Справа № 202/346/18
Провадження № 2/202/914/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 вересня 2018 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючої судді Зосименко С.Г.

при секретарі Герасименко В.А.

за участю: відповідача - ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

23 січня 2018 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу.

Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що 06 березня 2009 року Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 109. Від цього шлюбу сторони у справі мають двох неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Сімейне життя з відповідачем не склалось, сторони втратили один до одного почуття любові та поваги, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин з 2012 року. Майнового спору не має. ОСОБА_3 просить суд, розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем 06 березня 2009 року Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 109.

Позивач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилась, натомість спрямувала на адресу суду заяву, відповідно до якої просила суд розглядати справу у свою відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягала та після розірвання шлюбу просила повернути їй дошлюбне прізвище «ОСОБА_3» та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу, однак просив встановити дійсні обставини справи, а саме те, що шлюбні відносини між ним та позивачем ОСОБА_3 припиненні з 11 січня 2018 року та в даний час вони проживають окремо. Спільне життя між ним та ОСОБА_3 не склалось через постійні зради дружини та жорстоке ставлення до спільних дітей. В даний час старша донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з ним, а молодша донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом з матір'ю, тобто позивачем у справі. Вважає, що збереження сім'ї неможливе та суперечить його інтересам.

Представник відповідача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності від 22 березня 2018 року, в судовому засіданні підтримала доводи відповідача та просила розірвати шлюб, укладений між сторонами у справі.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що він є сусідом ОСОБА_1 та добре знайомий з їх сім'єю. До літа 2017 року не помічав розладів в їх сім'ї. Крім того, звернув увагу суду на те, що ніколи не бачив відповідача ОСОБА_3 в стані алкогольного сп'яніння.

Свідок ОСОБА_7 також в судовому засіданні підтвердила той факт, що позивач з відповідачем до літа 2017 року мешкали однією сім'єю та вели спільне господарство.

Свідок ОСОБА_8 суду доповіла, що давно знайома з відповідачем та знає його як доброчесного громадянина та люблячого батька та звернула увагу суду на те, що старша донька виявила бажання жити разом з батьком, тобто відповідачем у справі.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні доповів, що добре знайомий із сім'єю ОСОБА_3, та жодного разу не був свідком сімейних сварок.

05 квітня 2018 року в судовому засіданні відповідачем у справі надано відзив на позовну заяву ОСОБА_3, відповідно до якого він не заперечує проти розірвання шлюбу, в той же час просить встановити дійсні обставини справи, зокрема те, що з 2008 року по 11 січня 2018 року він проживав разом з позивачем ОСОБА_3 однією сім'єю та вів спільне господарство. Спільне життя не склалось через постійні зради дружини, тобто позивача у справі та її жорстоке ставлення до спільних дітей.

10 травня 2018 року на адресу суду надійшло клопотання відповідача ОСОБА_1 про допит свідків в судовому засіданні з метою повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, ухвалою суду від 10.07.2018 року клопотання було задоволено.

08 червня 2018 року на адресу суду позивачем спрямовано відповідь на відзив відповідача в порядку ст.199 ЦПК України, відповідно до якої ОСОБА_3 не згодна з доводами, наведеними в цьому відзиві та стверджує, що шлюбні відносини між нею та відповідачем ОСОБА_3 припинені саме з 2012 року. До реєстрації шлюбу вона не мешкала разом з відповідачем однією сім'єю. Звертає увагу суду на те, що сімейне життя між нею та відповідачем не склалось саме через зловживання з боку відповідача спиртними напоями та через постійне фізичне насилля в сім'ї. Зазначила, що фактично до 11 січня 2018 року проживала разом з відповідачем в одній квартирі, однак подружніх стосунків не підтримувала. Звертає увагу суду на те, що з січня 2018 року старша донька проживає разом з відповідачем, який перешкоджає їх спілкуванню з дитиною. Просить суд не приймати до уваги відзив ОСОБА_1 на позовну заяву та розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем.

02 липня 2018 року відповідачем ОСОБА_1 спрямовано заперечення на відповідь ОСОБА_3, відповідно до якого він не згодний з доводами викладеними позивачем у цій відповіді. Зазначив, що пішов від дружини 11 січня 2018 року, а старша донька ОСОБА_4, 12 січня 2018 року добровільно вирішила проживати разом з ним. Звернув увагу суду на те, що з позивачем проживав однією сім'єю з 2008 року по 11 січня 2018 року. Спільне життя з позивачем не склалось через різні погляди на сімейне життя та обов'язки, через постійні зради дружини. Просить суд розірвати шлюб, укладений між ним та позивачем ОСОБА_3

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши всі матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно ч. 1 ст. 13 СК України частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтями 51 Конституції України та 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року) - кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Відповідно до ч. 6 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється в наслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього кодексу.

З матеріалів справи судом встановлено, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстровано 06 березня 2009 року Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 109. Від цього шлюбу сторони у справі мають двох неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. В даний час позивач та відповідач проживають окремо. Старша донька ОСОБА_4 проживає разом з батьком, а молодша донька ОСОБА_5 - з матір'ю та на теперішній час сторонами не досягнуто згоди з приводу місця проживання дітей.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Сторони не ведуть спільного господарства, спільного бюджету не мають, проживають окремо. В ході допиту свідків встановлено, що позивач та відповідач проживали однією сім'єю до 2017 року, а тому суд не приймає до уваги доводи позивача про припинення шлюбних відносин з 2012 року. Крім того, позивач ОСОБА_3 у відповіді на відзив відповідача в порядку ст.199 ЦПК України зазначила, що фактично до 11 січня 2018 року проживала разом з відповідачем в одній квартирі, однак подружніх стосунків не підтримувала.

Сімейне життя позивача з відповідачем не склалось, сторони втратили один до одного почуття любові та поваги, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Суд ставиться критично до доводів відповідача з приводу подружньої невірності ОСОБА_3, оскільки ці твердження не підтверджені доказами.

Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Надання сторонам строку для примирення на думку суду є недоцільним, оскільки шлюбні відносини припиненні, сторони не бажають поновлювати стосунки, будь-яких заходів до примирення не приймають, між сторонами були втрачені почуття любові та поваги, збереження шлюбу суперечить їх інтересам.

Майновий спір між сторонами відсутній.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих участниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, їх сім'я розпалася остаточно та відновлена бути не може, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи процесуальну поведінку позивача ОСОБА_3 та керуючись п.3 ч.3 ст.141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що сплачений судовий збір не підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст. ст. 9, 51 Конституції України, ст. ст. 1-3, 7, 13, 18, 21, 24, 27, 55-56, 69, 104-105, 110-115, 160 Сімейного кодексу України, ст. ст. 4, 10-13, 19, 43, 76-81, 81, 89, 95-96, 141, 258-259, 263-265 Цивільно-процесуального кодексу України (в редакції від 03.10.2017 року), суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Шлюб, зареєстрований між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_1, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, АДРЕСА_2, РНОКПП: НОМЕР_2, 06 березня 2009 року Індустріальним відділом РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 109 - розірвати.

Після розірвання шлюбу повернути ОСОБА_3 дошлюбне прізвище «ОСОБА_3».

Шлюб вважати розірваним з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Рішення суду після набрання ним законної сили надіслати до Індустріального районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма участниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.Г. Зосименко