Справа №472/1282/17 22.06.2018
Справа № 472/1282/17
Провадження № 22-ц/784/912/18
Категорія 47 Суддя-доповідач апеляційного суду - ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Крамаренко Т.В.,

суддів Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 3 квітня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Кучерявенка С.С. об 14 год. 12 хв. в приміщенні того ж суду по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Веселинівської районної державної адміністрації Миколаївської області про визнання наказів Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області незаконними та їх скасування, скасування державної реєстрації права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області про визнання наказів ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області незаконними та їх скасування, скасування державної реєстрації права власності.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначав, що наказом ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області № 14-7330/14-16-СГ від 23 вересня 2016 року йому надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою.

На підставі вказаного наказу ним замовлено та розроблено проект землеустрою щодо відведення у власність із земель сільськогосподарського призначення розташованої в межах території Катеринівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, орієнтовним розміром земельної ділянки 2.00 га ріллі з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

Наказом № 14-9662/14-17-СГ від 18 липня 2017 року затверджено проект землеустрою і йому надано у власність земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :03:000:0638.

Однак, державним реєстратором відмовлено в реєстрації за ним права власності на спірну земельну ділянку в звязку з реєстрацією такого права за ОСОБА_2

Посилаючись на те, що наказ ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області про надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою та наказ про затвердження документації та надання її останньому у власність прийнято з порушенням процедури відведення новоствореної земельної ділянки, формування та передання її йому у власність, порушують його права на отримання спірної земельної ділянки у власність та уточнивши свої вимоги, позивач остаточно просив визнати незаконним та скасувати наказ ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області № 14-4770/14-17- СГ від 15 квітня 2017 року про надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та наказ 149124/14-17-СГ від 29 червня 2017 року про затвердження проекту землеустрою і надання ОСОБА_2 у власність земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0638 та скасувати державну реєстрацію права власності на дану земельну ділянку за ОСОБА_2

Ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 28 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 в частині вимог до Веселинівської райдержадміністрації у Миколаївській області залишено без розгляду.

Наступною ухвалою цього ж суду від 28 листопада 2017 року Веселинівську райдержадміеністрацію Миколаївської області залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

1 грудня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області про визнання незаконним та скасування наказу.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2 зазначав, що наказом ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області № 14-4770/14-17- СГ від 15 квітня 2017 року йому надано дозвіл на розробку проекту землеустрою, а наступним наказом 149124/14-17-СГ від 29 червня 2017 року - затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано у власність земельну ділянку площею 2 га для ведення особистого селянського господарства в межах території Катеринівської сільської ради Веселинівського району кадастровий номер :03:000:0638.

На підставі вказаного наказу він 10 липня 2017 року зареєстрував право власності на спірну земельну ділянку.

На його думку оспорювані позивачем накази не стосуються безпосередньо ОСОБА_3, оскільки у останнього не виникало прав щодо земельної ділянки за кадастровим номером :03:000:0638, взагалі і його право на отримання земельної ділянки не порушено.

В той же час, наказ ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області № 14-7330/14-16-СГ від 23 вересня 2016 року, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер :03:000:0638 у власність ОСОБА_3 не відповідає вимогам земельного законодавства і порушує його право власності на земельну ділянку.

Посилаючись на викладене ОСОБА_2 просив визнати незаконним та скасувати наказ ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області №14-9662/14-17-СГ від 18 липня 2017 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номер :03:000: 0638 та надання її у власність ОСОБА_3

Первісний та зустрічний позови, судом першої інстанції розглянуто в одному провадженні.

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 3 квітня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області за №14-4770/14-17-СГ від 15 квітня 2017 року про надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка розташована за межами населеного пункту на території Катеринівської сільської ради Веселинівського району, площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства.

Визнано незаконним та скасовано наказ ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області за №14-9124/14-17-СГ від 29 червня 2017 року про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність ОСОБА_2 без зміни цільового призначення земельної ділянки площею 2,0000 га, з кадастровим номером :03:000:0638, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення, розташованої на території Катеринівської сільської ради Веселинівського району та скасувано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0638 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні первісного позову відмовити повністю, а зустрічний позов задовольнити.

Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України, розглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За положеннями статті 81 ЗК України однією з підстав набуття громадянами України права власності на земельні ділянки є безоплатна їх передача із земель державної і комунальної власності.

Згідно статті 5 Закону України «Про особисте селянське господарство» для ведення особистого селянського господарства використовують земельні ділянки розміром не більше 2,0 гектара, передані фізичним особам у власність або оренду в порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. «а» ч. 3 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно з п. «в» ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.

Частиною 6 ст. 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення зокрема, особистого селянського господарства, у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_4 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_4 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування обєкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч.1 ст. 118 ЗК України).

Отже, виходячи з положень вказаних норм, ГУДержгеокадастру у Миколаївській області за результатами розгляду заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою має право вчинити лише такі дії, а саме: надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, або надати мотивовану відмову у його наданні, - з підстав, які прямо зазначені статтею 118 ЗК України.

Перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає, при цьому зобовязує орган державної влади у випадках прийняття рішення про відмову в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Громадяни України мають право на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 га (п. «б» ч. 1 ст. 121 ЗК України).

Згідно ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Таким органом відповідно до вказаної норми закону є ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області, який затверджує проекти землеустрою.

Відповідно до ч.1 ст.79 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно наказу Держземагентства України «Про затвердження Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками» від 18 травня 2010 року № 376, межа земельної ділянки сукупність ліній, що утворюють замкнений контур і розмежовують земельні ділянки.

Бажане місце розташування земельної ділянки з її орієнтовними розмірами зазначається заявником на фрагментах планово - картографічних матеріалів, які надають можливість правильно визначити місце розташування земельної ділянки, на яку претендує особа, яка звернулась з клопотанням з метою безоплатного отримання земельної ділянки у власність.

Тобто, графічні матеріали, які додаються до клопотання, повинні бути такими, обсяг даних яких дозволяє чітко ідентифікувати бажане місце розташування земельної ділянки відносно інших землевласників та землекористувачів, а бажана земельна ділянка має бути максимально конкретизованою, що б давало можливість відповідачу насамперед встановити зазначене місце розташування, перевірити відповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів та у передбачених земельним законодавством випадках надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо чітко визначеної земельної ділянки.

Крім того, необхідно звернути увагу, що згідно пунктів 45, 47, 162 постанови Кабінет Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру», з метою надання фізичним та юридичним особам актуальної картографічної інформації про обєкти Державного земельного кадастру згідно з пунктами 162-199 цього Порядку державними кадастровими реєстраторами виготовляється викопіювання з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану) за формою згідно з додатком 7.

Викопіювання виготовляється в масштабі, який забезпечує чітке відображення усіх елементів картографічної основи Державного земельного кадастру та відображених на ній відомостей Державного земельного кадастру (зокрема обліковий номер обєкта Державного земельного кадастру; кадастровий номер земельної ділянки; номер кадастрового кварталу; номер кадастрової зони; найменування адміністративно-територіальної одиниці).

Згідно п.183 постанови Кабінет Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру», викопіювання з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану) формується за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру в одному примірнику, який надається заявникові після підписання Державним кадастровим реєстратором, адміністратором центру надання адміністративних послуг, уповноваженою посадовою особою виконавчого органу місцевого самоврядування та засвідчення його підпису власною печаткою, а у разі, коли викопіювання надається в електронній формі, - посвідчення його власним цифровим підписом.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що 20 липня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2 га ріллі за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованих в межах території Катеринівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації (т. 1 а.с.198)

За результатами розгляду заяви ОСОБА_3, ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області наказом від 23 серпня 2016 року №14-7730/14-16-СГ надало дозвіл останньому на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення, розташованої в межах території Катеринівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, орієнтовним розміром 2,00 га ріллі для ведення особистого селянського господарства (т.1 а.с. 199).

На підставі заяви ОСОБА_3 від 27 вересня 2016 року ТОВ «Спеціалізоване підприємство» «Геокадастр» виготовило проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (т. 1 а.с.192-215).

