Провадження № 2/331/57/2018
Справа № 331/3132/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2018 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі :

головуючого - судді Скользнєвої Н.Г.,

при секретарі - Постарнак М.М.,

за участю :

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа Четверта запорізька державна нотаріальна контора , про визнання права власності на частку в квартирі в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ :

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_4, третя особа- Четверта запорізька державна нотаріальна контора, про встановлення факту не проживання відповідача разом зі спадкодавцем ОСОБА_5 за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна (Соборний)/вул. Лепіка, буд.68/24, кв.3 на час відкриття спадщини 4 березня 2013 року.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 травня 2017 року провадження у справі відкрито ( т.1, а.с.60-61).

16.11.2017 року, до початку розгляду справи, від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла заява про зміну предмету позову та уточнена позовна заява до ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 / вулиці Дніпровська в місті Запоріжжі ( т.2, а.с.18, 19-23).

В обґрунтування підстав позову позивач зазначила, що 04.03.2013 року померла її мати - ОСОБА_5, після смерті якої відкрилась спадщина, до складу якої входить 1/2 частка квартири №3 в буд.№68/24 по пр. Соборному / вул. Дніпровська в м. Запоріжжі, яку ОСОБА_5, згідно заповіту від 14.06.1994 року, заповідала своїй іншій донці ОСОБА_6 (рідній сестрі позивача). У звязку з відмовою ОСОБА_6 від прийняття спадщини як за зазначеним заповітом, так і за законом право на спадкування у рівних частках, як спадкоємці першої черги, отримали позивач та за правом представлення відповідач ОСОБА_4 (онук спадкодавця, племінник позивача), який на час відкриття спадщини був зареєстрований у спірній квартирі разом із спадкодавцем ОСОБА_6, але фактично не проживав, оскільки з 1999 року виїхав до Португалії, де постійно проживав до дня відкриття спадщини. 16.07.2013 року позивачем до Четвертої запорізької державної нотаріальної контори було подано заяву про прийняття спадщини. 28.01.2014 року відповідачем також було подано заяву про прийняття спадщини, але з пропуском визначеного законодавством шестимісячного строку, а тому, враховуючи, що відповідач спільно із спадкодавцем на час відкриття спадщини фактично не проживав, а лише був зареєстрований, позивач вважає, що він не прийняв спадщину. В звязку з неприйняттям спадщини відповідачем позивач набула право спадкування іншої 1/4 частки спірної квартири. Відповідачем її право на спадкування іншої 1/4 частки спірної квартири не визнається, оскільки він вважає, що також прияв спадщину, оскільки був зареєстрований та проживав у спірній квартирі разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Також позивач вказувала, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04.11.2014 року їй відмовлено у позові про визнання права власності в порядку спадкування. Вказане рішення скасовано апеляційним судом Запорізької області та 11.12.2014р. ухвалено нове рішення, яким, відмовляючи їй у позові, суд вказав, що нею обрано невірний спосіб захисту порушеного права, оскільки оформлення права на спадщину віднесено до компетенції нотаріальних контор.

Після винесення вказаних судових рішень позивач звернулась Четвертої запорізької державної нотаріальної контори. 26.06.2015 року державним нотаріусом Четвертої запорізької державної нотаріальної контори позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частку спірної квартири, тобто на 1/2 частку спадщини, але постановою від 08.12.2015 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на іншу 1/4 частку спірної квартири було відмовлено.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 / вулиці Дніпровська в місті Запоріжжі.

Ухвалою суду від 16.11.2017 р. до участі в справі за уточненим позовом в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено Четверту запорізьку державну нотаріальну контору ( т.2, а.с.24-25).

18.12.2017 року від відповідача по справі до суду надійшли письмові заперечення на уточнену позовну заяву ( т.2, а.с.34-40).

Враховуючи, що провадження у цій справі відкрито до набрання чинності ЦПК України (в редакції Закону № 2147- VІІІ від 03.10.2017), відповідно до пункту 9 Перехідних положень ЦПК України у вказаній редакції суд ознайомив учасників справи з їх процесуальними правами та обовязками, розяснивши стороні відповідача право надати відзив на позовну заяву у визначений судом строк.

