АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 684/412/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1453/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя - доповідач), Пєнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 684/412/15-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Старосинявського районного суду від 02 серпня 2018 року (суддя Завадська О.П.) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Відповідно до пункту 8 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Судом встановлено, що рішенням Старосинявського районного суду від 23 грудня 2016 року, що набрало законної сили 28 лютого 2017 року, стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 126462,50 грн. компенсації ? частки вартості відчуженого спільного майна подружжя, а саме автомобіля марки «Volkswagen», 2002 р.в., НОМЕР_2, № кузова НОМЕР_3, трактора колісного «Т-25», 1986 р.в., д/н НОМЕР_4, напівпричіпа марки «1ПТС-2», 1999 р.в., НОМЕР_5. Визнано за ОСОБА_6 право спільної сумісної власності з ОСОБА_5 на автомобіль марки ВАЗ 21063, 1990 р.в., НОМЕР_6, мотоцикл марки «Днепр 16», 1992 р.в., НОМЕР_7. Вирішено провести поділ спільного майна подружжя, виділивши ОСОБА_5 у власність автомобіль марки ВАЗ 21063, 1990 р.в., НОМЕР_6, мотоцикл марки «Днепр 16», 1992 р.в., НОМЕР_7. Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 18199,50 грн. компенсації ? частки вартості вказаного спільного майна подружжя. У задоволенні решти вимог відмовлено. У задоволенні вимог ОСОБА_6 відмовлено та вирішено питання судових витрат.

В грудні 2017 року до суду із подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_5 без вилучення паспортного документа звернувся старший державний виконавець Старосинявського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції в Хмельницькій області. В обґрунтування своїх вимог державний виконавець зазначав, що рішення суду не виконано, боржник ухиляється від його виконання та не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна та доходів. Тому заявник просив суд тимчасово обмежити ОСОБА_5 у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон до виконання зобов'язань, покладених на нього за виконавчим листом №684/412/15 від 23.12.2016 року.

Ухвалою Старосинявського районного суду від 02 серпня 2018 року подання задоволено. Тимчасово обмежено ОСОБА_5 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду до виконання зобов'язань, покладених на нього виконавчим листом № 684/412/15-ц, виданим Старосинявським районним судом 23.12.2016 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_6 126 462,50 грн.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_4 оскаржив її в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що ним добровільно надано державному виконавцю майно, що було реалізоване, а кошти були спрямовані для погашення боргу; та ним надавалися пояснення щодо об'єктивних причин неможливості виконання рішення суду. Апелянт вказує, що виконавцем не надано будь-яких достовірних доказів того, що він свідомо ухиляється від виконання рішення суду і такий факт на час звернення виконавця із поданням не встановлений. Тому, враховуючи викладене, ОСОБА_4 просить суд скасувати оскаржувану ухвалу та відмовити державному виконавцю у задоволені подання.

Від Старосинявського районного ВДВС надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначається, що судове рішення є законним, адже боржник самостійно не намагався сплатити борг та на даний час не здійснив жодної проплати, а отже ухилявся від виконання рішення суду. Тому державний виконавець мав усі підстави для звернення до суду із подання про обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_5 за межі України.

На засідання апеляційного суду учасники справи не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи належним чином повідомлені та надіслали до суду заяви про слухання справи у їхній відсутності.

Тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Згідно ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Встановлено, що рішенням Старосинявського районного суду від 23 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 28 лютого 2017 року, стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 126462,50 грн. компенсації ? частки вартості відчуженого спільного майна подружжя, а саме автомобіля марки «Volkswagen», 2002 р.в., НОМЕР_2, № кузова НОМЕР_3, трактора колісного «Т-25», 1986 р.в., д/н НОМЕР_4, напівпричіпа марки «1ПТС-2», 1999 р.в., НОМЕР_5. Визнано за ОСОБА_6 право спільної сумісної власності з ОСОБА_5 на автомобіль марки ВАЗ 21063, 1990 р.в., НОМЕР_6, мотоцикл марки «Днепр 16», 1992 р.в., НОМЕР_7. Вирішено провести поділ спільного майна подружжя, виділивши ОСОБА_5 у власність автомобіль марки ВАЗ 21063, 1990 р.в., НОМЕР_6, мотоцикл марки «Днепр 16», 1992 р.в., НОМЕР_7. Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 18199,50 грн. компенсації ? частки вартості вказаного спільного майна подружжя. У задоволенні решти вимог відмовлено. У задоволенні вимог ОСОБА_6 відмовлено та вирішено питання судових витрат

Постановою старшого державного виконавця від 19.07.2017 року відкрито виконавче провадження №54330873 з виконання виконавчого листа №684/412/15-ц від 23.12.2016 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 126 462, 50 грн.