27 лютого 2017 року відповідно до положень статей 118 та 186-1 ЗК України вказаний проект землеустрою було погоджено експертом державної експертизи Відділу Держгеокадастру у Веселинівському районі Миколаївської області Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (т. 1 а.с.214).

Відповідно ч. 9 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Згідно приписів ч.ч. 4, 5, 6, 7 ст. 186-1 ЗК України розробник проекту землеустрою подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Орган, зазначений в частині першій цієї статті, зобовязаний протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обовязковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обовязковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

Правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру установлює Закон України «Про Державний земельний кадастр».

Відповідно до частини третьої статті 5 Закону України «Про Державний земельний кадастр» Кабінет Міністрів України постановою №1051 від 17.10.2012 затвердив Порядок ведення Державного земельного кадастру)( далі Порядок), згідно з пунктом 5 якого, до складу Держгеокадастру та його територіальних органів входять державні кадастрові реєстратори, які здійснюють внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей в межах повноважень, визначених Законом України «Про Державний земельний кадастр» та цим Порядком.

Згідно п. 67 Порядку ведення Державного земельного кадастру, внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється виключно на підставі та відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» та цього Порядку.

Забороняється вимагати для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених Законом України «Про Державний земельний кадастр».

Документи, які є підставою для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, мають відповідати таким вимогам: текст документів має бути написаний розбірливо; документи не мають містити підчищення або дописки, закреслені слова чи інші не обумовлені в них виправлення, орфографічні та арифметичні помилки, бути заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст; документи мають відповідати вимогам Закону України «Про Державний земельний кадастр» та цього Порядку.

У відповідності до п. 107 Порядку ведення Державного земельного кадастру Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.

Частинами 5, 6 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» встановлено, що Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Порядок проведення державної реєстрації земельної ділянки також визначено у пунктах 107-114 Порядку.

Так, відповідно до абз.1 п.109 цього Порядку державної реєстрація земельної ділянки здійснюється за заявою особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки у разі її передачі у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи.

Для чого кадастровому реєстратору подаються ( п.110): 1) заява про державну реєстрацію земельної ділянки за формою згідно з додатком 22; 2) оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки (разом з позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації); 3) електронний документ.

Відповідно до п.111, державний кадастровий реєстратор для здійснення державної реєстрації земельної ділянки протягом 14 календарних днів з дня реєстрації відповідної заяви перевіряє: 1) відповідність поданих документів вимогам, передбаченим пунктом 67 цього Порядку; 2) електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку.

За результатами перевірки Державний кадастровий реєстратор виконує одну з таких дій: здійснює державну реєстрацію земельної ділянку або приймає рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки відповідно до пунктів 70, 73, 77-85 цього Порядку в разі.

21 березня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до відділу Держгеокадастру у Веселинівському районі Миколаївської області Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру із заявою №ЗВ-017 про реєстрацію земельної ділянки.

28 березня 2017 року Державний кадастровий реєстратор здійснив державну реєстрацію земельної ділянки з присвоєнням кадастрового номеру :03:000:0638 у звязку з чим видав ОСОБА_5 з Державного земельного кадастру НВ-017, якій містить усі відомості про земельну ділянку, кадастровий номер, місце розташовування Катеринівська сільська рада Веселинівського району Миколаївської області, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, форма власності державна, площа 2,000, крім того, виготовлено кадастровий план земельної ділянки з описом її меж (т.1 а.с.55-57).

Державним кадастровим реєстратором було повернуто заявникові документацію із землеустрою з проставленою позначкою про проведення перевірки електронного документа та внесення відомостей до Державного земельного кадастру.

Відповідно до ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як обєкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави колегії суддів дійти до висновку, що розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки необхідне для формування земельної ділянки.

Такий висновок також узгоджується з положеннями ст. 50 Закону України «Про землеустрій», відповідно до якої проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

З врахуванням положень п.49-51 Порядку датою відкриття Поземельної книги на дану земельну ділянку є дата державної реєстрації земельної ділянки - 28 березня 2017 року, а номером Поземельної книги - кадастровий номер земельної ділянки.

Відповідно до положень п.5 п. 75 Порядку інформації про внесення відомостей до Державного земельного кадастру згідно з п.88 цього Порядку та відповідні відомості про об'єкти Державного земельного кадастру згідно з пунктами 162-199 цього Порядку щодо сформованої земельної ділянки підлягає оприлюдненню.

Зважаючи на викладене земельна ділянка в межах територїї Катеринівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, орієнтовним розміром 2.0000 га є сформованою, оскільки визначено її площу, межі, присвоєно кадастровий номер :03:000:0638, відомості про дану земельну ділянку внесені до Державного земельного кадастру та розміщено на Публічній карті України.

Отже, з врахуванням вимог земельного законодавства відсутні підстави для нового формування на підставі іншого проекту землеустрою.

Однак, територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин строки, передбачені ч.9 ст. 118 ЗК України, не прийняв рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність ОСОБА_3

17 липня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Миколаївський області із заявою про затвердження розробленого проекту та відведення земельної ділянки у власність (т.1 а.с.191).

18 липня 2017 року ГУ Держгеокадастру у Миколаївської області наказом №14-9662/14-17-СГ затвердило проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та надало ОСОБА_3 у власність земельну ділянку площею 2,0000 га, в тому числі ріллі площею 2,0000 га (кадастровий номер :03:000:0638) із земель сільськогосподарського призначення державної власності, для ведення особистого селянського господарства, розташовану в межах території Катеринівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області (т. 1 а.с.58).

26 липня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради Миколаївської області про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0638, проте рішенням від 31 липня 2017 року державний реєстратор відмовив у проведені реєстрації, оскільки відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав, право власності на цю земельну ділянку зареєстровано за іншим субєктом права (т. 1 а.с.117).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, рішенням державного реєстратора від 14 липня 2017 року право власності на вказану вище земельну ділянку зареєстроване за ОСОБА_2 ( т. 1 а.с. 59).

Так, 6 березня 2017 року ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_2 звернувся із заявою до ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області про надання як учаснику АТО дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки загальною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення, розташованої в межах території Катеринівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області (т.1 а.с.126).

При цьому ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області в порушення вимог ст.118 ЗК України, перевірку документів наданих ОСОБА_2 на їх відповідність вимогам земельного законодавства не здійснив, оскільки земельна ділянка, яка знаходиться в межах території Катеринівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, орієнтовним розміром 2.0000 га за заявою ОСОБА_3 вже сформована згідно проекту, розробленого 27 вересня 2016 року ТОВ «Спеціалізоване підприємство «Геокадастр», відкрито Поземельну книгу (датою відкриття якої є державна реєстрація земельної ділянки в державному земельному кадастрі) та їй присвоєно кадастровий номер :03:000:0638 (що є номером поземельної книги) таНаказом №14-4770/14-17-СГ від 15 квітня 2017 року надав ОСОБА_2 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (т. 1 а.с. 126 зв.).

На підставі заяви ОСОБА_2 від 18 квітня 2017 року ТОВ «Тектоареал» виготовило проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (т. 1 а.с. 121-129).

7 червня 2017 року вказаний проект землеустрою було погоджено експертом державної експертизи Відділу Держгеокадастру у Веселинівському районі Миколаївської області Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та не містить відомостей про його державну реєстрацію (т. 1 а.с.138).

Однак, як вбачається з ОСОБА_5 Державного земельного кадастру від 14 червня 2017 року, який було сформовано на підставі звернення представника ОСОБА_2, зазначені дані земельної ділянки, а саме кадастровий номер :03:000:0638 та документація виготовлена на замовлення ОСОБА_3 ТОВ «Спеціалізоване підприємство» «Геокадастр» (т. 1 а.с 175).

В подальшому ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області в порушення вимог п. 107-111 Порядку, Наказом №14-9124/14-17-СГ від 29 червня 2017 року затвердило проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та надало ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 2,0000 га, в тому числі ріллі площею 2,0000 га (кадастровий номер :03:000:0638) із земель сільськогосподарського призначення державної власності, для ведення особистого селянського господарства, розташовану в межах території Катеринівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області (т.1 а.с.139).

На підставі вказаного наказу 10 липня 2017 року ОСОБА_2 зареєстрував право власності на вказану вище земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №21386507 (т. 1 а.с.180).

Отже, встановлене свідчить про те, що ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області надавши дозвіл на розробку проекту землеустрою ОСОБА_2 належним чином не пересвідчилося, що про намір отримати у власність одну й ту ж саму земельну ділянку (спірну) заявило дві особи, чим спровокувало конфліктну ситуацію.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про центральні органи виконавчої влади» визначено, що діяльність міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, в тому числі і відповідача, ґрунтується на принципах верховенства права, забезпечення дотримання прав і свобод людини і громадянина, безперервності, законності, забезпечення єдності державної політики, відкритості та прозорості, відповідальності.

Таким чином, ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області діючи всупереч вказаних вище нормам при відсутності перевірки, здійснило формальний підхід щодо розгляду заяв про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, його погодження тим самим створило передумови для невиправданого, штучного використання процедури надання дозволу на виготовлення документації землеустрою, пільгового порядку одержання іншими приватними субєктами в користування земель державної власності поза передбаченою законом процедурою, а при наявності законних підстав не прийняло рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою на спірну земельні ділянку ОСОБА_2 тим самим порушило право ОСОБА_3 на отримання у власність земельної ділянки.

Отже, враховуючи, що надавання дозволу територіальним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин на розробку проекту землеустрою двом окремим громадянам щодо однієї тієї ж земельної ділянки, є таким, що суперечить вимогам землеустрою, також сприяє позбавлення одного з них можливості завершити розпочату ним у відповідності до вимог діючого законодавства процедуру отримання у власність даної земельної ділянки.

Надаючи дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Держгеокадастр бере на себе зобовязання в майбутньому передати дану земельну ділянку у власність, затвердити даний проект землеустрою, а за наявності таких дозволів на декількох осіб, матиме негативний вплив на їх права та призведено до їх порушення.

Обґрунтовуючи наявність у позивача за первісним позовом права на захист «законних очікувань» щодо оформлення права власності на спірну земельну ділянку, в межах дозволу та проекту землеустрою, апеляційний суд зазначає про те, що позивач, який тривалий час користувався даною земельною ділянкою, вчинив юридично значущі дії щодо вирішення питання про отримання в майбутньому права власності на неї: отримав дозвіл на розробку проекту землеустрою спірної земельної ділянки, розробив такий проект, за його заявою сформовано дану земельну ділянку (проведено реєстрацію у державному кадастрі земельних ділянок, присвоєно кадастровий номер), в звязку з чим, він мав законні сподівання та правомірні очікування на закінчення процедури отримання у власність земельної ділянки, яка залежить від правомірної поведінки уповноваженого державного органу.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувані ОСОБА_3 накази № 14-4706/14-17-СГ від 15 квітня 2017 року та № 14-9124/14-17-СГ від 29 червня 2017 року прийнято з порушенням вимог ст. ст. 79-1, 118,186-1 Земельного кодексу України, ч.ч. 5, 6 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», ст. 50 Закону України «Про землеустрій» є незаконними та підлягають скасуванню, і як наслідок є незаконною і реєстрація за ОСОБА_2 права власності на цю земельну ділянку.

Вимоги ОСОБА_2 щодо незаконності наказу ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області про затвердження проекту землеустрою ОСОБА_3 та надання йому права власності на спірну земельну ділянку, з врахуванням викладених обставин, не підлягають задоволенню. До того ж останнім дотримано процедуру отримання у власність спірної земельної ділянки.

Доводи апеляційної скарги ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області про те, що наявність дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання дозволу її власність (користування) не заслуговують на увагу, оскільки повязано з неправильним тлумаченням норм земельного законодавства.

Статтею 177 ЦК України передбачено, що обєктами цивільних прав є речі, в тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються, зокрема, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.

Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» дає визначення поняття «майнові права», які можуть оцінюватися, як будь-які права, повязані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (ст. 3 Закону).

Отже, майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як обєкта цивільних прав.

Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами, у розумінні закону земельна ділянка є індивідуально визначеним оборотоздатним обєктом цивільних прав (річчю, нерухомим майном) (ст. 79 ч. 1 ЗК України, ст. 177, ст. 178 ч. 1, ст. 179, ст. 181 ч. 1, ст. 182, ст. 184 ч. 1, ст. 190 ЦК України). Тобто, об'єктом цивільних прав (річчю) є конкретно визначена земельна ділянка із її індивідуальними лінійними параметрами (площа, межі, конфігурація тощо), що відповідає правилам щодо утворення ділянки, реєстрації прав на неї.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 звернувся до суду з захистом майнового права на отримання конкретно визначеної земельної ділянки з її індивідуальними лінійними параметрами, ним дотримано визначену законодавством процедуру отримання безоплатну у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, доводи апеляційної скарги про те, що право ОСОБА_7 на отримання земельної ділянки у власність у межах норм безоплатної приватизації ніким не обмежено і не порушено, оскільки у нього не виникало будь-яких прав щодо спірної земельної ділянки, не заслуговують на увагу.

Правовідносини, які виникли між сторонами охоплюються змістом статті 1 Першого протоколу Європейської конвенції з прав людини, яка, як і практика Європейського Суду з прав людини застосовуються як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV).

При цьому згідно з усталеною практикою органів Конвенції, поняття «майно» може означати «існуюче майно» або «активи», включаючи «права вимоги», стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (пункти 32-35 рішення у справі «Стретч проти Сполученого Королівства»).

Отже, відповідно до статті 1 Першого протоколу кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Розглядаючи питання щодо застосування до спірних правовідносин статті 1 Першого Протоколу до Конвенції та практики ЄСПЛ, що є джерелом права в Україні, колегія суддів апеляційного суду Миколаївської області виходить з наступного.

Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого Протоколу до Конвенції є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави.

У практиці ЄСПЛ, в тому числі у справах: «Стретч проти Сполученого Королівства» , «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Ґаші проти Хорватії» від 13 грудня 2007 року, визначені критерії, які слід оцінювати про сумісність заходів втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого Протоколу, а саме: чи вважається втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи вважається такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним до визначених цілей.

Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності розглядається як порушення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), повязаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. Поняття справедливої рівноваги передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які при цьому використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому в питаннях оцінки «пропорційності», як і в питаннях наявності «суспільного», «публічного» інтересу, ЄСПЛ визнає за державою достатньо широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

Оцінюючи можливість захисту права особи за статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції, ЄСПЛ загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося у звязку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами, в яких особи позбавлені права власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або щодо якого припускається, що воно було придбане незаконно (рішення та ухвали ЄСПЛ у справах «Раймондо проти Італії» від 22 лютого 1994 року, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 5 липня 2001 року, «Аркурі та інші проти Італії» від 5 липня 2001 року, «Ріела та інші проти Італії» від 4 вересня 2001 року, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 6 листопада 2008 року).

Отже, стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність. В оцінці дотримання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Враховуючи обставини справи, рішення по якій переглядається, втручання у право власності відповідача ОСОБА_2 відбулось у звязку з обґрунтованим сумнівом щодо законності набуття ним права власності на спірну земельну ділянку, оскільки ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області відступив від положень ст.118, ст. 186-1 ЗК України, ст. 50 Закону України «Про землеустрій» при цьому порушило права ОСОБА_3

Виходячи з того, що принцип законності є основоположним при застосуванні ст.1 Першого Протоколу до Конвенції, колегія суддів зазначає те, що захист права відповідача ОСОБА_2 за вказаних обставин на мирне володіння майном, з огляду на ст.1 Першого Протоколу до Конвенції, неможливо визнати правильним.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_2 на те, що помилка органу державної влади не може бути виправлена шляхом позбавлення його права власності на земельну ділянку не заслуговують на увагу, оскільки таке право останнім набуто незаконно.

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову ОСОБА_3 та відмову у задоволенні позову ОСОБА_2, скільки надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки відбулося в порушення норм земельного законодавства.

За положеннями статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на підставі ст. 375 ЦПК України слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Веселинівськогорайонного суду Миколаївської області від 3 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного її тексту до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

ОСОБА_5

Повний текст постанови складено 22 червня 2018 року.