Постанова

Іменем України

20 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 323/745/17

провадження № 61-1555 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач-відповідач-ОСОБА_4,
відповідач-позивач -ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 23 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Кочеткової І. В., Маловічко С. В., Гончар М. С. в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ сумісно набутого майна.

Встановив:

В березні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ сумісно набутого майна, який під час розгляду справи неодноразово доповнювала та уточнювала.

Позовні вимоги, з урахуванням уточнень, обґрунтовані тим, що вона та відповідач з 20 жовтня 2001 року перебували у зареєстрованому шлюбі. 31 березня 2017 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1, виданого Оріхівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

В період шлюбу за спільні кошти придбано автомобіль марки «Лада», державний номерний знак (далі - ДНЗ) НОМЕР_2; мотоцикл МТ; холодильник «Атлант»; насос для поливу Aquatica; бензокосу КІА «Штиль»; три бензопили; електродуховку; електрообігрівач «Артрон»; двері міжкімнатні; соковижималку; радіатори для опалення; котел для опалення; труби; облаштувано свердловину; капітально відремонтовано будинок; збудовано сарай; встановлено 4 металопластикових вікна. Крім того, на земельній ділянці біля житлового будинку, в якому подружжя постійно проживало, висаджено фруктові дерева у кількості 9 штук та посаджено виноградну лозу у кількості 9 штук.

Загальна вартість прибудованого, новозбудованого та придбаного майна становила 191 549,00 грн, з яких загальна вартість посаджених фруктових дерев та виноградної лози становила 9 120,00 грн.

Враховуючи те, що після розірвання шлюбу в добровільному порядку розділити майно сторони не можуть позивач просила розділити майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя по 1/2 частини, стягнувши на її користь вартість такої частини у розмірі 95 774,50 грн.

В квітні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про поділ сумісно набутого майна.

В обґрунтування позовних вимог, посилався на те, що в період перебування у шлюбі із ОСОБА_4 за спільні кошти придбано: автомобіль марки «ВАЗ 21093», ДНЗ НОМЕР_2, речі домашнього вжитку та побутова техніка, а саме: шафа-купе, телевізор «Rainford», пральна машина СМ-2 «Агат», масляний радіатор «Hansa», телевізійний тюнер, скутер «Suzuki». Зазначені речі домашнього вжитку та побутову техніку позивач вивезла в його відсутність.

У зв'язку з цим, в порядку поділу майна подружжя просив виділити позивачу вищевказані предмети домашнього вжитку і техніку на загальну суму 14 120,00 грн. Залишити у його власності автомобіль «ВАЗ 21093», ДНЗ НОМЕР_2, стягнувши на користь позивача грошову компенсацію у розмірі 1/2 частини автомобіля на суму 22 940,00 грн.

У зв'язку із тим, що представник відповідача, за первісним позовом, в судовому засіданні зустрічний позов просив залишити без розгляду ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 27 липня 2017 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ сумісно набутого майна залишено без розгляду.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 27 липня 2017 року позовні вимоги задоволено частково. Розподілено між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 сумісно набуте майно, а саме: автомобіль «ВАЗ 21093», ДНЗ НОМЕР_2. Виділено ОСОБА_5 автомобіль «ВАЗ 21093», ДНЗ НОМЕР_2, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 половину вартості автомобіля в сумі 25 511,50 грн. В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт придбання автомобіля у період шлюбу між сторонами, а тому зазначений автомобіль підлягає поділу, як такий, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог суд виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту придбання спірного майна у період шлюбу за спільні кошти.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 23 листопада 2017 року рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 27 липня 2017 року в оскаржуваній частині скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 компенсацію вартості ? частини фруктових дерев і винограднику, висаджених біля житлового будинку АДРЕСА_1, у розмірі 4 560,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішення суду першої інстанції в частині поділу автомобіля ВАЗ 21093 не оскаржувалося і судом апеляційної інстанції не переглядалося. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що позивачем доведено належними та допустимими доказами придбання насаджень в період шлюбу, їх вартість та кількість також підтверджені належним чином, а розподілити їх в натурі без завдання їм шкоди неможливо, тому в цій частині суд дійшов висновку про задоволення позову. Що стосується поділу майна в іншій частині суд виходив з необґрунтованості позовних вимог.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції при розгляді справи дійшов односторонніх та передчасних висновків про часткове задоволення позову, порушивши при цьому норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

29 березня 2018 року вказану справу передано на розгляд Верховного Суду.

У відзиві на касаційну скаргу поданому у квітні 2018 року до Верховного Суду ОСОБА_4 просить відмовити у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_5, та залишити без змін рішення апеляційного суду.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд вважає, що відсутні підстави для скасування рішення апеляційного суду, доводи касаційної скарги не підтверджують неправильного застосування судом при розгляді справи норм матеріального права, порушення норм процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права.

Відповідно до частин першої та другої статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя

Згідно із частинами першою та другою статті 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року № 6-2333цс15).

Судами встановлено, що сторони з 20 жовтня 2001 року по 31 березня 2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі сторони постійно проживали у житловому будинку № 27 по вулиці Луговій в с. Юрківка Оріхівського району Запорізької області, який придбаний відповідачем до реєстрації шлюбу.

В період шлюбі сторонами на прилеглій до будинку території висаджено фруктові дерева у кількості 9 штук та виноградну лозу в 2011 році у кількості 6 штук та у 2013 року у кількості 3 штук.

В липні 2017 року товариством з обмеженою відповідальністю «Майно та право» (далі - ТОВ «Майно та право») складено звіт про оцінку майна, відповідно до якого вартість фруктових дерев та винограднику, висаджених на присадибній ділянці № 27 по вулиці Луговій в с. Юрківка, Оріхівського району, Запорізької області становить 9 120,00 грн.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову, оскільки належними та допустимим доказами підтверджено придбання фруктових дерев у період шлюбу.

Доводи касаційної скарги вказаних висновків суду апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 посилається на те, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову в частині поділу фруктових дерев, оскільки належним чином не дослідив докази у справі та ухвалив рішення, яке ґрунтується на припущеннях. Слід зазначити, що суд апеляційної інстанції надав належну оцінку доказам у справі та обґрунтовано дійшов висновку про те, що фруктові насадження придбано сторонами у період шлюбу та їх вартість підтверджується доказами у справі.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, що не передбачено положеннями статті 400 ЦПК України, яким судами надана належна правова оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Підстави для скасування судового рішення відсутні, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін.

Враховуючи наведене, у суду касаційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судами попередніх інстанцій. Судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на особу, яка подала касаційну скаргу. Учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 323/745/17 зупинено виконання рішення апеляційного суду Запорізької області від 23 листопада 2017 року до закінчення перегляду в касаційному порядку.

З урахуванням того, що касаційну скаргу залишено без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, на підставі частини третьої статті 436 ЦПК України колегія поновлює виконання рішення апеляційного суду Запорізької області від 23 листопада 2017 року.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419, 436 та підпунктом 4 пункту 1 Розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 23 листопада 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення апеляційного суду Запорізької області від 23 листопада 2017 року.

Судовий збір за подання касаційної скарги покласти на ОСОБА_5.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Пророк

В.С. Висоцька

І.М. Фаловська