Задовольняючи подання та обмежуючи ОСОБА_5 у праві виїзду за кордон, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем вжито усіх заходів для виконання рішення суду від 23.12.2016 року, однак боржник ОСОБА_4 ухиляється від виконання своїх зобов'язань.

Проте, з таким висновком суду судова колегія не погоджується, виходячи із наступного.

В силу ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах будь-якої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Пунктами 2 і 5 частини 1 статті 6 цього Закону передбачено як підстави для тимчасового обмеження громадянина України у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; ухилення від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів;

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України (в редакції, що діяла на час звернення до суду із поданням) питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Отже, діюче законодавство України передбачає можливість тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України, у разі ухилення від виконання судового рішення.

Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Під ухиленням боржника від виконання зобов'язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

Звертаючись до суду з поданням про встановлення ОСОБА_5 тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон України державний виконавець зазначав, що боржник ухиляється від виконання своїх зобов'язань.

На момент звернення з поданням, факт ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду обов'язків у виконавчому провадженні повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження, що і мають бути додані до подання державного виконавця.

Разом з тим судовою колегією встановлено, що постановами державного виконавця від 19.07.2017 року відкрито виконавчі провадження про примусове виконання виконавчого листа №684/412/15-ц, що виданий 23.12.2016 року Старосинявським районним судом про стягнення із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 18199, 50 грн., як компенсації ? частки вартості спільного майна подружжя (т. 3 а.с. 23 матеріалів провадження 6/684/4/18); про стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 судових витрат в сумі 5646,62 грн. (т. 3 а.с. 25 матеріалів провадження 6/684/4/18) та про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 126 462, 50 грн. (т. а.с.27 матеріалів провадження 6/684/4/18).

З матеріалів справи вбачається, що в серпні 2017 року ОСОБА_4 направив письмові пояснення старшому виконавцю Старосинявського РВДВС Головного територіального управління юстиції в Хмельницькій області Семчику І.Т. зазначивши, що надає для опису належний йому причіп, автомобіль ВАЗ 21063 був проданий по дорученню у 2000-х роках і його місцезнаходження є невідомим, мотоцикл «Днепр», що зареєстрований за ним, був реалізований у 2000 році. ОСОБА_4 вказав, що від виконання рішення суду не ухиляється і наявний борг поверне у разі наявності такої можливості, оскільки на даний час перебуває у скрутному матеріальному становищі (т. 3 а.с. 6 матеріалів провадження 6/684/4/18).

Згідно акту про проведення електронних торгів від 21.05.2018 року причіп «ШЗК 01 Турист», 1995 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_8 проданий на електронних торгах за 3321грн. (т. 3 а.с. 14 матеріалів провадження 6/684/4/18).

Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 10, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України (в редакції чинній на день подачі подання) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Зазначені норми кореспондуються із нормами ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК 2017 року.

Сам по собі факт невиконання боржником рішення суду у добровільному порядку не є доказом ухилення його від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду.

У своєму поданні державний виконавець посилається на перелік вжитих ним заходів на примусове виконання рішення суду, а саме: про винесення постанови про відкриття виконавчого провадження; про вжиття заходів по накладенню арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження; про вчинення відповідних запитів щодо наявності нерухомого майна, транспортних засобів, земельних ділянок, іншого майна зареєстрованого за боржником, на які отримано відповіді.

Разом з цим, у поданні державного виконавця взагалі відсутнє обґрунтування ухилення боржника від виконання зобов'язань по вказаному виконавчому провадженню в розумінні обов'язків, що на нього покладені, як на боржника по рішенню суду та Закону України «Про виконавче провадження».

Державним виконавцем в поданні не наведено та не надано доказів наявності обставин, що б вказували на ухилення боржника ОСОБА_5 від виконання судового рішення. А тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для тимчасового обмеження ОСОБА_5 у праві виїзду за межі України.

Згідно статті 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому Протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

За таких обставин оспорювана ухвала не відповідає вимогам матеріального і процесуального закону, а тому згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні подання державного виконавця.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Старосинявського районного суду від 02 серпня 2018 року скасувати та постановити нове судове рішення.

В задоволені подання державного виконавця Старосинявського районного відділу державного виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Хмельницькій області про тимчасове обмеження ОСОБА_5 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 20 вересня 2018 року.

Судді: (підпис) А.П. Корніюк

(підпис) І.В. Пєнта

(підпис) О.І.Талалай

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк