П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2018 року м. Київ

Справа № 756/10861/17

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/6949/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

за участю секретаря Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Стасюк Юлії Георгіївни в інтересах Публічного акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 18 грудня 2018 року, постановлену під головуванням судді Яценко Н.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення попередньої оплати за договорами про надання правової допомоги,

в с т а н о в и в :

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про стягнення попередньої оплати за договорами про надання правової допомоги, в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь 352 400,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що за договорами про надання правової допомоги від 07.09.2016 року №6/09 та від 23.09.2016 року №7/09, укладеними між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, позивачем було здійснено попередню оплату послуг за вказаними договорами, проте послуги в повному обсязі йому надані не були. В подальшому ОСОБА_3 було частково повернуто отриману нею попередню оплату за договорами у розмірі 76 600, грн., а тому залишок не повернутої попередньої оплати у розмірі 352 400 грн. підлягає стягненню з відповідача.

З метою гарантування виконання рішення суду, ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив суд накласти арешт на транспортний засіб марки «Mazda», модель 6, 2015 року випуску, який зареєстрований за ОСОБА_3.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 18 грудня 2017 року заяву ОСОБА_2 задоволено. Накладено арешт на транспортний засіб марки «Mazda», модель 6, 2015 року випуску, який зареєстрований за ОСОБА_3.

Не погодившись із таким судовим рішенням, Стасюк Ю.Г. в інтересах ПАТ «КРЕДОБАНК», подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення про відмову у забезпеченні позову.

На обґрунтування доводів скарги зазначає, що ПАТ «КРЕДОБАНК» є заставодержателем транспортного засобу, на який судом було накладено арешт, та має переважне право перед наступними стягувачами на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна. Звертає увагу на те, що накладення арешту на транспортний засіб марки «Mazda», модель 6, 2015 року випуску, який зареєстрований за ОСОБА_3., унеможливлює виконання умов кредитного договору та договору застави і позбавляє ПАТ «КРЕДОБАНК» права на відчуження переданого в заставу майна в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VІІІ апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 30 липня 2018 року відкрито апеляційне провадження у справі (а.с.109-110).

ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу, вважала, що ухвала про забезпечення позову не відповідає вимогам закону, оскільки накладено арешт на заставне майно. Відзиву на апеляційну скаргу не подавала.

В судове засідання ОСОБА_2, представник ПАТ «КРЕДОБАНК» не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, представник ПАТ «КРЕДОБАНК» просив розглядати справу за відсутності представника банку, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за відсутності учасників справи, що не з'явились до суду.

Заслухавши пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову суд першої інстанції виходив із того, що у разі невжиття таких заходів існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Крім того, заходи забезпечення позову, які просив вжити позивач, є співмірними із заявленими ним вимогами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що ґрунтуються на вимогах Закону.

Відповідно частин 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «КРЕДОБАНК» посилався на те, що оскільки в заставодержателя є переважне право перед наступними стягувачами на задоволення своїх вимог за рахунок заставлено майна, накладення арешту на спірне нерухоме майно унеможливлює виконання умов кредитного договору та договору застави, позбавляє права заставодержателя ПАТ «Кредобанк» на продаж заставного майна в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, тобто звернути стягнення в позасудовому порядку.

Колегія суддів відхиляє відхиляє вказаний довод апеляційної скарги з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи, 20 травня 2015 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Кредобанк» було укладено договір застави на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №5854.09.00.2358 від 20 травня 2015 року, за умовами якого предметом застави є транспортний засіб марки «Mazda», модель 6, 2015 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1. (а.с.28-30).

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

З наведеного випливає, що застава як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, тобто, спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-застоводержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором переважно перед іншими кредиторами.

Таким чином, заставодержатель має переважне право на задоволення його вимог про стягнення боргу з боржника шляхом звернення стягнення на заставлене майно.

Задоволення вимог заставодержателя є переважним, однак не виключним. Пріоритет обтяжень визначається у черговості їх реєстрації.

Перебування майна відповідача в заставі інших осіб, не є перешкодою для накладення арешту на це майно, оскільки такі дії не є зверненням стягнення на майно.

Отже, чинним законодавством не заборонено забезпечувати позов шляхом накладення арешту на майно, яке перебуває в заставі іншої особи.

У свою чергу, арешт майна як спосіб забезпечення позову застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що накладення арешту на автомобіль, який перебуває в заставі банку не порушує права заставодержателя, який має переважне право перед іншими одержати задоволення вимог за рахунок заставленого майна.

В додаткових поясненнях до апеляційної скарги представник ПАТ «Кредобанк» зазначав, що станом на момент подання апеляційної скарги, наявна заборгованість за укладеним ОСОБА_4 та банком кредитним договором. Натоміть жодних доказів вказаної обставини суду надано не було.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому не заслуговують на увагу.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права та підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Стасюк Ю.Г. в інтересах ПАТ «КРЕДОБАНК» підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Стасюк Юлії Георгіївни в інтересах Публічного акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 18 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повне судове рішення складено 17 вересня 2018 року.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль