Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 757/53748/17-ц
Номер провадження 22-ц/796/6496/2018
Головуючий у суді першої інстанції Р.В. Новак
Доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач
19 вересня 2018 року місто Київ

Номер справи 757/53748/17

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого Поливач Л.Д. (суддя - доповідач)

суддів: Семенюк Т.А., Саліхова В.В.

секретар судового засідання: Горак Ю.М.

сторони:

позивач ОСОБА_3

відповідач Держава Україна в особі Кабінету Міністрів України

відповідач Державна казначейська служба України

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_5,

на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 08 грудня 2017 року постановлену у складі судді Новака Р.В. в приміщенні Печерського районного суду м.Києва,-

в с т а н о в и в :

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до держави Україна в собі Кабінета Міністрів України, Державної казначейської служби України про стягнення майнової та моральної шкоди, спричиненої в результаті терористичних актів в м.Авдіївка. В обґрунтування зазначив, що він є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі - продажу від 02.07.2012 року, витягом з Державного реєстру правочинів, витягом про державну реєстрацію прав від 22.08.2012 року, технічним паспортом від 04.06.2007року. Внаслідок артилерійських обстрілів під час проведення антитерористичної операції у м.Авдіївка було пошкоджену належну йому на праві власності квартиру, зруйновано стіни, підлогу, стелю, пошкоджено оздоблювальні матеріали в житлових кімнатах, зруйновано міжкімнатні двері та вхідні двері, металопластикові вікна, рами конструкцій огорожі балкону, систему опалення та частково пошкоджено електропроводку. Житло є непридатним для проживання, оскільки майже повністю зруйноване разом з багатоквартирним будинком у якому розташована його квартира. На підтвердження даних обставин позивач додав до позову акт попереднього обстеження об'єктів, які постраждали внаслідок проведення бойових дій на території м.Авдіївка від 22.02.2017 року, фотографії. Також вказав, що вказані обставини можуть бути підтверджені показаннями свідків, членів його родини, сусідів. Факт руйнування квартири розслідується у кримінальному провадженні №0000121. Вважає, що спричинена йому внаслідок вищевказаного майнова та моральна шкода підлягає стягненню з держави. У позові також просив звільнити його від сплати судового збору за подачу позову посилаючись на п.13 ст. 2, п.6 ч.2 ст. 5, ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 19 вересня 2017 року залишено без руху позовну заяву ОСОБА_3 до держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про стягнення майнової та моральної шкоди, спричиненої в результаті терористичних актів в м.Авдіївка.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 08 грудня 2017 року вказану позовну заяву визнано неподаною та повернуто заявнику.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_3 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на її незаконність, порушення судом норм процесуального права, невідповідність фактичним обставинам справи, що мають значення для вирішення питання про відкриття провадження у даній справі.

Вказав, що суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву без руху та повертаючи її через неусунення недоліків, не розглянув його вимогу про звільнення від сплати судового збору, яка була зазначена у п.2 прохальної частини позовної заяви. Також суд не розглянув по суті окреме клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору, яке було подане на виконання вимог ухвали від 19.09.2017 року. Зазначив, що суд першої інстанції постановляючи ухвалу про повернення позову заявнику порушив право позивача на судовий захист, а також порушив вимоги ст.55 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.16 ЦК України та ст.3 ЦПК України.

Зважаючи на положення п.8 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд міста Києва здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник Кабінету Міністрів України ФартушнаВ.Л. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила суд ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення по суті апеляційної скарги.

Позивач та його представник у судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення поштового відправлення. Будь - яких заяв чи клопотань до суду на час розгляду справи від сторони позивача не надійшло.

Відповідач Державна казначейська служба України у судове засідання апеляційної інстанції явку свого представника не забезпечила, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення поштового відправлення, своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, будь - яких заяв чи клопотань до суду на час розгляду справи від них не надійшло.

Суд апеляційної інстанції вважав за можливе розглянути справу за відсутності позивача, представника позивача та представника Державної казначейської служби України з урахуванням вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України. Їх неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача Фартушної В.Л., перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся до суду із позовом до держави Україна в собі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про стягнення майнової та моральної шкоди, спричиненої в результаті терористичних актів в м.Авдіївка.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 19 вересня 2017 року вказану позовну заяву було залишено без руху і надано строк для усунення зазначених в ній недоліків, протягом п'яти днів з дня отримання позивачем копії ухвали.

Як недолік суд зазначив, що позивачем не додано до позовної заяви квитанцію про сплату судового збору за подачу до суду позову майнового характеру. Для усунення недоліків позивачу необхідно було подати до суду оригінал квитанції про сплату судового збору за подання заяви майнового характеру у належному розмірі, тобто на загальну суму передбачену ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 08 грудня 2017 року зазначену позовну заяву визнано неподаною та повернуто заявнику.

Так, постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви позивачу, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем подано до суду позовну заяву без додержання відповідних вимог ЦПК України та на час вирішення питання про відкриття провадження у справі не усунуто недоліки зазначені в ухвалі суду про залишення позову без руху.

Проте, такі висновки суду першої інстанції є помилковими та передчасними, виходячи з наступного.

Згідно вимог ЦПК України, суддя, отримавши позовну заяву, повинен перевірити дотримання позивачем вимог статей 119 і 120 ЦПК України (у редакції до набрання чинності Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року) щодо форми та змісту позовної заяви.

Відповідно до ч.1 ст.121 ЦПК України (у редакції до набрання чинності Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року) суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статях 119, 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали, що і було зроблено судом першої інстанції.

Так, із матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про залишення позову без руху представник позивача отримала 08.12.2017 року, що підтверджується підписом проставленим на повідомленні про отримання поштового відправлення (а.с. 13).

Також із матеріалів справи вбачається, що позовну заяву заявнику було повернуто цього ж дня, тобто суд, у порушення вимог закону не дотримався п'ятиденного строку наданого позивачу для усунення зазначених в ухвалі від 19.09.2017 року недоліків, передчасно повернув позов заявнику, не надавши останньому можливість усунути зазначені в ухвалі суду недоліки.

Разом з тим, пунктом 6 частини 2 статті 119 ЦПК України (у редакції до набрання чинності Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року) визначено, що до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Статтею 82 ЦПК України (у редакції до набрання чинності Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року) передбачено підстави відстрочення, розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх оплати.

Стаття 5 Закону України «Про судовий збір» містить перелік пільг щодо сплати судового збору під час розгляду справ в усіх судових інстанціях.

Питання відстрочення, розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати вирішується судом за клопотання сторони (як це передбачено ст. 8 Закону України «Про судовий збір», ст. 82 ЦПК України (у редакції чинній на момент подачі позову до суду)).

Суд першої інстанції вищевказані норми закону також не врахував, не звернув уваги на те, що позивач у позові просив звільнити його від сплати судового збору, не розглянув дане клопотання та безпідставно постановив ухвалу про залишення позову без руху з підстав несплати позивачем судового збору за подачу до суду позову майнового характеру.

Зокрема, зазначаючи, що позивачем не сплачено судовий збір за подачу позову майнового характеру, суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що позивачем заявлено дві вимоги - про стягнення майнової та моральної шкоди, що у свою чергу, є майновою та немайновою вимогою, які підлягають сплаті окремо у визначеному законом порядку. В ухвалі про залишення позову без руху суд повинен був зазначити розмір судового збору, який повинен сплатити позивач, а не зазначити, що позивач повинен сплатити судовий збір «у належному розмірі», що є порушенням закону.

Так, судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (стаття 1 Закону України «Про судовий збір»).

Європейський суд з прав людини зауважив, що «сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету» («Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), № 28249/95, ЄСПЛ, від 19 червня 2001 року).

У зв'язку з цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов'язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), виключно відповідно до ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що на усунення недоліків, зазначених в ухвалі від 19.09.2017 року, яку було отримано представником позивача 08.12.2017 року, 12.12.2017 року представником позивача було подано до суду лист із окремою заявою про звільнення від сплати судового збору за подачу позову до суду. Вказана заява залишилася судом нерозглянутою.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про повернення позовної заяви позивачу є передчасним.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», не допускається повернення позовної заяви у справі з мотивів, не передбачених законом.

Отже, судом першої інстанції належним чином даних обставин не з'ясовано, оцінку їм не надано, залишення судом позовної заяви без руху із зазначених підстав не ґрунтується на вимогах закону та порушує права позивача, а тому колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги та наявні у справі матеріали спростовують висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для повернення позову заявнику.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що залишення судом даного позову без руху є порушенням норм процесуального права, яке потягло за собою постановлення судом помилкової ухвали про повернення позову.

Суд першої інстанції повертаючи позовну заяву дійшов передчасного висновку про те, що позивачем станом на 08.12.2017 року не усунуто недоліки, зазначені в ухвалі від 19.09.2017 року, оскільки зазначене повністю спростовується матеріалами справи.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушив порядок встановлений законом для повернення позовної заяви, передчасно повернув позовну заяву посилаючись на те, що позивач не усунув зазначених в ухвалі суду недоліків.

Отже, зазначені порушення судом першої інстанції норм процесуального права є підставою для скасування ухвали суду і направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду відповідно до вимог п.6 ч.1 ст. 374 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст. 374, ст.ст. 379, 381-384, 386, 389 ЦПК України, п.8 ч.1 Розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_5, задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 08 грудня 2017 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

Л.Д.Поливач

Т.А.Семенюк

В.В.Саліхов