02.02.2018 року представник відповідача на уточнену позовну заяву до суду надав відзив, в якому зазначив, що у звязку з відмовою спадкоємцем ОСОБА_6 від прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом, відповідач ОСОБА_4 набув право на спадкування 1/4 частки спірної квартири, а також прийняв спадщину на підставі частини третьої статті 1268 ЦК України оскільки на час відкриття спадщини був зареєстрований та проживав разом із спадкодавцем у спірній квартирі. Вважає, що докази надані позивачем на підтвердження факту непроживнання відповідача у спірній квартирі є неналежними, просить у задоволенні позову відмовити ( т.2, а.с.117-122).

02.02.2018 року від позивача до суду надійшла письмова відповідь на відзив, в якій позивач із доводами відповідача не погодилась з тих же підстав, що зазначені у позовній заяві (т.2, а.с.101-104).

До початку розгляду справи та під час підготовчого судового засідання судом були розглянуті наступні заяви та клопотання сторін.

Позивач звернулась з клопотаннями про витребування копій матеріалів спадкової справи( т.1, а.с.94), витребування у відділенні в Олександрівському районі м. Запоріжжя Запорізької ОДПІ Головного управління ДФС у Запорізькі області інформації про заробітну плату (пенсію) та інші доходи, одержані відповідачем за період з січня 2000 року по березень 2013 рок, витребування у комунальному закладі «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги №1» інформації щодо відповідача за період з січня 2000 року по березень 2013 року про перебування його на медичному обліку, проходження ним рентгенологічних та інших необхідних обстежень, щорічного профілактичного огляду, одержання щеплень, його звернень за наданням медичної допомоги, перебування на амбулаторному лікуванні, інформацію про госпіталізацію, відомостей щодо медичного страхування ( а.с.98-99), а також про допит свідків ( т.1, а.с.96), які були судом задоволені ( т.1, а.с.105,106,107).

Представником відповідача порушено клопотання про забезпечення судових витрат шляхом зобовязання позивача внести на депозитний рахунок суду грошову суму для забезпечення відшкодування витрат відповідача на правничу допомогу( т.2, а.с.123-124), у задоволенні якого судом відмовлено ухвалою від 02.02.2018 року ( т.2, а.с.125-127).

21.08.2017 року від представника відповідача до суду надійшла заява про виклик свідків: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, але 06.03.2018 року під час підготовчого судового засідання представник відповідача від вказаного клопотання відмовився, у звязку з чим суд на місці ухвалив залишити заяву без розгляду.

Під час розгляду справи по суті у судовому засіданні 05.06.2018 року представником відповідача порушено клопотання про закриття провадження у справі на підставі пункту третього частини 1 статті 255 ЦПК України , у задоволенні якого судом відмовлено ухвалою від 02.02.2018 року.

У судовому засідання позивач ОСОБА_1 та її представник позов підтримали повністю та надали пояснення, аналогічні викладеним у позові.

Представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити з підстав, аналогічних викладеним у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи Четвертої запорізької державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, про дату, час та місце проведення судових засідань третю особу було повідомлено належним. Від третьої особи до суду надійшли клопотання про розгляд справи за відсутності її представників.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний звязок у сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

За наслідком дослідження матеріалів спадкової справи №207/2013, заведеної 16.07.2013 року Четвертою Запорізькою державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_5 (т.1 а.с. 115-244) судом встановлено, що 4 березня 2013 року померла мати позивача ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС №257034, свідоцтвом про народження позивача ЭВ №667266, свідоцтвом про укладення позивачем шлюбу І-ЖС №331229.

