АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2018 року

м. Рівне

Справа № 569/4728/17

Провадження № 22-ц/787/614/2018

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Бердій М.А.

Рішення ухвалене в м. Рівне Рівненської області

Дата ухвалення повного тексту рішення не зазначена

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Боймиструк С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Хилевич С.В.,

секретар судового засідання Брикса Ю.Ю.,

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_5., ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання квартири спільною сумісною власністю,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2017 року ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання квартири спільною сумісною власністю.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказує на те, що 26 квітня 1979 року між ОСОБА_5 (дівоче прізвище - ОСОБА_5) та ОСОБА_3 був укладений шлюб, а 21 травня 2001 року даний шлюб був розірваний.

Під час шлюбу ОСОБА_3 став членом житлово-будівельного кооперативу «Електрон-2» та отримав ордер № 29 від 09 квітня 1987 року на вселення на квартиру НОМЕР_1 в складі сім'ї ОСОБА_3, ОСОБА_5 та їхнього сина ОСОБА_6 Остаточно пайовий внесок був виплачений 31 грудня 1992 року. Оскільки станом на 31 грудня 1992 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 набули у спільну сумісну власність спірну квартиру, тому просить визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_3 з ідеальними частками по 1/2 кожному.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 січня 2018 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання квартири спільною сумісною власністю, задоволено повністю.

Визнано квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_3 з ідеальним частками по 1/2 кожному.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судові витрати по справі понесені позивачем по сплаті судового збору в розмірі 960 грн.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_2вважає, що дане рішення є необґрунтованим, ухваленим із неправильним застосуванням норм матеріального права, та підлягає скасуванню.

Зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неправильно встановлено обставини справи шодо пропуску позивачкою строку звернення до суду, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Вказує, що станом на 02 жовтня 2006 року ОСОБА_5 було відомо про те, що спірна квартира є власністю ОСОБА_3, оскільки у матеріалах справи міститься Договір-заяви № 10468 в якій вказано, що при обстеженні працівниками Рівненського міського бюро технічної інвентаризації спірної квартири для відчуження 02 жовтня 2006 року була присутня ОСОБА_5, про що свідчить її підпис на вказаному договорі-заяві. Однак, до суду з позовом про визнання квартири спільною сумісною власністю ОСОБА_5 звернулася лише 23 березня 2017 року, тобто із пропуском строку позовної давності, встановленої Цивільним кодексом України.

Також зазначає, що в матеріалах справи не міститься безперечних та переконливих доказів того, що ОСОБА_5 брала участь коштами або працею у набутті спірного майна, що пайовий внесок був внесений за рахунок спільних її та ОСОБА_3 коштів. Крім того, у матеріалах справи не містяться докази яким чином подружжя накопичувало гроші на купівлю квартири (на банківському рахунку або іншим шляхом), яку суму назбирали тощо.

На підставі наведеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_5 у задоволенні позову до ОСОБА_3 про визнання квартири спільною сумісною власністю з ідеальними частками по 1/2 кожному.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 зазначає, що вказана апеляційна скарга є необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Зазначає, що за період з 31 грудня 1992 року і по 16 листопада 2015 року ОСОБА_3 жодного разу не поставив під сумнів те, що спірна квартира перебувала у спільній сумісній власності ОСОБА_5 та ОСОБА_3, і лише 16 листопада 2015 року пред'явив позов до ОСОБА_5, у якому не визнавав право спільної власності ОСОБА_5 на спірну квартиру та намагався позбавити ОСОБА_5 права користування такою квартирою. Таким чином строк позовної давності почав спливати з 16 листопада 2015 року, тобто з моменту не визнання ОСОБА_3 право спільної власності ОСОБА_5 на спірну квартиру, а тому ОСОБА_5 подала позов в межах строку позовної давності, встановленого ст. 257 Цивільного кодексу України.

Вказує, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що спірна квартира була придбана за рахунок спільних та подарованих коштів ОСОБА_5 та ОСОБА_3, оскільки ОСОБА_5 під час виплати пайового внеску на спірну квартиру працювала, виконувала роботи зі шкідливими умовами праці, а тому бралаучасть у виплаті пайового внеску як своєю працею, так і своїми коштами. Крім того, пайовий внесок на спірну квартиру виплачувався і за коштиподаровані ОСОБА_5 її батьками.

Просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_2 без задоволення.

Представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

ОСОБА_5 та її представник адвокат ОСОБА_4 просили відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення місцевого суду залишити без змін.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 26 квітня 1979 року між ОСОБА_5 (дівоче прізвище - ОСОБА_5) та ОСОБА_3 був укладений шлюб, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 2 від 24 жовтня 2013 року (а.с.5).

Шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 був розірваний 21 травня 2001 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 2 від 24 жовтня 2013 року (а.с.5).

Під час шлюбу ОСОБА_3 став членом житлово-будівельного кооперативу «Електрон-2» та отримав ордер № 29 від 09 квітня 1987 року на вселення на квартиру НОМЕР_1 в складі сім'ї ОСОБА_3, ОСОБА_5 та їхнього сина ОСОБА_6, що підтверджується листом ОСББ «Коновальця-7» (правонаступник ЖБК «Електрон-2») №14 від 12 червня 2016 року (а.с.6).

Остаточно пайовий внесок був виплачений 31 грудня 1992 року, що підтверджується листом ОСББ «Коновальця-7» (правонаступник ЖБК «Електрон-2») №14 від 12 червня 2016 року (а.с.6).

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про власність», який був чинним станом на час сплати останнього пайового внеску за спірну квартиру, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Згідно ст. 16 цього ж Закону та ст.22, 28 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном і розмір часток подружжя у спільній сумісній власності є рівними.

Відповідно до п.6, 6-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.09.1987 року. № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном. Згідно п.1 ст. 17 Закону "Про власність" при внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім'ї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю - квартира є спільною сумісною власністю членів сім'ї, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними.

Така угода між сторонами не укладалась.

Обґрунтовано відхилив місцевий суд і посилання апелянта на пропуск строку позовної давності ОСОБА_5.

Після розірвання шлюбу спільне майно подружжя ними не ділилось і цього майна у встановленому законом порядку ОСОБА_5 не позбавлялась, вона продовжує ним користуватись до тепер і статус цього майна є спільним сумісним.

Оформлення титульним власником членом житлового кооперативу ОСОБА_3 права власності на спірну квартиру на себе особисто, без позбавлення у встановленому порядку права іншого співвласника ОСОБА_5 суперечить закону і таке переоформлення не породжує у нього права на всю квартиру, а тому місцевий суд дійшов вірного висновку, що спірна квартира АДРЕСА_3 належить ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності з ідеальними частками по 1/2 кожному.

За таких обставин, суд першої інстанції дотримавшись вимог норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив спір згідно із законом і підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає,

Керуючись ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 20 червня 2018 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: Н.М. Ковальчук

С.В. Хилевич