ПОСТАНОВА

Іменем України

18 вересня 2018 року м. Кропивницький

справа № 403/146/17

провадження № 22-ц/781/35/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Дуковського О.Л., Кіселика С.А.,

при секретарі - Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області у складі судді Годованця І.А. від 25 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, -

встановив:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернулася в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 30 травня 2012 року ОСОБА_1 взяла у неї в борг грошові кошти в сумі 20 000 доларів США та зобов'язалася їх повернути до 01.05.2015 року, про що останньою було підписано розписку. Посилаючись на те, що на даний час грошові кошти відповідач не повернула, просила стягнути з неї зазначену суму боргу, що за курсом НБУ становить 536 202 грн.

Рішенням Устинівського районного суду Кіровоградської області від 25 квітня 2017 року задоволено позов. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг в сумі 536 202 грн. та судовий збір в розмірі 5363 грн.

В апеляційній скарзі відповідач посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Зокрема зазначає, що кошти в борг від позивача вона не отримувала, розписку не підписувала.

Заслухавши доповідача, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У статті 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Судом встановлено, що 30 травня 2012 року ОСОБА_1 від ОСОБА_2 в борг гроші в сумі 20 000 доларів США та зобов'язалася повернути їх до 01 травня 2015 року, що підтверджується розпискою /а.с.6/.

Висновком повторної комплексної судово-почеркознавчої експертизи та судово-технічної експертизи документів № 2709/3366 від 13.06.2018 року встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1 та рукописний текст «ОСОБА_1.» у розписці від 30.05.2012 року від імені ОСОБА_1 виконаний нею самою /а.с.197-211/.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Отже, доводи скаржника про те, що вона гроші не отримувала та розписку не підписувала не знайшли свого підтвердження, а тому висновок суду першої інстанції про стягнення грошових коштів отриманих ОСОБА_1 в борг від ОСОБА_2 є правильним.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 25 квітня 2017 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 24.09.2018 року.

Головуючий:

Судді: