_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/5658/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2018 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді: Салтан Л.В.,

при секретарі: Дідур В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення майна з-під арешту, -

ВСТАНОВИВ:

13 серпня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою про зняття арешту з нерухомого майна квартири за № 56, у буд. 46/3, по вул. Ак. Вільямса, у м. Одесі, яка належить ОСОБА_1, що накладені: ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 10 вересня 1999 року, реєстраційний номер обтяження 8254806; ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13 березня 2003 року, реєстраційний номер обтяження 8184919; ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 22 травня 2001 року, реєстраційний номер обтяження 8330650; постановою Київського РВ ДВС управління юстиції в м. Одесі від 18 квітня 2002 року, реєстраційний номер обтяження 8174203, посилаючись на те, що зазначені арешти перешкоджають позивачеві розпоряджатися своїм майном.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявилася, повідомлялася належним чином, до суду надала клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала, при цьому посилаючись на те, що постановою Київського РВ ДВС управління юстиції в м. Одесі від 04 березня 2003 року закінчено виконавче провадження щодо стягнення боргу з ОСОБА_1

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав

Судом встановлено, що, відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником квартири за № 56, у буд. 46/3, по вул. Ак. Вільямса, у м. Одесі є ОСОБА_1

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 10 вересня 1999 року накладено арешт на спірне майно.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 липня 2001 року позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача суму боргу у розмірі 85502 грн. 00 коп.

В подальшому, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2003 року зазначене рішення суду скасовано за ново виявленими обставинами та провадження зупинено до розгляду кримінальної справи у відношенні ОСОБА_2 Виконавчий лист за цим рішенням був відкликаний.

Постановою Київського РВ ДВС управління юстиції в м. Одесі від 04 березня 2003 року закінчено виконавче провадження з виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 липня 2001 року.

Відповідно до рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 липня 2003 року, позовна заява ОСОБА_1 задоволена частково, визнано недійсним прилюдні торги, що були проведені 27 грудня 2002 року щодо реалізації спірної квартири.

З вказаного рішення суду вбачається, що 10 лютого 2000 року було відкрито кримінальне провадження за № 2 за ознаками ч. 2 ст. 144 КК України.

Згідно з ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2004 року відмовлено у поновленні строку на апеляційне оскарження рішення суду від 28 липня 2003 року та апеляційну скаргу залишено без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали справи не містять доказів, які були б відхилені судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника. І тільки у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувана, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно.

В силу частин 1, 2, 3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Згідно з п. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення.

Відповідно до п. 2. ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України та ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та Законом.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Згідно з вимогами ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1про зняття арештів з квартири підлягають задоволенню у повному обсязі, так як законні та обґрунтовані.

Керуючись ст. 10-13,76-89, 264-268, 354-355 ЦПК України, ст. 317, 319, 321 ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження», -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Сисеевої-ТехадиТетяни Вікторівни про звільнення майна з-під арешту- задовольнити.

Зняти арешт з нерухомого майна квартири за № 56, у буд. 46/3, по вул. Ак. Вільямса, у м. Одесі, яка належить ОСОБА_1, що накладені: ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 10 вересня 1999 року, реєстраційний номер обтяження 8254806; ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13 березня 2003 року, реєстраційний номер обтяження 8184919; ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 22 травня 2001 року, реєстраційний номер обтяження 8330650; постановою Київського РВ ДВС управління юстиції в м. Одесі від 18 квітня 2002 року, реєстраційний номер обтяження 8174203.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлений 18 вересня 2018 року.

Головуючий Салтан Л. В.