Справа № 206/1334/18
Провадження № 2/206/625/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2018 Самарський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря судового засідання Стахів О.О.

відповідачів ОСОБА_1

ОСОБА_2

представника відповідачів ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_4 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 та ОСОБА_1 Гусейнага Беюкага Огли про стягнення боргу кредитором спадкодавця, -

ОСОБА_5 виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позову представником позивача було зазначено наступне. Відповідно до укладеного 23.08.2010 договору (заява б/н), ОСОБА_6 отримав кредит у розмірі 14200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальник взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, а саме повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом належним чином не виконав, внаслідок чого мав заборгованість. 24.07.2016 позичальник помер. Представник позивача вважав, що відповідачі прийняли спадщину, оскільки проживали разом із позичальником, крім того, про відмову від спадщини відповідачами заявлено не було. Керуючись викладеним представник позивача просив стягнути з відповідачів, як із спадкоємців, заборгованість, станом на дату смерті позичальника, за кредитним договором б/н, яка становить 13159,14 грн., та складається із тіла кредиту - 11059,63 грн., процентів за користування кредитом - 2099,51 грн.

Відповідачі надали до канцелярії суду відзиви на позовну заяву, де просили відмовити у задоволенні позову з огляду на те, що вони не прийняли після смерті позичальника у спадщину жодного майна (прав), а тому, підстав для набуття відповідачами обов'язків, зі сплати кредиту відсутні, просили застосувати строк позовної давності, а також, посилались на необґрунтованість розрахунку заборгованості.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

28.03.2018 у даній справі відкрито провадження.

Під час розгляду справи судом, досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи, заслухано відповідачів та їх представника. 07.06.2018 оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 Гусейнага огли, тобто позичальник,підписав заяву № б/н від 23.08.2010, згідно якої отримав кредит у розмірі 14200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.14).

24.07.2016 ОСОБА_7 помер, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (а.с.51).

27.01.2017 позивач звернувся до 8 ДДНК з претензією кредитора, на підставі якої була відкрита спадкова справа № 88/2014, а також, 04.10.2017 (згідно поштового штампу) до відповідачів, як до спадкоємців, з листом-претензією щодо сплати заборгованості за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_6 (а.с. 54 - 56).

Про відкриття спадкової справи позивач дізнався 07.03.2017, згідно вхідного штампу, проставленого на листі 8 ДДНК, яка повідомила, що спадкова справа була відкрита на підставі претензії кредитора.

Як встановлено судом із копії спадкової справи, наданої 8 ДДНК, свідоцтва про прийняття спадщини відповідачами та будь-які інші документи, що стосуються прийняття/відмови відповідачів, як спадкоємців у справі відсутні.

Жодних доказів на підтвердження наявності у позичальника майна представником позивача, також, не надано.

На підтвердження заборгованості позичальника представником позивача суду надано розрахунок заборгованості, який містить обчислення до 26.11.2017, та виписку по особовому рахунку, з платіжними операціями (вказана виписка не містить періодів нарахування та сплати обов'язкових платежів за угодою від 23.08.2010) включно до 19.02.2017, тобто більше року після смерті позичальника (а.с. 5-10, 78-89).

Згідно розрахунку заборгованості остання сплата на погашення платежу за угодою мала місце 18.05.2015.

Крім того, судом встановлено, що із паспортних даних прізвище позичальника вказано як "Гулієв", в той час як в обставинах, викладених у позовній заяві, представник позивача посилається на укладення кредитного договору з ОСОБА_6 (а.с. 48). Таким чином, обставини викладені представником позивача у позові не відповідають матеріалам цивільної справи, а саме в частині укладення угоди з боржником ОСОБА_6, прізвище якого згідно документів - "Гулієв".

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Нормою статті 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Частиною другою статті 1220 ЦК України встановлено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Оскільки зі смертю боржника зобов'язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі статей 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємців.

Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Суд встановивши, що відповідачі не прийняли після смерті спадкодавця/позичальника будь-яких прав (на рухоме/нерухоме, та інше) виходячи із положень ст. 1272 ЦК України приходить до висновку, що відповідачі не набули обов'язку щодо задоволення вимог кредитора.

Окрім того, судом встановлено, що про відкриття спадщини позивач дізнався не пізніше 07.03.2017, про що свідчить вхідний штам позивача на листі 8 ДДНК про відкриття спадкової справи на підставі претензії кредитора.

В той же час, ст. 1282 ЦК України (щодо обов'язку задовольнити спадкоємцями вимоги кредитора) застосовується в разі дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

За правилом частини другої статті 1281 кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право.

В той же час, позивач з претензією до спадкоємців звернувся 04.10.2017, а з даним позовом - лише у березні 2018 року, тобто з порушенням шестимісячного строку від дня, коли позивач дізнався про відкриття спадщини, а тому, відповідно до ч. 4 ст. 1281 кредитор позбавляється права вимоги до спадкоємців.

Крім того, проаналізувавши зміст наданих розрахунків та виписки суд приходить до висновку, що у суду відсутня можливість встановити період, за який могла бути нарахована заборгованість, враховуючи, що позичальник помер 24.07.2016, а заборгованість розрахована, також, і після його смерті.

Окрім того, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до правового висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 по справі № 6-116цс13, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи згідно з ст. 261 ЦК України.

Відповідно до розрахунку заборгованості та виписки по рахунку позичальника останній платіж в погашення заборгованості за кредитом було здійснено 18.05.2015, отже перебіг строку позовної давності розпочався 19.05.2015 та спливає 19.05.2018, а тому, позовна заява ПАТ КБ «Приват Банк», яка надійшла до суду 13.03.2018, була подана в межах строку позовної давності.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Статтями 77 - 80 ЦПК України встановлено критерії доказів, а саме їх належність, допустимість, достовірність та достатність.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників справи, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 253, 258, 261, 1216, 1219, 1220, 1281, 1282 ЦК України ст. ст. 1-4, 10, 12, 13, 76-89, 95, 141, 258, 259, 264, 265, 280-282, п. 15, п.п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_4 «ПРИВАТБАНК» (місцезнаходження юридичної особи: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ідентифікаційний код юридичної особи 14360570) до ОСОБА_1 та ОСОБА_1 Гусейнага Беюкага Огли (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серія АЕ 261351 та АК 335981 відповідно) про стягнення боргу кредитором спадкодавця відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 08.06.2018.

Головуючий суддя: К.С. Маштак