АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

13 червня 2018 року

м. Харків

справа № 645/2884/17

провадження № 22ц/790/2745/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Огар І.В.,

імя (найменування) сторін:

позивач ОСОБА_1,

відповідач ОСОБА_2,

відповідач ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2018 року в складі судді Горпинич О.В.,

у с т а н о в и в :

07 липня 2017 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та просила:

- зобовязати відповідачів виконати мирову угоду від 24 лютого 2004 року, затверджену ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 24 лютого 2004 року по цивільній справі № 2-659/04 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поновлення порушеного права користування житловим приміщенням та вселення в квартиру;

- укласти із нею нотаріальний договір про поділ спадкового майна 1/4 частини квартири АДРЕСА_1.

Позов мотивовано тим, що 30 березня 2003 року померла ОСОБА_5, після смерті якої відкрилася спадщина у розмірі 1/2 частини квартири АДРЕСА_2. ОСОБА_1, 07 листопада 2003 року отримала Свідоцтво про право власності на спадщину за законом, до складу якої увійшла, в тому числі, 1/4 частина вказаної квартири. Інша частка спадкового майна залишена відкритою за іншим спадкоємцем ОСОБА_4, яким Свідоцтво про право власності на спадщину за законом не отримано.

24 лютого 2004 року Харківським районним судом Харківської області постановлено ухвалу про затвердження мирової угоди між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, відповідно до умов якої:

- ОСОБА_4 відмовляється від позову до ОСОБА_1 про поновлення порушеного права - вселення та усунення перешкод в користуванні 1/4 частиною квартири АДРЕСА_2;

- до 25 березня 2004 року ОСОБА_4 зобовязується укласти з ОСОБА_1 нотаріальний договір про поділ спадкового майна з урахуванням неможливості виділу в натурі 1/4 спадкової частини позивача в квартирі без шкоди господарському призначенню житлового приміщення;

- ОСОБА_1 зобовязується до 15 березня 2004 року виплатити ОСОБА_4 грошову компенсацію в сумі 2000 грн. за належну йому 1/4 частину квартири АДРЕСА_2, а ОСОБА_4 надати ОСОБА_1 відповідну розписку про отримання зазначених коштів;

- ОСОБА_1 зобовязується до 25 березня 2004 року укласти з ОСОБА_4 нотаріальний договір про поділ спадкового майна з урахуванням виплаченої йому грошової компенсації за належну йому 1/4 частину вказаної квартири.

12 березня 2004 року ОСОБА_1 виплатила ОСОБА_4 грошову компенсацію за належну йому 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 в розмірі 2000 грн., про що останній надав письмову розписку.

Зазначала, що 19 березня 2004 року ОСОБА_4 для укладення договору про поділ спадкового майна до Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області не зявився, правовстановлюючих документів на спадкове майно не переоформив. Постановою державного нотаріуса було відмолено у вчиненні нотаріальної дії, а саме в посвідчені договору про поділ спадкового майна, що залишилася після смерті ОСОБА_5, померлої 30 березня 2004 року.

07 вересня 2013 року ОСОБА_4 помер. Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 є доньки померлого - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які в передбачений законом строк прийняли спадщину після смерті батька та були обізнаними з умовами мирової угоди. Посилаючись на те, що відповідачі ухиляються від добровільного виконання вказаної мирової угоди, ОСОБА_1 просила задовольнити позов.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_4, за життя, зявився до нотаріуса з метою укладення нотаріального договору про розподіл спадкового майна, про що було зазначено в мировій угоді суду від 24 лютого 2004 року. Проте постановою нотаріуса від 19 березня 2004 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 відмовлено в посвідченні договору про розподіл спадкового майна у звязку з відсутністю у ОСОБА_4 правовстановлюючих документів. Оскільки відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові, суд першої інстанції вважав, що підстав для застосування строку позовної давності немає.

