Справа №752/7035/17
Провадження № 2/752/973/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29.08.2018 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Якушко Т.А,,

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності,

в с т а н о в и в:

позивачі звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири № 9, загальною площею 67 кв.м., житловою площею 22,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладеного 21.02.2017 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, ОСОБА_3, визнання за ОСОБА_2, ОСОБА_3 права власності на квартиру АДРЕСА_1, стягнення з відповідача судових витрат у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.10.2013 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, ОСОБА_3 укладено попередній договір, відповідно до якого сторони зобов»язались в майбутньому до 18.03.2017 р. включно укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Крім того, того ж дня був укладений договір про забезпечення виконання зобов»язань.

Сторони, укладаючи договір, погодили, що оформлення Основного договору можливе лише за умови виплати повної вартості квартири, підтвердженням чого є нотаріально посвідчена заява ОСОБА_4 про сплату відповідної грошової суми.

Відповідач заявою від 21.02.2017 р. підтвердив, що отримав від позивачів 759780 гривень в рахунок виконання зобов»язань за Попереднім договором від 18.10.2013 р.

Крім того, позивачі зазначають, що з моменту укладення Поперднього договору ОСОБА_2 були передані ключі від квартири та надано право користування нею, позивачами був укладений договір з експлуатуючою організацією на утримання будинку та прибудинкової території вони несли всі витрати по оплаті наданих комунальних послуг, а тому вважали себе повноцінними власниками зазначеного майна.

27.02.2017 р. позивачі звернулись письмово з листом до ОСОБА_4 про укладення договору купівлі-продажу квартири з метою подальшої реєстрації права власності, однак 16.03.2017 р. останній повідомив, що не зможе укласти договір з незалежних від нього підстав.

Оскільки у визначений законом спосіб позивачі позбавлені права укласти договір купівлі-продажу квартири, і ними були виконані всі умови Попереднього договору, здійснена оплата квартири, однак відповідач ухиляється від укладення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу майна, позивачі просять в судовому порядку визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 дійсним і визнати за ними право власності.

Представник позивачів в судовому засіданні підтримала позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просила суд позов задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві, посилаючись на те, що відповідач ухиляться від виконання зобов»язань за Попереднім договором купівлі-продажу квартири, подав заяву про неможливість укладення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири, а тому на підставі ст.220 ЦК України представник позивачів просить задовольнити позов і визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 дійсним та визнати за позивачами право власності на квартиру.

Відповідач повторно в судове засідання не з»явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся за місцем реєстрації, судова повістка повернулась до суду за закінченням терміну її зберігання.

Оскільки відповідач у відповідності до положень ст.ст. 128, 130 ЦПК України був повідомлений судом про місце і час судового розгляду, суд вважає за можливе провести розгляд справи у його відсутність.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.10.2013 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, ОСОБА_3 укладено попередній договір, відповідно до якого сторони зобов»язались в майбутньому до 18.03.2017 р. включно укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Сторони домовились, що продаж зазначеного майна буде вчинено за ціною 759780 гривень, що на дату укладання цього Договору за офіційним курсом становить еквівалент 93800 доларів США.

Зазначений договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за № 1937.

Того ж дня між сторонами був укладений договір про забезпечення виконання зобов»язань, предметом якого є зобов»язання сторін згідно з Попереднім договором щодо укладення та виконання договору купівлі-продажу квартири і здійснення оплати в порядку, встановленому цим договором, в рахунок оплати за квартиру АДРЕСА_1..

Сторони, укладаючи договір, погодили, що оформлення Основного договору можливе лише за умови виплати повної вартості квартири, підтвердженням чого є нотаріально посвідчена заява ОСОБА_4 про сплату відповідної грошової суми.

Відповідно до п. 2.4 Договору про забезпечення виконання зобов»язань сторони погодили, що укладення та оформлення Основного договору можливе лише у випадку, якщо суми коштів, визначених в п.2.2.2 Договору, який встановлює порядок внесення коштів в рахунок вартості квартири, будуть повністю сплачені до моменту укладення та оформлення Основного договору.

Відповідач заявою від 21.02.2017 р., яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, і зареєстрована за № 176, підтвердив, що отримав від позивачів 759780 гривень в рахунок виконання зобов»язань за Попереднім договором від 18.10.2013 р.

27.02.2017 р. ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись з письмовою заявою до ОСОБА_4 про виконання умов Попереднього договору від 18.10.2013 р. та укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

16.03.2017 р. ОСОБА_4 повідомив позивачів про неможливість укладення договору купівлі-продажу квартири до 18.03.2017 р. з незалежних від нього причин.

Хоча відповідач у своїй заяві про неможливість укладення ним договору купівлі-продажу квартири і не зазначає причини неможливості вчинення таких дій, в ході розгляду справи судом встановлено, що АДРЕСА_1 обтяжена податковою заставою відповідно до рішення ДПІ у Дарницькому району ГУ ДФС у м.Києві від 16.04.2015 р. та арештом відповідно до ухвали Печерського районного суду м.Києва від 06.07.2015 р.

Позивачі звернулись до суду і просять відповідно до положень ст. 220 ЦК України визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 дійсним.

Відповідно до ст.220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч. 2 цієї ж статті, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Згідно із ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу жилого будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

В пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз»яснено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК (435-15) не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК (435-15). Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення позову.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України і в зв»язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя