Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/3194/18

Провадження №: 2/755/2529/18

м. Київ

"20" червня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

судді Шевченко В.М.,

за участю секретаря судового засідання Зимницької М.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань № 2 Дніпровського районного суду міста Києва у порядку спрощеного позовного провадження

цивільну справу № 755/3194/18

за позовом ОСОБА_1

до Київської міської ради,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Київська міська державна адміністрація,

про визнання права власності на 1/5 частини квартири,

учасники справи не з'явились,

У С Т А Н О В И В :

позивач, звертаючись з позовом до суду, просить визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_3, посилаючись на те, що остання померла ІНФОРМАЦІЯ_1, спадщина після її смерті не відкривалася, вона була одинокою жінкою, ні сім'ї, ні дітей не мала, все життя пропрацювала хатньою робітницею та прожила в сім'ї ОСОБА_4 - діда позивачки, якому 04.11.1967 Виконавчим комітетом Київської міської Ради депутатів трудящих було видано ордер на житлове приміщення - вказану квартиру. Позивач є єдиним добросовісним набувачем 1/5 частини вказаної квартири.

01.03.2018 ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі та постановлено про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін та встановлено сторонам строк на реалізацію процесуального права подачі заяв по суті позовних вимог /а.с. 44-46/.

04.04.2018 до суду надійшов відзив, в якому представник відповідача Київської міської державної адміністрації ОСОБА_5 заперечує проти позову та просить відмовити у його задоволенні, оскільки позов пред'явлено до неналежного відповідача.

Ухвалою суду від 23.04.2018 задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_6 про заміну відповідача по справі, постановлено замінити відповідача Київську міську державну адміністрацію на належного відповідача Дніпровську районну у м. Києві державну адміністрацію, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Київську міську державну адміністрацію.

17.05.2018 до суду надійшла заява представника Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації Яценюк Л.П., в якій зазначає що єдиним представницьким органом м. Києва є Київська міська рада, яка представляє інтереси територіальної громади м. Києва, у зв'язку з чим пропонує розглянути питання щодо заміни відповідача на належного - Київську міську Раду.

Ухвалою суду від 17.05.2018 задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_6 про заміну відповідача по справі, постановлено замінити відповідача Дніпровську районну у м. Києві державну адміністрацію на належного відповідача Київську міську раду.

У судове засідання, призначене на 20.06.2018 сторони не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява від 06.06.2018, в якій підтримує позовні вимоги, розгляд справи просить проводити у її відсутність.

Інших заяв по суті позовних вимог від учасників справи не надійшло.

Суд, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що заперечувалось відповідачем та третьою особою, оцінивши досліджені подані сторонами докази, прийшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що 04.11.1967 Виконавчим комітетом Київської міської Ради депутатів трудящих громадянину ОСОБА_4 було видано ордер на житлове приміщення № Б 80028 /а.с./7 Відповідно до Ордеру ОСОБА_4 та членам родини, а саме ОСОБА_9 - дружина, ОСОБА_10 - син та ОСОБА_3 - хатня робітниця, було надано право зайняття трикімнатної квартири АДРЕСА_2, загальною площею 45,18 кв.м. Ордер було видано на підставі рішення виконкому Московської районної ради від 27.10.1967 № 2021.

23.03.1993 Комітетом по оренді та приватизації комунальної власності Дарницького району на квартиру АДРЕСА_2 було видано Свідоцтво про право власності на житло /а.с. 20/, відповідно до якого квартира була приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_4 - ? частини права власності на квартиру, ОСОБА_9 - 3/10 частини права власності на квартиру та ОСОБА_3 (хатня робітниця) - 1/5 частина права власності на квартиру.

Згідно із технічним паспортом /а.с. 19/ квартира АДРЕСА_2 складається із трьох жилих кімнат, житловою площею 43,40 кв.м., загальною площею 62,10 кв.м.

За матеріалами справи убачається, що ОСОБА_3 не перебувала у сімейних відносинах з особою наймача квартири, а працювала хатньою робітницею в сім'ї ОСОБА_4, тобто не являлась членом сім'ї наймача, перебувала з ним лише в трудових відносинах та проживала на даній житловій площі.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10, який був батьком позивача, помер, про що відділом реєстрації актів громадського стану Дарницького управління юстиції в м. Києві було зроблено актовий запис за № 252 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 23.05.2000 /а.с. 24/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3, про що відділом реєстрації актів громадського стану Дарницького управління юстиції в м. Києві було зроблено актовий запис за № 524 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 від 02.12.2000 /а.с. 23/.

Після смерті ОСОБА_3 спадщина на 1/5 частини квартири АДРЕСА_2 не відкривалася, так як вона була одинокою жінкою, все життя пропрацювала хатньою робітницею та прожила в сім'ї ОСОБА_10.

Інші співвласники 1/5 частину квартири АДРЕСА_2, яка належала померлій ОСОБА_3, на своє ім'я не оформили, проте продовжували добросовісно користуватися 1/5 частини квартири, яка належала померлій.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_10, який був дідом позивача та якому належала ? частини спірної квартири, про що відділом реєстрації смерті у м. Києві було зроблено актовий запис за № 15479 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 від 05.11.2000 /а.с. 25/.

Спадщину після ОСОБА_4 прийняла його дружина ОСОБА_9, яка на той час була єдиною спадкоємицею, про що 04.02.2003 державним нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори Гавриленко А.М. було видано свідоцтво про спадщину за законом за реєстровим номером 1у-328, спадкова справа 476, що зареєстроване в БТІ міста Києва від 19.12.2003 в реєстровій книзі № д.72-122 на ? частину вказаної квартири.

З моменту реєстрації права власності в БТІ, а саме з 19.12.2003, ОСОБА_9 була єдиною власницею спірної квартири, а також і правомірним добросовісним набувачем 1/5 частини квартири АДРЕСА_2, яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3

28.05.2010 між ОСОБА_9 та позивачем укладено договір дарування 8/10 частини квартири АДРЕСА_2 /а.с.21/. Відповідно до п. 1 Договору Дарувальник передала у власність, а Обдарована прийняла у дарунок, належні Дарувальнику 8/10 частини квартири півд. Номером АДРЕСА_7, розташовану в будинку під номером АДРЕСА_6 безоплатно. Відповідно до п. 2 Договору право власності на 8/10 частини квартири у ,дарувальника підтверджується: Свідоцтвом про право власності на житло, видане Комітетом по оренді та приватизації комунальної власності Дарницького району в місті Києві від 23.03.1993 згідно з розпорядженням від 23.03.1993 № 845ж та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації міста Києва у реєстровій книзі № 1117 від 31.03.1993 на 3/10 частини вказаної квартири; Свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого Гавриленко А.М., державним нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори від 04.02.2003 за реєстровим номером 1у-328 (спадкова справа 476), зареєстрованого в БТІ міста Києва від 19.12.2003 в реєстровій книзі № д.72-122 на ? частину вказаної квартири.

Відповідно до Витягу наданого КП Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна № 32164436 від 23.11.2011 право власності на квартиру АДРЕСА_2 було зареєстровано в реєстрі за № 35242118 номер запису :1117 в книзі :д2-62,д369-2/4.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_9, яка була бабусею позивача, померла, про що відділом реєстрації смерті в місті Києві в Книзі реєстрації смертей зароблено актовий запис № 12886 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_5 /а.с.26/. Прямих спадкоємців, окрім позивачки, в ОСОБА_9 на день смерті не було. Крім того за життя ОСОБА_9 11.02.2003 склала заповіт на користь позивача, ОСОБА_1, за яким ОСОБА_9 усе майно, що буде їй належати на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, в т.ч.: сертифікати серії НОМЕР_6 виданого ЗАТ «ГПІ-5» на прості іменні акції в кількості 18 153 шт.; та квартиру АДРЕСА_2, а також все те, на що буде мати право /а.с.29/.

Після смерті ОСОБА_9 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 було відкрито спадкову справу № 2/2011. Позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,0840 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_7, що розташована за адресою: АДРЕСА_8, цільове призначення для ведення садівництва.

Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_2 не видавалося, так як на момент смерті 8/10 частини квартири, які належали ОСОБА_9, за життя були подаровані позивачу, яка була єдиною спадкоємицею ОСОБА_9

За даними витягу про державну реєстрацію прав Комунального підприємства Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна № 32164436 від 23.11.2011 8/10 частини квартири АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 за договором дарування/1125/28.05.2010 /а.с. 22/. Вказана обставина підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна /а.с. 27, 28/.

Після смерті ОСОБА_9, яка більше 10 років після смерті ОСОБА_3, яка була власницею 1/5 частини квартири, добросовісно володіла та користувалася спірною квартирою, позивач ОСОБА_1 є єдиним добросовісним набувачем 1/5 частини квартири АДРЕСА_2.

Розпорядженням Київського міського Голови від 19.02.2016 № 125/1 «Про перейменування бульвару, вулиць, площі та провулків у місті Києві» перейменовано бульвар АДРЕСА_9 на бульвар АДРЕСА_10 /а.с. 31-34/.

За даними звіту про незалежну оцінку вартості квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_11 (колишній бульвар АДРЕСА_9)АДРЕСА_3, вартість об'єкта оцінки (з округленням) складає 1 382 150,00 грн; вартість 1/5 частини об'єкта оцінки (з округленням) складає 276 430,00 грн /а.с.35-40/.

Предметом судового розгляду у цій справі є визнання права власності на частину квартири.

Згідно із ч. 5 ст. 5 Закону України від 19.06.1992 № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон) кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 вказаного Закону передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

За приписами ст. 3 Закону приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю.

Відповідно до п. 5 діючого на той час Положення Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.009.1992 № 56 «Про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян» передбачалось, що передача займаних квартир здійснюється у приватну та спільну власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім'ї з обов'язком визначенням уповноваженого власника квартири.

За нормою ст. 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя.

Таким чином за матеріалами справи підтверджено, що приватизація 1/5 частини спірної квартири на ім'я ОСОБА_3 була проведена, при цьому вона не перебувала у сімейних відносинах із особою наймача ОСОБА_4, а працювала хатньою робітницею в сім'ї ОСОБА_4, тобто не являлась членом сім'ї наймача, а перебувала з ним у трудових відносинах та проживала на даній житловій площі.

Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За приписами ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Як роз'яснено в п.п. 9, 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно дочастини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Ураховуючи положенняпункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності (п. 13 Постанови).

Згідно із ч.ч. 1,2 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом.

При здійсненні свої прав особа зобов'язана утриматись від дій, які могли б порушувати права інших осіб (ч. 2 ст. 13 ЦК України).

За приписами ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на сьогоднішній день позивач користується спірною квартирою, зокрема проводить ремонт, сплачує комунальні платежі, проте не має повного оправа повноцінно володіти, користуватися та розпоряджатися всією квартирою, так як 1/5 частина квартири АДРЕСА_4, яка була приватизована на ім'я ОСОБА_3 на сьогоднішній день нікому не належить, але частиною якої, починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто з дня смерті ОСОБА_3, та до моменту смерті, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4, добросовісно набула та користувалася ОСОБА_15, спадкоємицею якої є позивач, яка після смерті ОСОБА_9 добросовісно користується та утримує спірну квартиру.

Крім цього, позивач добросовісно володіє та користується 1/5 частиною квартири АДРЕСА_4, яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3, більше 16 років, що з урахуванням часу протягом якого добросовісно володіла та користувалася цією частиною квартири ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4, спадкоємицею якої за заповітом є позивач. У зв'язку з юридичним неоформленням належним чином права власності на 1/5 частини спірної квартири, через юридичну необізнаність, позивачу як законному добросовісному набувачу та користувачу квартирою створюються перешкоди у реалізації її прав, передбачених ч. 1 ст. 317 ЦК України, оскільки за документами їй належить лише 8/10 (4/5) частини спірної квартири. Дані обставини свідчать про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Суд не здійснює розподіл судових витрат, оскільки позивачем не заявлено відповідну вимогу.

На підставі викладеного вище, керуючись Положенням Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.009.1992 № 56 «Про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян», Законом України від 19.06.1992 № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. 156 ЖК УРСР, ст.ст. 12, 13, 15, 16, 317, 344 ЦК України, ст.ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України,

УХВАЛИВ:

позовні вимоги ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Київська міська державна адміністрація, про визнання права власності на 1/5 частини квартири- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_8, виданий 06 грудня 2000 року Печерським РУ ГУ МВСА України в м. Києві, право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_5 (колишня назва ОСОБА_16) в місті Києві, яка належала ОСОБА_3.

Копію рішення видати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набираєзаконної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд м. Києва у строки, встановлені статтею 354 ЦПК України.

Інформацію стосовно справи, що розглядається, можна отримати за адресою: м. Київ, вул. І. Сергієнка, 3, та на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/fair/sud2604.

Складення повного тексту - 22.06.2018.

Суддя В. Шевченко