Після смерті 04.03.2013 року ОСОБА_5 відкрилась спадщина, яка складається з 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 (на теперішній час проспект Соборний) / вулиці Леппіка (на теперішній час вулиця Дніпровська) в місті Запоріжжі, що підтверджується Свідоцтвом №683 про право власності на квартиру, виданим 27.09.1993 року підприємством «МОТОР СІЧ» (т.1 а.с. 126). Згідно зазначеного Свідоцтва інша 1/2 частка вказаної квартири належить на праві власності відповідачу ОСОБА_4

Згідно довідки Центру обслуговування ВП КП ВРЕЖО №2 Міського комунального підприємства «ОСНОВАНІЄ» від 11.06.2013 року №680 (т.1 а.с. 30, а.с. 161) ОСОБА_5 була зареєстрована за адресою: м.Запоріжжя. пр. Леніна/вул. Лепіка, буд. 68/24. кв.3 з 08.02.1974 року по день смерті 04.03.2013 року. Спільно з нею зареєстрований відповідач ОСОБА_4

14 червня 1994 року ОСОБА_5 склала заповіт (т.1 а.с.120), за яким заповідала належну їй на праві власності 1/2 частку вказаної квартири №3 в буд.№ 68/24 по пр. Леніна/вул.Леппіка в м.Запоріжжі своїй іншій донці - ОСОБА_6 (рідній сестрі позивача).

16 липня 2013 року до Четвертої запорізької державної нотаріальної контори спадкоємцем за вищевказаним заповітом ОСОБА_6, подані заяви про відмову від прийняття спадщини після ОСОБА_5, померлої 04.03.2013 року, як за заповітом, так і за законом, (т.1 а.с. 116, 177).

16 липня 2013 року до Четвертої запорізької державної нотаріальної контори позивачем ОСОБА_1 як спадкоємцем за законом подана заява про прийняття спадщини після померлої 04.03.2013 року ОСОБА_5 (т.1 а.с. 116).

28 січня 2014 року повіреною відповідача ОСОБА_10 до Четвертої запорізької державної нотаріальної контори подано заяву відповідача ОСОБА_4, посвідчену 15.01.2014 року у Посольстві України в Португальській Республіці в м. Лісабон, про прийняття ним спадщини після померлої 04.03.2013 р. ОСОБА_5 (т.1 а.с. 138-141).

Як вбачається із матеріалів спадкової справи № 207/2013 спадкоємцями першої черги за законом після смерті 04.03.2013 р. ОСОБА_5 є позивач ОСОБА_1, як дочка померлої, а також на підставі частини 1 статті 1266 ЦК України за правом представлення онуки спадкодавця: відповідач ОСОБА_4, у звязку із смертю до відкриття спадщини його матері ОСОБА_11 (ОСОБА_4, ОСОБА_5) ОСОБА_12 (дочки спадкодавця) та ОСОБА_13, у звязку із смертю до відкриття спадщини його батька ОСОБА_14 (сина спадкодавця). ОСОБА_13 у визначеному законом порядку та строку із заявою про прийняття спадщини не звертався.

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя із позовом до ОСОБА_4, третя особа Четверта запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права власності на 1/4 вказаної квартири АДРЕСА_2/вулиці Леппіка в місті Запоріжжі в порядку спадкування за законом після померлої 04.03.2013 р. ОСОБА_5 Позов був обґрунтований тим, що інший спадкоємець першої черги за законом за правом представлення ОСОБА_4, хоча і був на час відкриття спадщини зареєстрований у спірній квартирі разом із спадкодавцем ОСОБА_6, але фактично в ній не проживав, оскільки з 1999 року виїхав до Португалії, де постійно проживав до дня відкриття спадщини, тобто не прийняв спадщину згідно частини третьої статті 1268 ЦК України, а отже право успадкування іншої 1/4 частки спірної квартири також належить ОСОБА_1

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04.11.2014 року в справі №331/3421/14-ц у задоволенні вищезазначеного позову ОСОБА_1 відмовлено. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 11.12.2014 року зазначене рішення скасовано та постановлено нове рішення про відмову в задоволенні позову. Наведене рішення апеляційного суду у частині скасування рішення суду першої інстанції вмотивоване тим, що лише довідка про реєстрацію ОСОБА_4 разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не є достатнім доказом для висновків про прийняття спадщини згідно частини 3 статті 1268 ЦК України, а у частині відмови в позові тим, що позивач обрала невірний спосіб захисту свого порушеного права, оскільки оформлення права на спадщину віднесено до компетенції нотаріальних контор.

Після отримання зазначених рішень судів, ОСОБА_1 26 червня 2015 року звернулась до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (т.1 а.с. 182).

26 червня 2015 року Четвертою запорізькою державною нотаріальною конторою ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку спадкового майна, тобто 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 / вулиці Дніпровська в місті Запоріжжі, в порядку спадкування за законом після ОСОБА_6, померлої 04.03.2013 р. (т.1 а.с.193-194).

Постановою Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори від 8 грудня 2015 року у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на іншу 1/2 частку спадкового майна, тобто на іншу 1/4 частку спірної квартири, відмовлено. Вказану постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії вмотивовано реєстрацією ОСОБА_4 за місцем проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_6 на час відкриття спадщини, відсутністю у спадковій справі документів, на підставі яких ОСОБА_4 можливо позбавити права на спадкування, відсутністю компетенції нотаріальних контор на встановлення юридичних фактів, які можуть бути встановлені та доведені виключно в судовому порядку.

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя із позовом до Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори, третя особа ОСОБА_4, про визнання незаконною та скасування зазначеної постанови від 08.12.2015 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зобовязання нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 4 жовтня 2016 року у справі 331/678/16-ц у задоволенні зазначеного позову відмовлено повністю ( т.2, а.с. 4-6).

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 25 січня 2017 року зазначене рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання незаконною та скасування постанови державного нотаріуса Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори від 08.12.2015 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов у цій частині задоволено, у решті рішення залишено без змін ( т.2, а.с. 7-10).

Ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року зазначене рішення апеляційного суду скасовано та залишено в силі рішення суду першої інстанції ( т.2, а.с.11-14).

Отже, вищезазначене рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04.10.2016 року з 21.06.2017 року набрало чинності та було обґрунтоване тим, що при винесенні постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус діяв законно, оскільки не мав повноважень встановлювати будь-які юридичні факти, а позивачем ОСОБА_1 позовних вимог до іншого спадкоємця не предявлено, ОСОБА_4 не було залучено до участі у справі в якості відповідача, що не перешкоджає позивачу ОСОБА_1 звернутися із позовом за захистом своїх прав на спадкове майно.

За таких обставин суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 вперше звернулась до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування, без підтвердження належними доказами відсутності умов для одержання спадщини в нотаріальному порядку, тобто не отримавши від нотаріуса постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, що було б підставою для її звернення до суду за захистом своїх прав. В звязку з цим, рішенням апеляційного суду Запорізької області від 11.12.2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено не за наслідками його розгляду по суті, а в звязку з тим, що позивач обрала невірний спосіб захисту своїх прав. Після вирішення питання прийняття спадщини в нотаріальному порядку та отримання постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, позивач звернулась до суду з позовом, в якому оскаржила постанову нотаріуса, також обравши невірний спосіб захисту свого права.

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в пункті 23 постанови від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Згідно положень статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Виходячи із змісту наведених норм є наочним, що поняття «постійне місце проживання», яким є житло, та поняття «постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини», яким є юридичний факт, є різними за правовим змістом, а тому при вирішенні питання прийняття спадщини згідно частини третьої статті 1268 ЦК України дослідженню та встановленню підлягає саме обставина (юридичний факт) постійного фактичного проживання спадкодавця та спадкоємця разом в певному місці проживання на час відкриття спадщини, з яким наведена норма права пов'язує появу спадкових правовідносин.

У відповідності до статті 3 Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку

Положеннями статті 2 зазначеного Закону №1382-IV визначено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Виходячи із вищевикладеного, вирішуючи питання про достатність доказів суд приходить до висновку, що лише реєстрація місця проживання спадкоємця разом за спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити про прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України.

Аналогічні висновки містяться, зокрема, в ухвалі Верховного Суду України від 03.11.2010 року в справі №6-7165св09, увалі Верховного Суду України від 11.03.2009 року у справі № 6-27745св08.

Згідно акту від 24.04.2014 року та довідки Єдиної абонентською служби Центру обслуговування абонентів №2 Запорізької міської ради від 24.04.2014 року №1384 ОСОБА_4 за місцем своєї реєстрації за адресою: м.Запоріжжя. пр.Леніна/вул. Лепіка, буд. 68/24. кв.3 не проживає з 1999 року (т.1 а.с.31-32).