28 березня 2018 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на підстави, передбачені статтею 376 ЦПК України, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки всім обставинам справи та наданим позивачем доказам, тому ухвалено незаконне та необґрунтоване рішення. Відповідно до норм статтей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Тобто, до складу спадщини увійшло зобовязання ОСОБА_4 за мировою угодою, затвердженою ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 24 лютого 2004 року, а саме - укласти з ОСОБА_1 нотаріальний договір про поділ спадкового майна 1/4 частини квартири АДРЕСА_3 в Харкові (колишня адреса - квартира АДРЕСА_4). З прийняттям спадщини після смерті батька ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прийняли і зобовязання ОСОБА_4 перед ОСОБА_1

Відповідачі рішення суду першої інстанції не оскаржили, відзив на апеляційну скарги не надали.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Матеріали справи свідчать, що 24 лютого 2004 року Харківським районним судом Харківської області постановлено ухвалу про затвердження мирової угоди між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, відповідно до умов якої:

- ОСОБА_4 відмовляється від позову до ОСОБА_1 про поновлення порушеного права - вселення та усунення перешкод в користуванні 1/4 частиною квартири АДРЕСА_4;

- до 25 березня 2004 року ОСОБА_4 зобовязується укласти з ОСОБА_1 нотаріальний договір про поділ спадкового майна з урахуванням неможливості виділу в натурі 1/4 спадкової частини позивача в квартирі без шкоди господарському призначенню житлового приміщення;

- ОСОБА_1 зобовязується до 15 березня 2004 року виплатити ОСОБА_4 грошову компенсацію в сумі 2000 грн. за належну йому 1/4 частину квартири АДРЕСА_4, а ОСОБА_4 надати ОСОБА_1 відповідну розписку про отримання зазначених коштів;

- ОСОБА_1 зобовязується до 25 березня 2004 року укласти з ОСОБА_4 нотаріальний договір про поділ спадкового майна з урахуванням виплаченої йому грошової компенсації за належну йому 1/4 частину вказаної квартири.

07 вересня 2013 року ОСОБА_4 помер.

Приватним нотаріусом Балаклійського районного нотаріального округу ОСОБА_6 30 вересня 2013 року було заведено спадкову справу за № 29/2013 після смерті ОСОБА_4, померлого 07 вересня 2013 року за заявами про прийняття спадщини спадкоємцями: доньками ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а. с. 16, 73, 74).

Відповідно до статті 175 ЦПК України, чинної на час укладення мирової угоди, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обовязків сторін та предмета позову. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. До ухвалення судового рішення у звязку з укладенням сторонами мирової угоди суд розяснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії. У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 11 листопада 2015 року № 6-342цс15, ухвала суду про визнання мирової угоди є виконавчим документом і підлягає виконанню державною виконавчою службою лише в разі, якщо ця ухвала відповідає вимогам, передбаченим Закону України «Про виконавче провадження». В разі невиконання однією зі сторін зобовязань за умовами мирової угоди, інша сторона угоди може звернутися до державної виконавчої служби для примусового виконання ухвали суду про затвердження мирової угоди, якщо ця ухвала відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», але інша сторона угоди також не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. При цьому звернення заінтересованої особи до суду із зазначеним позовом без попереднього отримання постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження не є підставою для відмови в задоволенні такого позову.

Позов ОСОБА_1 мотивувала тим, що на підставі норм статтей 1216, 1218 ЦК України, до складу спадщини після смерті ОСОБА_4 увійшло його зобовязання за мировою угодою, затвердженою ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 24 лютого 2004 року, а саме - укласти з ОСОБА_1 нотаріальний договір про поділ спадкового майна 1/4 частини квартири АДРЕСА_3 в Харкові (колишня адреса - квартира АДРЕСА_4). З прийняттям спадщини після смерті батька ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прийняли і зобовязання ОСОБА_4 перед ОСОБА_1

Мирова угода за своєю правовою природою є договором, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не приводить до вирішення спору по суті, вона ґрунтується на взаємовигідних для обох сторін умовах і повинна виконуватися добровільно.

З позовом до ОСОБА_4 про спонукання до виконання мирової угоди ОСОБА_1 не зверталася.

З огляду на це, правові підстави для задоволення позову, предявленого до спадкоємців, відсутні.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

З урахування викладеного, ухвала Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2018 року є законною, підстави для її скасування відсутні.

Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 19 червня 2018 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді Р.М. Піддубний

ОСОБА_7