22-ц/775/363/2018(м)
266/2205/16-ц

Головуючий у 1 інстанції Курбанова Н.М.
Доповідач Принцевська В.П.
20 червня 2018 року місто Маріуполь
Апеляційний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Принцевської В.П.,
суддів Мальцевої Є.Є., Лопатіної М.Ю
секретар Брежнєв Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, третя особа: приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_3 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду міста Маріуполь Донецької області від 16 березня 2018 року,-
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним. В ході слухання справи позивачкою було уточнено позовні вимоги, які в остаточній редакції зводяться до наступного. Позивачка просить суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_4, посвідченого 16.11.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за №3690 приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2.
В обґрунтування позову зазначила, що її батько ОСОБА_4 помер 11.12.2015 року. 16.11.2015 року, за місяць до смерті, він уклав заповіт на користь ОСОБА_2, який був посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_3 За заповітом він заповів їй житловий будинок 18 по вул. Лінника в м. Маріуполі, про заповіт позивачка дізналася лише після смерті батька. Вважає, що батько на момент укладення заповіту, через захворювання та зловживання спиртними напоями, не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними. Вважає, що даний заповіт, є недійсним, тому що порушує її права як спадкоємиці, а батько ніколи не виказував бажання передати будинок кому-небудь, крім неї. Також у неї є сумніти стосовно підпису її батька у заповіті.
Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполь Донецької області від 16 березня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, визнано недійсним заповіт ОСОБА_4, посвідчений 16.11.2015 року, зареєстрований в реєстрі за №3690 приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2.

З даним рішенням не погодилася ОСОБА_2 та оскаржила його в апеляційному порядку. Вона посилалася на те, що суд не повно зясував обставини справи нре звернув увагу на всі її доводи та докази і ухвалив рішення з порушенням вимог процесуального і матеріального Закону. Просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В судове засідання ОСОБА_2 не зявилася, повідомлена про час і місце судового засідання телефонограмою, яка зареєстрована під № 1041 в журналі телефонограм № 1. Раніше, 1 червня 2018 року на адресу апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_2, якій вона повністю підтримує доводи своєї апеляційної скарги і просить апеляційний суд розглянути дану цивільну справу без її присутності.

ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Третя особа - приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_3 до суду не зявилася, повідомлена про час і місце судового засідання судовою повісткою, а також, третя особа звернулася до апеляційного суду з заявою про розгляд даної справи без її присутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним відмовити в задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

Статтею 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з вимогами ч.2 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Підставою недійсності правочину, згідно з вимогами ч. 1 ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Частиною 1 ст. 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю, згідно з вимогами ст. 1234 ЦК України.

Пленум Верховного Суду України в своїх роз'ясненнях, які містяться в п.10 постанови № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28 квітня 1978 року із змінами, внесеними 25.12.1992 року постановою № 13, 25.05.98 року постановою № 15, звертав увагу судів на те, що правила ст. 55 ЦК України (в редакції 1963 року) поширюються на ті випадки, коли немає законних підстав для визнання громадянина недієздатним, однак є дані про те, що в момент укладення угоди він перебував у такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.). Для визначення наявності такого стану на момент укладення угоди суд призначає судову психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент її укладення він не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними.

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з вимогами ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Право на спадкування відповідно ст.1223 ЦК України мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Судом правильно встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії VІ-НО №272703, виданого Будинком одруження м. Маріуполя 19.10.1991 р., ОСОБА_4 та ОСОБА_5 уклали шлюб 19.10.1991 р. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище чоловіку ОСОБА_4, дружині ОСОБА_4.

Згідно свідоцтва про народження серія І-НО №713005 виданого повторно 10.05.2016 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_1 народилася 26.06.1994 року, та її батьками записані: батько ОСОБА_4, мати ОСОБА_6, актовий запис №847.

Згідно свідоцтва про народження серія І-НО №011734 виданого повторно 18.06.1997 року Жовтневим відділом реєстрації актів громадянського стану м.Маріуполя Донецької області, ОСОБА_7 народилася 13.06.1997 року, та її батьками записані: батько ОСОБА_4, мати ОСОБА_6, актовий запис №563.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серія І-НО №127354, виданого 01.09.2008 р. Іллічівським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, шлюб між чоловіком ОСОБА_4 та ОСОБА_8 розірвано 01.09.2008 р., актовий запис №338.

Згідно довідки, виданої директором ЖКП Іллічівського району, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 з 18.12.2003р., виписаний 24.12.2015 р., помер 11.12.2015 р.

Згідно особового рахунку № 29678, квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1, на підставі договору дарування від 09.11.2007 р. №4405, є ОСОБА_8.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 46553723, сформованої 29.10.2015 р., власником 2/3 частки квартири АДРЕСА_2 (пр. ОСОБА_9) в м. Маріуполі є ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 1432, виданого 06.10.2015 р. приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_10 Відомості про реєстрацію іншого речового права відсутні. На зазначену квартиру на підставі ухвали Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 22.10.2013 р. №264/6897/15-ц накладено арешт.

Згідно квитанції №13821964 від 19.10.2015 р. на суму 58947,11 грн. ОСОБА_4 погасив заборгованість по аліментам за виконавчим провадженням ВП№42969558 та квитанції від 23.11.2015 р. на суму 61894,47 грн. ОСОБА_4 сплатив забезпечення позову по справі №264/6897/15-ц.

16.11.2015 року ОСОБА_4 склав заповіт на ім'я ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за №3690.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 59053698, сформованої 13.05.2016 р., власником 1/1 частки житлового будинку 18 по вул. Лінніка в м. Маріуполі є ОСОБА_4, на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 4274, виданого 16.11.2015 р., приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_11

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 61781497, власником 2/3 частки квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_2, на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 3850, виданого 02.12.2015 р. приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_3

Згідно акту про пожежу від 28.11.2015 р., 28.11.2015 р. виникла пожежа за адресою м.Маріуполь, пр. Леніна (пр. ОСОБА_9), б. 105 кв.130, пожежу виявила невстановлена особа о 14-17 год., пожежу ліквідовано о 15-05 год. Пожежею знищено - диван, речі квартири, електричний лічильник, пожежею пошкоджено - закопчені стіни у всіх кімнатах. Травми отримав - ОСОБА_4. Причина пожежі - необережне поводження з вогнем.

Згідно свідоцтва про смерть серії І-НО № 924310, виданого 14.12.2015 року Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_4 помер 11.12.2015 року у віці 45 років, актовий запис №891.

Згідно довідки про причину смерті (до форми №106/о№4108, виданої для поховання) ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 помер 11.12.2015 р. від інтоксикації, лівобічної гнійної пневмонії.

17.05.2016 р. зареєстрована за № 43 спадкова справа №13/2016., за заявою ОСОБА_7, яка є дочкою померлого ОСОБА_4, звернулась до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_10 з заявою про прийняття спадщини. Крім неї, є один спадкоємець за законом дочка ОСОБА_1

17.05.2016 р. зареєстрована за №44 спадкова справа №13/2016. ОСОБА_1, яка є дочкою померлого ОСОБА_4, звернулась до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_10 з заявою про прийняття спадщини. Крім неї, є один спадкоємець за законом дочка ОСОБА_7

06.06.2016 р. о 13-30 годині зареєстрована за №57 спадкова справа №13/2016. ОСОБА_2, яка є спадкоємицею ОСОБА_4 за заповітом, посвідченим 16.11.2015 р. за реєстровим №3690 приватним нотаріусом ОСОБА_3, звернулась до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_10 з заявою про прийняття спадщини. Дружини, що пережила спадкодавця не існує.

Згідно з висновком посмертної судово-психіатричної експертизи за № 78 від 19.06.2017 року 30.06.2017 року, КЛПУ «ОПНБ м. Словянська», ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, на момент складання заповіту 16.11.2015 р. страждав органічним розладом особистості змішаного генезу внаслідок повторних черепно мозкових травм, ДЕП, 2, 3 ступінь, з помірно вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням, психопатоподібною поведінкою. Супутній діагноз: психічний та поведінковий розлад внаслідок вживання алкоголю з шкідливими наслідками, синдром залежності. У період складання заповіту 16.11.2015 р. ОСОБА_4 за психічним станом не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Судово-медичний експерт ОСОБА_12, допитана в режимі відеоконференції, суду пояснила, що для надання висновку відносно ОСОБА_4 була надана медична документація: амбулаторна картка, історії хвороби, також була компютерна томографія головного мозку з міської лікарні № 5. Експертами був зроблений висновок на підставі медичної документації та показів свідків. ОСОБА_13 ретельно вивчив всю направлену експертам медичну документацію, про що доповів експертам, а потім кожний експерт особисто вивчав меддокументацію та показання свідків, на підставі чого і був зроблений висновок. Для проведення експертизи було достатньо часу, який було зроблено на підставі медичної документації. ОСОБА_4 на обліку не перебував, але не міг працювати з 2008 року, т.я. зловживав спиртними напоями систематично. В морально-етичному плані рівень ОСОБА_4 знизився, як і знизився соціальний статус. Покази свідків експерти брали з матеріалів справи, їх було достатньо, роздруківки показів свідків для висновку не були потрібні. Покази свідків мали другорядне значення, при складанні висновку, головне це клінічні дані, вивчення меддокументів, МРТ. Експерти не могли встановити у якій кількості і які алкогольні напої вживав ОСОБА_4, але пив він систематично. ОСОБА_4 був деградованої особою, мав енцефолапатію на фоні постійної інтоксикації, ступень енцефолапатії не встановлювали. У ОСОБА_4 були дуже тяжкі травми голови, лобної долі, потиличної кістки, що впливало на фізичний та психічний стан ОСОБА_4 Зроблений експертами висновок в експертизі відповідає діагнозу МКБ-10. У ОСОБА_4 були травми та алкоголізація. У ОСОБА_4 були психічні розлади, після лікування в нього покращився стан, але пізніше став погіршуватися, оскільки такі травми мають незворотні наслідки. У ОСОБА_4 була токсична енцефолапатія, внаслідок отруєння угарним газом. В 2015 році експертами встановлена у ОСОБА_4 атрофія мозку, на підставі мрт 2011 року. ОСОБА_4 виявляв агресивні тенденції, це підтверджується клінічною картиною травм та алкоголізмом. Органічний розлад це психіатричний діагноз, а психоподібна поведінка ОСОБА_4 підтверджується показами свідків та травмою правої долі мозку і атрофією мозку.

Судово-медичний експерт ОСОБА_9 суду пояснила, що ОСОБА_4 вживав алкоголь, а в 2011 році отримав тяжку ЧМТ, яка у 99% супроводжується синдромом лобної долі, атрофією мозку, який не лікується і стан здоровя не може покращуватися. Цей стан проявляється з елементами психопатоподібної поведінки.

Судово-медичний експерт ОСОБА_13 суду пояснив, що з пояснень свідків та медичних документів, трудової книжки експертами було зроблено висновок, який наданий суду. Експертиза була проведена безкоштовно. Часу для вивчення справи було достатньо, спочатку було зроблено попередній висновок, з яким були ознайомлені колеги, а потім зроблений висновок, що наданий суду. Пояснення свідків експерти не слухали, оскільки це нічим не передбачено. На обліку у нарколога та психіатра ОСОБА_4 не перебував. Спяніння приводить к психічним розладам, але це фізичний стан. З показань свідків та меддокументів не можна було встановити яку саме кількість алкоголю вживав ОСОБА_4 Маються дві виписки з лікарні, згідно яких ОСОБА_4 отримав тяжкі ЧМТ, які тягнуть за собою слабоумство, і які відіграли важливу роль при складанні висновку експертів. Для встановлення психічного розладу у ОСОБА_4 не потрібні пояснення свідків, в меддокументах достатньо даних для встановлення у ОСОБА_4 хвороби алкоголізм. Причина смерті ОСОБА_4 - це гнійна пневмонія внаслідок отруєння угарним газом. Ураження лобних долів, як у померлого при ЧМТ, завжди призводить до слабоумства, органічних розладів особистості, інтоксикація до психічних розладів. Основна підстава висновку - це медична документація, пояснення свідків не мають великого значення. У переліку захворювань існує діагноз МКБ-10, якому надаються наступні ознаки: слабоумство, душевний розлад, порушення когнітивних здібностей, хворий не може аналізувати, планувати, робить необдумані вчинки. Психоорганічний синдром лобної долі у ОСОБА_4 призводить до деменції. Зловживання спиртиними напоями це вживання алкоголю не менш 1 разу на тиждень, при чому виникає психічна та фізична залежність. ОСОБА_4 в 2007 році було звільнено з останнього місця роботи, через перебування у нетверезому стані, після чого він більше ніде не працював.

Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи № 78 від 30.06.2017 року КЛПУ «ОПНБ м. Словянська», судом правильно встановлено, що експертиза була проведена експертною комісією в складі трьох експертів, які мають стаж експертної діяльності від 9 до 31 років, що свідчить про їх фаховий рівень. Експерти попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку та відмови від виконання покладених обовязків за ст.384, 385 КК України. При проведенні експертизи були використані лише матеріали справи та медичні документи, які надані судом. Дослідження проводилось в межах питань, які поставлені судом і висновки мають відповідь на всі запитання які поставлені судом.

Суду не представлені будь-які докази, в підтвердження пояснень представника відповідача щодо сумнівного висновку судово-психіатричної експертизи, висловлено лише припущення, при цьому належних обґрунтувань для підстав проведення повторної експертизи не наведено, додаткових документів, які б стосувалися предмета дослідження суду не надано.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги та дійшов висновку, що вони є безпідставними.

Згідно з вимогами ст. 81 ч. 1, ч. 5, ч. 6 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд вважає, що суд при вирішенні даної справи правильно врахував належний, достатній та допустимий доказ - висновок посмертної судово-психіатричної експертизи № 78 від 30.06.2017 року КЛПУ «ОПНБ м.Словянська».

Суд повно і всебічно дослідив обставини справи та дійшов правильного висновку, що під час складання заповіту на користь ОСОБА_2 16.11.2015 року ОСОБА_4 за станом свого здоровя не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, що є підставою для визнання заповіту недійсним.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 необхідно відмовити, а рішення Приморського районного суду міста Маріуполь Донецької області від 16 березня 2018 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполь Донецької області від 16 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 25 червня 2018 року.

Судді