Згідно акту від 11.08.2015 року та довідки Єдиної абонентською служби Центру обслуговування абонентів №2 Запорізької міської ради актом Єдиної абонентською служби Центру обслуговування абонентів №2 Запорізької міської ради від 11.08.2015 року №1314 ОСОБА_4 за місцем своєї реєстрації за адресою: м.Запоріжжя. пр.Леніна/вул. Лепіка, буд. 68/24. кв.3 фактично не проживає з 1999 року (т.1 а.с.33-34).

У відповідності до наданих суду квитанцій ПрАТ «Запоріжзвязоксервіс» про сплату за житлово-комунальні послуги у спірній квартирі, відповідач, як платник не зазначений (т.1 а.с.42-90).

Згідно відповіді від 10.08.2017р. №01-15/1112 комунального закладу «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги №1» ОСОБА_4 в запитуваний судом період з січня 2000 року по березень 2013 року за медичною допомогою не звертався, медичної картки амбулаторного хворого на ОСОБА_4 немає, останнє отримання ОСОБА_4 профілактичний щеплень відбулось 20.11.2002 року (т.1 а.с.113).

Згідно відомостей Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДФС України про суми сплачених доходів (відповідь відділення в Олександрівському районі м. Запоріжжя Запорізької ОДПІ Головного управління ДФС у Запорізькі області №1229/10/08-26-08 від 08.08.2017р.) відсутня інформація щодо отримання ОСОБА_4 в період з третього кварталу 2001 року по перший квартал 2013 року включно будь-яких доходів (т.1 а.с.111-112).

Згідно матеріалів справи закордонний паспорт ОСОБА_4 КР030877 виданий 26.05.2011 року дипломатичним представництвом України в Португалії та не містить жодної відмітки про перетинання ОСОБА_4 державного кордону України та інформації про відкриття віз (т.1 а.с.39-47).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила, що з дитинства проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (Соборний)/вул. Лепіка(Дніпровська), буд.68/24, кв.1 (тобто поруч із спірною квартирою), у спірній квартирі проживали ОСОБА_5 та ОСОБА_4. ОСОБА_15 також показала, що знайома з позивачем ОСОБА_1, яку знає як доньку сусідки ОСОБА_5. З позивачем ОСОБА_1 в неї склались сусідські стосунки. Відповідача ОСОБА_4 знає з дитинства, вони зростали в одному дворі, разом навчались в одній школі в одному класі, з відповідачем знаходиться в дружніх стосунках, їх балкони знаходяться поруч над дахом магазину, через який вони в дитинстві відвідували один одного, не виходячи з квартири. ОСОБА_4 у спірній квартирі фактично проживав до укладення шлюбу, а після одруження проживав у квартирі дружини ОСОБА_10, з якою вона, ОСОБА_15, також знайома, оскільки будинок, де проживала дружина ОСОБА_4 знаходиться поруч з її домом, будинки мають спільний двір. В 1999-2000 роках ОСОБА_4 виїхав до Португалії. Цей факт їй достовірно відомий оскільки вона особисто, разом з іншими товаришами по двору, влаштували йому проводи. Згодом після виїзду ОСОБА_4 його дружина та їх спільна дочка також виїхали до Португалії. Дружина та дочка ОСОБА_4 іноді приїжджали до м. Запоріжжя. Після виїзду до Португалії ОСОБА_4 більше жодного разу до теперішнього часу не приїзжав. Останні декілька років перед смертю її сусідка ОСОБА_5 через хворобу та похилий вік не могла самостійно пересуватись, а тому за останньою майже цілодобово піклувались ОСОБА_6 та ОСОБА_1 Вона, ОСОБА_15, також допомагала ОСОБА_5 з битових питан.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснила, що працює на посаді сестри медичної КЗ «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги №1». З 2011 року знайома з ОСОБА_5, якій нею протягом двох років, приблизно один два рази на тиждень, згідно службових обовязків надавалась медична допомога на дому, оскільки ОСОБА_5 була інвалідом війни першої групи та потребувала постійного стороннього догляду. Свідок ОСОБА_16 також показала, що знайома з позивачем ОСОБА_1, яка є дочкою ОСОБА_5, та через стан здоровя останньої за нею доглядала. ОСОБА_5 взагалі не могла пересуватись, а тому з нею постійно знаходились або ОСОБА_1 або її інша дочка ОСОБА_6 Останні чотири місяці перед смертю ОСОБА_5, яка мала онкологічне захворювання, нею, ОСОБА_17 медична допомога на дому надавалась щоденно, зокрема, знеболюючі уколи, мазь від пролежнів тощо. Відповідача ОСОБА_4 протягом усього часу надання ОСОБА_5 медичної допомоги вона ніколи не бачила, його особисто не знає, але зі слів ОСОБА_5 їй відомо, що онук ОСОБА_5 ОСОБА_4 проживає за кордоном. Крім того, свідок ОСОБА_16 пояснила, що згідно службових обовязків вона відповідає за сповіщення громадян закріплених будинків, які не мають обовязкового медичного обслуговування за місцем роботи, щодо проходження ними флюорографії, а тому їй також відомо, що ОСОБА_4, який належав до таких громадян, за місцем реєстрації не проживав.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що спадкодавець ОСОБА_5 є її матірю, позивач ОСОБА_1 рідною сестрою, а відповідач ОСОБА_4 племінником, сином її іншої рідної сестри ОСОБА_12. Його, ОСОБА_4, матір хворіла та померла рано, а тому переважно ОСОБА_5 фактично займались його вихованням. У неї з ОСОБА_4 були та є теплі, люблячі родинні стосунки. У спірній квартирі ОСОБА_4 фактично проживав до одруження. Після служби в армії він одружився та переїхав жити до тещі. Приблизно в 1999-2000 роках ОСОБА_4 виїхав на заробітки до Португалії. Її син ОСОБА_18 приблизно через декілька місяців також виїхав до Португалії та деякий час проживав в Португалії в одному помешканні разом із ОСОБА_4 В 2004 році її син повернувся до Запоріжжя, а ОСОБА_4 залишився проживати в Португалії. Через деякий час після виїзду ОСОБА_4 до Потругалії виїхала також його дружина ОСОБА_10 та старша дочка. У Португалії у ОСОБА_4 народилась друга дочка, яка також проживає там до теперішнього часу. Дружина ОСОБА_4 та його старша дочка іноді приїжджають до м. Запоріжжя. Після виїзду до Португалії ОСОБА_4 ніколи не приїзжав. ОСОБА_5 була інвалідом війни, мала онкологічне захворювання та останні два роки взагалі не могла самостійно пересуватись, а тому вона та її сестра ОСОБА_1 почергово цілодобово опікувались нею. Свідок ОСОБА_6 також пояснила, що часто спілкувалась з ОСОБА_4 за допомогою засобів звязку, коли він отримав в Португалії травму передавала йому гроші, особисто повідомила йому про смерть бубусі. ОСОБА_4 на похованні ОСОБА_5 не було, але була матір його дружини. В сімї була домовленість про розподіл спадщини, а тому після смерті ОСОБА_5 вона разом з сестрою ОСОБА_1 пішли до нотаріальної контори, де вона, ОСОБА_6, хотіла відмовитись від спадщини на користь ОСОБА_1, але нотаріус її невірно проконсультував стосовно спадкових прав. Після цього, вона, ОСОБА_6, зателефонувала ОСОБА_4 до Португалії, який не заперечував проти прийняття спадщини ОСОБА_1, але в подальшому за ініціативою його дружини ОСОБА_10 розпочався спір щодо спадкового майна.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 пояснив, що він є чоловіком ОСОБА_6, а тому він знайомий із позивачем ОСОБА_1, сестрою його дружини, відповідачем ОСОБА_4 племінником його дружини. Із позивачем та відповідачем знаходиться у звичайних сімейних стосунках. Свідок ОСОБА_19 надав покази аналогічні показам свідка ОСОБА_6

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 пояснив, що він є сином ОСОБА_6, а тому позивач ОСОБА_1 є його тіткою, а відповідачем ОСОБА_4 його двоюрідним братом. Із позивачем та відповідачем знаходиться у сімейних стосунках. ОСОБА_18 пояснив, що ОСОБА_4 в 2000 році виїхав до Португалії, а через декілька місяців він, ОСОБА_18, також поїхав до Португалії, де декілька років працював. Перші пів роки він та ОСОБА_4 проживали у Португалії разом в одному помешканні, але працювали на різних роботах. В подальшому проживали окремо. В 2004 році він повернувся до України, а ОСОБА_4 залишився в Португалії до теперішнього часу. Інші покази надані суду ОСОБА_20 є аналогічні за змістом показам ОСОБА_6

Крім того, позивач ОСОБА_1 порушила клопотання та надала згоду про її допит в якості свідка. ОСОБА_1 надала покази стосовно того, що її син ОСОБА_21 через декілька місяців після виїзду до Португалії ОСОБА_4 також виїхав на заробітки до Португалії та певний час проживав разом із ОСОБА_4 Приблизно через рік її в син повернувся до м. Запоріжжя, а ОСОБА_4 залишився в Португалії, де постійно проживає до теперішнього часу. Інші покази надані суду ОСОБА_1 є аналогічні за змістом показам ОСОБА_6

Відповідач в жодне судове засідання не зявився, пояснень та доказів суду не надав.

Представник відповідача належність вищенаведених письмових доказів та показань свідків заперечував посиланням на те, що у відповідності до законодавства фізична особа не зобовязана працювати, може не звертатись до лікувальних закладів, не сплачувати за житлово-комунальні послуги, свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 не перебували цілодобово у спірній квартирі, а тому відповідач міг перебувати у квартирі вночі, інші свідки, на його думку, є заінтересованими особами. В обґрунтування факту постійного проживання відповідача разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини посилався виключно на факт реєстрації відповідача за місцем проживання спадкодавця, інших доказів на підтвердження своїх заперечень суду не надав.

У відповідності до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний звязок у сукупності судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_5 була зареєстрована та фактично по день смерті 04.03.2013 року постійно проживала за адресою: м. Запоріжжя. пр. Соборний/вул. Дніпровська, буд. 68/24. кв.3. Відповідач ОСОБА_4 на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 постійно разом із спадкодавцем не проживав.

Відповідачем та його представником також не було надано суду будь-яких доказів, які б підтверджували, що відповідач тривалий час не проживає за місцем реєстрації через хворобу, у звязку з навчанням, довготривалим відрядженням чи іншою службовою необхідністю тощо.

У відповідності до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Частиною першою статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

При цьому, згідно частини другої статті 1270 ЦК України, якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

За правилами частини першої статті 1272 ЦК України, - якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Як встановлено із матеріалів спадкової справи ОСОБА_4 подав заяву про прийняття спадщини 28.01.2014 року, тобто з пропуском строку, який розпочався 17.07.2013 року (день наступний за днем подачі спадкоємцем за заповітом ОСОБА_6 до Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори зав про відмову від спадщини за заповітом та за законом) та закінчився 17.10.2013 року.

Таким чином відповідач ОСОБА_4 у відповідності до частини першої статті 1272 ЦК України є таким, що не прийняв спадщину.

Судом встановлено, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину є позивач ОСОБА_1, яка у встановлений строк та у визначеному законодавством порядку звернулась із заявою про прийняття спадщини, а також про видачу свідоцтва про право на спадщину. Проте, постановою Четвертої зпорізької державної нотаріальної контори від 08.12.2015 року у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на іншу 1/2 частку спадкового майна, тобто на іншу 1/4 частку спірної квартири, відмовлено.

За таких обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Судові витрати суд розподіляє у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 29, 1268, 1270, 1271 ЦК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН : НОМЕР_1) право власності на ? ( одну четверту) частку квартири АДРЕСА_3/ вулиці Дніпровській в місті Запоріжжі, в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця- Булавіної ОСОБА_22, яка померла 04 березня 2013 року.

Стягнути з ОСОБА_4 ( зареєстроване місце проживання : ІНФОРМАЦІЯ_3/ АДРЕСА_4 , ІПН : НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 ( зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН : НОМЕР_1) судовий збір в розмірі 640,00 грн. ( шістсот сорок гривень 00 коп.)

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області в 30-денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 20 червня 2018 року.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя : Н.Г.Скользнєва

11.06.2018