АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 року

м. Харків

справа № 641/2408/17

провадження № 22-ц/790/2948/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про стягнення коштівза апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова 13 березня 2018 року (в складі судді Колодяжної І.М.),

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року ОСОБА_1звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про стягнення коштів, в якому просила стягнути на її користь частину спільних коштів (1/2), які були передані відповідачу її чоловіком - ОСОБА_3 (що підтверджується розпискою відповідача ), а саме: 18000/2=9000 доларів США, що на час подачі позову за офіційним курсом, встановленим НБУ складає : 9000х27,1189 = 244 070 грн. 10 коп.

В обґрунтування позову посилалась на те, що у 2007 році вона та її чоловік ОСОБА_3, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, придбали автомобіль НОМЕР_1, заплативши відповідачу, власнику автомобіля, кошти у розмірі 18 000,00 доларів США, про що свідчить розписка. ОСОБА_3 домовився з ОСОБА_2 про оформлення придбаного автомобіля. Весь час, майже 10 років вона вважала, що автомобіль є спільною власністю подружжя, вони користувалися ним, витрачали спільні кошти на його обслуговування, ремонт, страховку. 12.01.2017 року ОСОБА_3 подав позов до суду про розірвання шлюбу з нею. Готуючи документи для поділу майна, нею здійснено запит до єдиного державного реєстру МВСУ, згідно відповіді автомобіль не зареєстровано за ОСОБА_3 і не є спільною власністю. Після розмови з ОСОБА_3 під час підготовки документів про розірвання шлюбу та поділ майна, вона знайшла розписку відповідача і дізналася, що незважаючи на вимоги закону, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 оформили факт передачі коштів у якості сплати вартості транспортного засобу лише розпискою. Таким чином, ухилившись від укладання договору купівлі-продажу автомобіля відповідач безпідставно отримав спільні кошти позивача та третьої особи ОСОБА_3 у якості сплати вартості транспортного засобу.

У судовому засіданні представники позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали, просили задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, пояснив, що відносно купівлі-продажу автомобіля складено розписку, але угода не відбулася. Довіреність з правом продажу автомобіля він надав приблизно через 2-3 тижні. Ініціатором продажу був ОСОБА_3, який 10 років користувався автомобілем за генеральною довіреністю. Коли угода не відбулася відповідач не вимагав у ОСОБА_3 повернення розписки.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог. Вважає, що договору купівлі - продажу не було, тому розділити кошти які не отримувалися неможливо.

Представник третьої особи ОСОБА_7 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що позов є необґрунтованим, так як розписка не встановлює факт передачі грошових коштів.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова 13 березня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про стягнення коштів відмовлено.

Не погодившись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулась на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи свої апеляційні доводи, апелянт зазначила, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення, доводи позивача не було враховано та не надано їм мотивованої правової оцінки. Крім того, не надано мотивованої правової оцінки завідомо неправдивим свідченням третьої особи та неправдивим поясненням відповідача.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження її вимог.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 19 січня 2017 року, між позивачем ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) Ю.О. та третьою особою ОСОБА_3 11 жовтня 2003 року укладено шлюб.

26 вересня 2007 року відповідач ОСОБА_2 надав письмову розписку, відповідно до якої він продав автомобіль марки Фольцваген Пасат 2002 року випуску, д. н. АХ 4639 КХ третій особі ОСОБА_3 за 18 000 доларів США.

Згідно довідки Регіонального сервісного центру в Харківській області Міністерства внутрішніх справ України від 17.05.2017 року, автомобіль Фольцваген Пасат, 2002 року випуску, д.н АХ 4639 КХ у 2004 році був зареєстрований за відповідачем ОСОБА_2

Як вбачається з довідки Регіонального сервісного центру в Харківській області Міністерства внутрішніх справ України від 20.09.2017 року, автомобіль Фольцваген Пасат, 2002 року випуску, 20.04.2017 року перереєстрований на імя ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, в ТСЦ №6341 РСЦ МВС в Харківській області, на підставі договору купівлі-продажу № 4292/17/000694 від 20.04.2017 року, виданого в ТФ «Полюс» ПП, згідно якого сума автомобіля складає 45000 грн. На транспортний засіб закріплені номерні знаки АХ4639КХ та оформлено свідоцтво про реєстрацію СХМ258468.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно статті 346 ЦК України право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам'яток культурної спадщини;6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; 8) звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; 9) реквізиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (частина 2 статті 60 СК України).

Матеріали справи свідчать, що відповідно до копії довіреності від 26.09.2007 року, ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_3 управляти та розпоряджатися належним йому автомобілем НОМЕР_2, довіреність надана з правом продажу.

Спірний автомобіль з 2004 року по 2017 рік був зареєстрований за відповідачем.

Наявність розписки не підтверджує перехід права власності на автомобіль від відповідача до третьої особи, оскільки законодавством визначено виключний перелік документів, які підтверджують правомірність придбання транспортних засобів.

Так, відповідно до пункту 1 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, встановлюється єдиний на території України порядок державної реєстрації та обліку автомобілів. Розділом «Державна реєстрація транспортних засобів» визначено документи, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів. При цьому, відповідно до ч.2 п.8 Порядку, документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, є зокрема, - договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, договори купівлі-продажу транспортних засобів, оформлені в Державтоінспекції, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби.

У пункті 2 Правил вказано, що вони є обов'язковими для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів.

Такі вимоги є суттєвими умовами при укладені договору купівлі-продажу автомобіля і їх недотримання не дає підстав вважати, що такий правочин відбувся.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що сама по собі розписка, не підтверджує перехід права власності на автомобіль від відповідача до третьої особи, оскільки законодавством визначено виключний перелік документів, які підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, а тому вказані документи, без дотримання обов'язкового порядку щодо відчуження транспортного засобу відповідно до статті 58 ЦПК України не можуть вважатись належними доказами, так як суперечать вимогам чинного законодавства, яке встановлює особливий порядок укладання договорів щодо транспортних засобів.

Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що написання розписки від 26 вересня 2007 року не свідчить про укладення між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договору купівлі-продажу автомобілю марки Фольцваген Пасат ,2002 року випуску, д.н АХ 4639 КХ, що не потягло настання правового наслідку у вигляді переходу права власності на спірний автомобіль та не підтверджує факт передачі грошових коштів ОСОБА_3 ОСОБА_9.

Згідно ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі №6-122цс14, яка є обов'язковою у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України, зазначено, що норма ст. 1212 ЦК України застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції в якості свідка ОСОБА_4 пояснив, що не був присутнім при передачі грошових коштів, йому це відомо зі слів позивача та третьої особи. Транспортним засобом керувала позивач, а про реєстрацію автомобіля йому не відомо.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 зазначав, що ніяких коштів він ОСОБА_2 не передавав, розрахунку не було. З відповідачем він знайомий давно, разом працюють. ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 свій склад, а останній йому - свій автомобіль Фольцваген. Автомобіль передавався на підставі нотаріальної довіреності, до розписки була усна домовленість. Грошових коштів за користування автомобілем відповідачу він не надавав. Свідки були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання і відмову від показань (а.с.64, 94).

Із копії довіреності від 26.09.2007 року убачається, що відповідач ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_3 управляти та розпоряджатися належним йому автомобілем, довіреність надана з правом продажу.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача пояснив, що позивачка також користувалась автомобілем, і її посилання на те, що вона не знала, що вона керувала автомобілем на підставі довіреності безпідставні, оскільки як водій, вона не могла не бачити, що користування автомобілем відбувається на підставі довіреності.

20.04.2017 року спірний автомобіль був перереєстрований на імя ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, в ТСЦ №6341 РСЦ МВС в Харківській області, на підставі договору купівлі-продажу № 4292/17/000694 від 20.04.2017 року, виданого в ТФ «Полюс» ПП, згідно якого сума автомобіля складає 45000 грн. На транспортний засіб закріплені номерні знаки АХ4639КХ та оформлено свідоцтво про реєстрацію СХМ258468.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позову.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова 13 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 22 червня 2018 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

ОСОБА_10