Постановами Комінтернівського районного суду м. Харкова, які набрали законної сили, зазначені постанови прокуратури скасовані, відповідно: від 11 вересня 2008 року, від 07 лютого 2009 року, від 31 березня 2009 року (була оскаржена в апеляційному порядку, залишена без змін ухвалою від 16 квітня 2009 року), від 02 грудня 2009 року, від 25 серпня 2010 року, від 06 травня 2011 року, від 18 липня 2011 року, від 06 березня 2012 року, від 23 листопада 2012 року.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 15 вересня 2011 року визнано незаконними дії та одночасно бездіяльність Генеральної прокуратури України щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 19 березня 2011 року про вчинення злочину працівниками прокуратури Харківської області. Окремою постановою Печерського районного суду м. Києва від 08 серпня 2012 року та від 19 вересня 2012 року вказано на неналежне виконання працівниками Генеральної прокуратури України своїх повноважень з приводу організації роботи прокурорів під час розгляду скарги ОСОБА_1 Постановою Печерського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2012 року задоволено скаргу ОСОБА_1 від 27 грудня 2011року на дії (бездіяльність) Генеральної прокуратури України щодо невиконання постанови Печерського районного суду м. Києва від 15 вересня 2011 року та ненадання відповідей на звернення скаржника від 29 липня 2011 року та 04 листопада 2011 року. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2012 року скасовано постанову старшого прокурора першого наглядового відділу управління нагляду за розслідуваннями кримінальних справ слідчими органів прокуратури ГСУ ГПУ Калітюк А. В. від 15 листопада 2012 року про відмову в порушенні кримінальної справи за заявою ОСОБА_1 від 19 березня 2011 року.

Ухвалами судів неодноразово прокуратуру зобов'язували внести відомості про кримінальне правопорушення за повідомленнями ОСОБА_1, а також скасовувалися постанови слідчих про закриття кримінальних проваджень.

При частковому задоволенні позову суди зробили висновок, що підставою для відшкодування моральної шкоди є встановлення ухвалами судів протиправної бездіяльності прокуратури Харківської області та Генеральної прокуратури і тому до спірних відносин застосовуються положення статті 1174 ЦК України.

Колегія суддів погоджується із цим висновком судів з таких підстав.

Як свідчить тлумачення статті 1176 ЦК шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності умов для застосування частини першої статті 1176 ЦК, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто на основі загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК).

Аналогічний висновок про застосування статей 1166, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК зроблено Верховним Судом України у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16.

Суди встановили, що постановою Печерського районного суду м. Києва від 15 вересня 2011 року визнано незаконними дії та одночасно бездіяльність Генеральної прокуратури України щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 19 березня 2011 року про вчинення злочину працівниками прокуратури Харківської області. Окремою постановою Печерського районного суду м. Києва від 08 серпня 2012 року та від 19 вересня 2012 року вказано на неналежне виконання працівниками Генеральної прокуратури України своїх повноважень з приводу організації роботи прокурорів під час розгляду скарги ОСОБА_1 Постановою Печерського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2012 року задоволено скаргу ОСОБА_1 від 27 грудня 2011року на дії (бездіяльність) Генеральної прокуратури України щодо невиконання постанови Печерського районного суду м. Києва від 15 вересня 2011 року та ненадання відповідей на звернення скаржника від 29 липня 2011 року та 04 листопада 2011 року. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2012 року скасовано постанову старшого прокурора першого наглядового відділу управління нагляду за розслідуваннями кримінальних справ слідчими органів прокуратури ГСУ ГПУ Калітюк А. В. від 15 листопада 2012 року про відмову в порушенні кримінальної справи за заявою ОСОБА_1 від 19 березня 2011 року.

За таких обставин колегія суддів вважає правильним висновок судів про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди.

Посилання заступника прокурора Харківської області у касаційній скарзі на те, що суди не навели мотивів стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн, колегія суддів відхиляє.

За правилами статтями 23, 1167 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Колегія суддів вважає, що суди, з урахуванням вимог розумності та справедливості, визначили компенсацію моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2016 року зупинено виконання рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 березня 2016 року до закінчення касаційного провадження. У зв'язку із тим, що касаційні скарги залишено без задоволення, а оскаржені рішення без змін, то виконання рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 березня 2016 року слід поновити.

Оскільки оскаржені рішення залишено без змін, а скарги без задоволення, то судовий збір за подання касаційних скарг покладається на осіб, які подали касаційні скарги.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги заступника прокурора Харківської області та Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 12 вересня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 березня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат