АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 752/14252/18 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Шкірай М.І.

21 вересня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд міста Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК Українив м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 16 липня 2018 року за заявою ОСОБА_2 про скасування судового наказу в справі за заявою ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про скасування судового наказу від 31.05.2018, виданого Голосіївським районним судом міста Києва про стягнення з нього аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу) платника щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.04.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16.07.2018 відмовлено у скасуванні судового наказу та заяву повернуто заявнику.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та визнати судовий наказ таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування своїх доводів вказує, що між сторонами на момент прийняття судового наказу, існував спір про право, що виключало можливість видачі судового наказу.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7502/2018
Згідно з ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку з чим, справа підлягає розгляду Апеляційним судом м. Києва.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Постановляючи ухвалу про повернення заяви заявнику, суд першої інстанції виходив з того, що у боржника за судовим наказом про стягнення аліментів відсутнє право на звернення до суду із заявою про скасування судового наказу про стягнення аліментів на дитину.

З таким висновком суду першої інстанції повністю не може погодитись колегія суддів.

З матеріалів справи вбачається, що у квітні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою до ОСОБА_2 та просила видати судовий наказ про стягнення з боржника на користь заявника аліментів на утримання його дитини, а саме ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх доходів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подачі заяви та до досягнення дитини повноліття (а. с. 2-4). 31.05.2018 Голосіївським районним судом міста Києва видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу) платника щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.04.2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 20).

Не погоджуючись із вказаним судовим наказом, ОСОБА_2 у липні 2018 року звернувся до суду із заявою про його скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 171 ЦПК України заява про скасування судового наказу не пізніше наступного дня передається судді, визначеному у порядку, встановленому статтею 33 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що боржнику законодавець не надав права подавати заяви про скасування судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Законом України від 03.10.2017 2147-VIII внесені зміни, зокрема до Цивільного процесуального кодексу України, який набрав чинності 15.12.2017.

Відповідно до п. 9 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 15.12.2017) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Матеріали справи свідчать, що у липні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про скасування судового наказу виданого 31.05.2018, після набрання чинності новим ЦПК України.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, керувався нормами ЦПК України, які втратили свою чинність.

За наведеного, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості переглянути ухвалу суду Голосіївського районного суду м. Києва від 16.07.2018 по суті.

На вищевикладене суд першої інстанції уваги не звернув, у зв'язку з чим дійшов висновків із застосуванням не чинних норм права у даній справі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів прийшла до висновку, що вищезгадана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374, 379, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 16 липня 2018 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк