Постанова

Іменем України

29 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 466/2212/16-ц

провадження № 61-18033св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Біля Цитаделі»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_4, на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 20 жовтня 2016 року у складі судді Невойта П. С. та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 09 березня 2017 року у складі колегії суддів: Левика Я. А., Ванівського О. М., Струс Л. Б.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Біля Цитаделі» (далі - ТОВ «Біля Цитаделі») про поновлення на роботі.

Позов мотивований тим, що згідно з рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Біля Цитаделі», оформленим протоколом від 18 лютого 2014 року № 5, його призначено на посаду директора ТОВ «Біля Цитаделі». Згідно з рішенням загальних зборів учасників, оформленим протоколом від 11 листопада 2015 року № 1, його звільнено з посади директора на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України.

З наказом про звільнення його не ознайомлено, трудову книжку видано не було. Про вчинене порушення, за яке його звільнено, пояснень у нього не відбирали та не запрошували на збори учасників, де розглядалося це питання.

Позивач одноразового грубого порушення трудових обов'язків не допускав, а протокол зборів учасників ТОВ «Біля Цитаделі» від 11 листопада 2015 року є підроблений, оскільки в ньому є посилання на обставини, які ще не настали, а саме сплата штрафу, що відбулося 12 листопада 2015 року.

Про своє звільнення з посади він дізнався 09 лютого 2016 року під час розгляду іншої справи у Господарському суді Львівської області.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_3 просив суд поновити його на посаді директора ТОВ «Біля Цитаделі», визнати недійсними зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо керівництва ТОВ «Біля Цитаделі», внесені 16 листопада 2015 року за № 9028526 реєстратором Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Кіх С. Б.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 20 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 09 березня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ОСОБА_3 належним чином було повідомлено про звільнення з посади директора ТОВ «Біля Цитаделі» та направлено на його адресу наказ про звільнення, який він отримав 30 листопада 2015 року.

Звернувшись до суду з указаним позовом 01 березня 2016 року, позивач поважних причини пропуску строку, передбаченого частиною першою статті 233 КЗпП України, не навів.

У квітні 2017 року до суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_3, подана представником ОСОБА_4., у якій вона, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що копії наказу про звільнення позивачу вручено не було, трудова книжка не видавалась, а тому висновок судів попередніх інстанцій про пропуск ОСОБА_3 строку звернення до суду з цим позовом є неправильним.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 серпня 2017 року справу № 466/2212/16-ц призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 466/2212/16-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд установив, що відповідно до наказу від 05 березня 2014 року № 1 на підставі рішення загальних зборів учасників ТОВ «Біля цитаделі» від 18 лютого 2014 року ОСОБА_3 призначено на посаду директора ТОВ «Біля цитаделі».

Відповідно до наказу від 11 листопада 2015 року № б/н на підставі протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Біля цитаделі» від 11 листопада 2015 року № 1 ОСОБА_3 звільнено з посади директора ТОВ «Біля цитаделі» на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України у зв'язку допущенням одноразового грубого порушення трудових обов'язків директора, зокрема, він розпочав виконання будівельних робіт, а саме земельних робіт (вибрання грунту, влаштування котловану) з будівництва багатоповерхового житлового будинку на вулиці Поповича, 6а у м. Львові без виготовлення та затвердження проектної документації на будівництво та дозвільних документів на право виконання будівельних робіт, що призвело до матеріальних збитків товариства.

Протоколом зборів товариства від 03 жовтня 2016 року виправлено описку в написанні дати у протоколі від 11 листопада 2015 року та зазначено дату зборів 14 листопада 2015 року. Згідно з наказом від 03 жовтня 2016 року внесено зміни до наказу від 11 листопада 2015 року та виправлено описку щодо дати наказу на 14 листопада 2015 року.

Згідно з відміткою про вручення поштового відправлення наказ про звільнення ОСОБА_3 отримав 30 листопада 2015 року.

Щодо отримання позивачем рекомендованого поштового повідомлення саме 30 листопада 2015 року не заперечувала в судовому засіданні і його представник.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

Статтею 47 КЗпП передбачено, що в разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу про звільнення з роботи. Цього самого дня власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові належно оформлену трудову книжку.

Відповідно до статті 233 КЗпП України для звернення з позовами про поновлення на роботі встановлено спеціальний строк - один місяць, який, на відміну від загального, обчислюється з дня вручення працівникові копії наказу про звільнення або з дня видачі йому трудової книжки.

Оскільки ОСОБА_3 був директором ТОВ «Біля цитаделі» і трудова книжка знаходилась безпосередньо у нього, наказ про звільнення він отримав 30 листопада 2015 року, а також виходячи з того, що з 20 листопада 2015 року позивач не отримував заробітної плати, суди попередніх інстанцій дійшли правильно висновку про відмову в задоволенні позову з підстав пропуску строку, передбаченого статтею 233 КЗпП України.

Аргументи касаційної скарги, які є аналогічними аргументам, викладеним ОСОБА_3 а апеляційній скарзі, спростовуються встановленими обставинами і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 20 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 09 березня 2017 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані.

Керуючись статтями 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_4, залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 20 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 09 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

СуддіН. О. Антоненко В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило