Постанова

Іменем України

20 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 308/11172/15-ц

провадження № 61-37968св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання договору застави припиненим за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Закарпатської області у складі колегії суддів: Кожух О. А., Джуги С. Д., Кондора Р. Ю., від 02 травня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») про визнання договору застави припиненим.

Позовна заява мотивована тим, що 23 березня 2007 року між ним і товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав йому кредит у розмірі 20 104 євро зі сплатою 9 % річних на строк до 23 березня 2013 року.

Для забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором 23 березня 2007 року між ним та банком укладено договір застави транспортного засобу, згідно з яким він передав у заставу банку належний йому автомобіль Hyudai Tucson, 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_1.

Пунктом 6.2 договору застави передбачено, що договір діє до повного виконання зобов'язань, забезпечених заставою. При цьому відповідно до пункту 1.3 кредитного договору визначено строк основного зобов'язання, тобто дату повернення кредиту до 22 березня 2013 року.

У зв'язку із закінченням строку основного зобов'язання, позивач вважав, що дія застави припинилась, тому просив суд визнати договір застави транспортного засобу від 23 березня 2007 року припиненим.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у складі судді Монича О. В. від 06 березня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано припиненим договір застави транспортного засобу від 23 березня 2007 рокупро передачу в заставу автомобіля марки HyudaiTucson, 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що забезпечене заставою основне зобов'язання припинено 22 березня 2013 року внаслідок закінчення кінцевого строку повернення кредиту, у зв'язку з чим припинено й заставу.

Постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 02 травня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 березня 2017 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, виходив із того, що позивач не надав належних і допустимих доказів виконання кредитного зобов'язання належним чином, тому основне зобов'язання за кредитним договором не припинилося, отже, немає підстав і для припинення договору застави (статті 3, 28 Закону України «Про заставу»).

У червні 2018 року ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, взявши до уваги, зі слів відповідача, наявність у нього кредитної заборгованості, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для припинення договору застави, чим порушив положення статті 28 Закону України «Про заставу», статті 251, 252, 598 ЦК України, пункту 11 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

У липні 2018 року ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у ПАТ «Дельта Банк» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначено, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, апеляційний суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

18 липня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом установлено, що внаслідок неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором від 23 березня 2007 року ПАТ «Дельта Банк» у 2013 році зверталося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заочним рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 05 серпня 2013 року позов банку задоволено в повному обсязі (а.с. 148-151).

Згідно з інформацією Перечинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області виконавче провадження було завершене 12 грудня 2014 року відповідно до статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з поверненням виконавчого документа стягувачу (а.с. 169).

Згідно з довідкою ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором, укладеним 23 березня 2007 року з ОСОБА_4, станом на 21 лютого 2018 року становить 19 566,83 євро, з яких, зокрема, за кредитом - 11 005,41 євро (а.с. 185).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями статті 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 572 ЦК України, з якою кореспондуються положення статті 1 Закону України «Про заставу», в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Інститут забезпечення виконання зобов'язання спрямований на підвищення гарантій забезпечення майнових інтересів сторін зобов'язання, насамперед інтересів кредитора, належного його виконання, а також усунення можливих негативних наслідків неналежного виконання зобов'язання.

За змістом частини першої статті 589 ЦК України правовим наслідком невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, є виникнення у заставодержателя права звернення стягнення на предмет застави.

Ураховуючи, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, то у кредитора за договором залишається право вимоги до боржника, а боржник не звільняється від обов'язку розрахуватися з кредитором, відповідне право вимоги залишається навіть після спливу строку, встановленого договором для виконання зобов'язання, оскільки боржник може добровільно виконати зобов'язання.

Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України: від 15 травня 2017 року № 6-786цс17, від 05 липня 2017 року № 6-1840цс16. Колегія суддів не вбачачє підстав для відступлення від такого правового висновку.

Таким чином, вирішуючи спір, апеляційний суд з дотриманням вимог статей 89, 263, 264, 382 ЦПК України повно та всебічно з'ясував обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Посилання касаційної скарги на відсутність кредитної заборгованості перед банком є безпідставним і спростовується матеріалами справи, належних та допустимих доказів спростування цих обставин позивач у силу статей 12, 81 ЦПК України суду не надав.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 02 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк