КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/8703/18
Провадження № 2/520/5342/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2018 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Петренка В.С.

за участю секретаря Шевчук В.О.,

за участю сторін:

позивач ОСОБА_2,

відповідач ОСОБА_3,

розглянувши у підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_2

до ОСОБА_3

про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

Сторони перебувають у шлюбі з 14 липня 2012року, шлюб зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції. Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_4, 09 липня 2013року народження.

Позивачка у позовній заяві просить суд шлюб розірвати посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, у звязку з тим, що вони жили кожен своїм життям та не намагалися перейнятися проблемами іншого, у них немає спільних інтересів, почуття любові та поваги остигли.

Також позивачка зазначає, що спільного господарства вони з відповідачем не ведуть, шлюбні відносини фактично припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити її інтересам.

Крім того, позивачка просить суд стягнути з відповідача - ОСОБА_3 на її - ОСОБА_2 користь аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4, 09.07.2013року народження, у твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову й до досягнення дитиною повноліття, тобто до 09.07.2031року, визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, 09.07.2013року народження, разом з нею -ОСОБА_2 за місцем її проживання, та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування заявленої вимог позивачка посилається на те, що після фактичного розірвання стосунків відповідач припинив утримувати їх доньку, не допомагає, не забезпечує її матеріально.

Крім того, позивачка зазначає, що дитина проживає разом з нею, вона самостійно займається вихованням доньки, її культурним та духовним розвитком, а стан здоровя та матеріальне становище відповідача відмінне, відповідач офіційно ніде не працює, не має постійного прибутку, тобто має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі.

У звязку з тим, що матеріальної допомоги на утримання доньки відповідач не надає, позивачка також просить суд стягнути аліменти та визначити місце проживання малолітньої дитини разом з нею.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 16.07.2018року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявоюОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження.Призначено підготовче засідання.

У підготовчому засіданні 12.09.2018року позивачка заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити.

У підготовчому засіданні 12.09.2018року відповідач позов визнав у повному обсязі, пояснив суду, що згоден на розірвання шлюбу та сплату аліментів у визначеному у позовній заяві розмірі.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Враховуючи, що позивачка підтримує позовні вимоги, а відповідач позов визнав, з урахуванням положень ч. 3 ст. 200 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у підготовчому провадженні, прийняти визнання позову відповідачем та задовольнити позов ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, виходячи з наступного.

Як встановлено судом у судовому засіданні, позивачка ОСОБА_2 з 14 липня 2012року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем - ОСОБА_3.

Від даного шлюбу, 09 липня 2013року у них народилася донька ОСОБА_4, про що свідчить копія свідоцтва про народження, яка наявна у матеріалах справи (а.с. 7).

З довідки про реєстрацію місця проживання особи Центру надання адміністративних послуг Одеської міської ради вбачається, що ОСОБА_4, 09.07.2013року народження, з 09.03.2017року по теперішній час зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13).

З копії паспорту позивачки - ОСОБА_2 вбачається, що позивачка також зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Таким чином, судом встановлено, що на теперішній час ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають окремо, а їх донька ОСОБА_4, 09.07.2013року народження, проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні.

Судовим розглядом також вставлено, що родина фактично розпалася і її відновлення неможливо, при обставинах, зазначених позивачкою, у позивачки відсутні які-небудь почуття до відповідача, їх шлюбний союз розпався, на примирення сторони категорично не згодні, оскільки сторін по справі нічого не обєднує, а також той факт, що один з подружжя або обоє мають право звернутися із заявою в суд про розірвання шлюбу й це право підлягає судовому захисту.

Одночасно, суд вважає, що подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, даний факт має істотне значення.

Шлюб це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сімї.

Добровільність шлюбу одна з основних його засад.

Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються.

За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сімї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз сімю шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах.

Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.

За ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Як вбачається з пояснень позивачки зазначеної вільної згоди між сторонами по справі немає.

Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Примушування значить добиватися певної поведінки від особи за допомогою фізичного або психічного насильства.

Закріплені у законодавстві права дружини та чоловіка на повагу до своєї індивідуальності є засобом захисту психологічно слабшого у шлюбі від психічного диктату чи навіть агресії дружини, чоловіка або іншої особи. Воно схиляє до толерантності, терпимості у шлюбі, спрямовує кожного з них на спокійне, інтелігентне залагодження колізії індивідуальних рис характеру, життєвих звичок.

Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання.

Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, розірвання шлюбу може відбутися за їхньою спільною заявою або за заявою когось з них.

У ході розгляду справи, судом була перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу, суд переконався у дійсному волевиявленні сторін по справі.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, оскільки було встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що має істотне значення.

Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя.

Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

У судовому засіданні встановлено, що сімя розпалася остаточно, і шлюб носить формальний характер. Подальше сумісне проживання суперечить їх інтересам, що мають істотне значення, у звязку з чим, вимоги ОСОБА_2 про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Щодо вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки, суд зазначає наступне.

При вирішенні спору суд має виходити з положень ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства, за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ст. 180, ч.ч.1-2 ст. 181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно ч. 1 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що вищезазначеними нормами закону передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, враховуючи, що відповідач позов визнав у повному обсязі, згоден на сплату аліментів у визначеному у позовній заяві розмірі на утримання доньки, а також враховуючи положення ст. 184 СК України, суд вважає за необхідне позов задовольнити, а саме: стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500 грн. 00 коп., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 липня 2018року й до досягнення повноліття ОСОБА_4, тобто до 09 липня 2031року.

Суд розяснює сторонам, що відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Приймаючи до уваги, що відповідач не заперечував проти визначення місця проживання доньки разом з матірю, суд вважає за можливе визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з матірю - ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 704,80грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, судовий збір у розмірі 704,80грн. підлягає стягненню з відповідача до державного бюджету України.

У звязку з перебуванням судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. у відрядженні, повний текст рішення складено 19.09.2018року.

Керуючись ст.ст. 141, 200, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище Прокопенко) ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за адресою: 65065, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1)та ОСОБА_3 (23.11.1989року народження, зареєстрований за адресою: 65104, АДРЕСА_2, РНОКППНОМЕР_2), зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №723 від 14 липня 2012року.

Шлюб між ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище Прокопенко) ОСОБА_5 та ОСОБА_3 вважати розірваним у день набрання чинності цим рішенням.

Стягувати з ОСОБА_3 (23.11.1989року народження, зареєстрований за адресою: 65104, АДРЕСА_2, РНОКППНОМЕР_2), на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за адресою: 65065, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1), аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500 (дві тисячі пятсот) грн. 00 коп., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 липня 2018року й до досягнення повноліття ОСОБА_4, тобто до 09 липня 2031року.

Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з матірю - ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за адресою: 65065, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1).

Стягнути з ОСОБА_3 (23.11.1989року народження, зареєстрований за адресою: 65104, АДРЕСА_2, РНОКППНОМЕР_2) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за адресою: 65065, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (23.11.1989року народження, зареєстрований за адресою: 65104, АДРЕСА_2, РНОКППНОМЕР_2),на користь держави судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст рішення складено 19.09.2018року.

Суддя Петренко В. С.