Постанова

Іменем України

18 червня 2018 року

м. Київ

справа № 199/183/17

провадження № 61-7334св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: КратаВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2017 року у складі судді: Руденко В. В. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2017 року у складі суддів: Варенко О. П., Городничої В. С., Красвітної Т. П.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ПАТ «ОТП Банк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 18 жовтня 2007 року між нею та ЗАТ «ОТП Банк» укладений кредитний договір № МL- 302/354/2007 та договір іпотеки № РСL-302/354/2007 від 18 жовтня 2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М.

30 листопада 2016 року, після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження позивач через свого представника дізналась про винесення державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського ВДВС м. Дніпропетровськ ГТУЮ Малюк І. В. постанови про відкриття виконавчого провадження № 52674113 від 04 жовтня 2016 року з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіної Л. Л. № 10783 від 14 грудня 2009 року про звернення стягнення на нерухоме майно: кв. НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за рахунок звернення стягнення на заставлене нерухоме майно, для задоволення вимог відповідача по справі, яке є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк».

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 76743384 від 23 грудня 2016 року іпотекодержателем кв. НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Таким чином, позивач вважала, що ПАТ «ОТП Банк» не мав права задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки (кв. НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 1), оскільки не є іпотекодержателем. У зв'язку з чим просила визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2017 року в позовних вимогах відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що на момент вчинення спірного виконавчого напису відповідач був іпотекодежателем нерухомого майна, на яке звернуто стягнення, оскільки договір про відступлення право вимоги був укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг» 12 листопада 2010 року.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2017 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2017 року залишене без змін.

Ухвала мотивована тим, що у позивача відсутні встановлені законом підстави для захисту своїх прав шляхом визнання виконавчого напису таким що не підлягає виконанню, оскільки на момент вчинення виконавчого напису 14 грудня 2009 року відповідач був іпотекодержателем нерухомого майна. Також апеляційний суд не прийняв до уваги доводи про незаконність примусового стягнення державною виконавчою службою заборгованості за кредитним договором одночасно на підставі оспорюваного виконавчого напису від 14 грудня 2009 року та заочного рішення Амур-нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2011 року, оскільки вони не стосуються предмету позову до ПАТ «ОТП Банк».

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 подала касаційну скаргу на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 1 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2017 року, в якій просить оскаржені рішення скасувати і ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не надав оцінки тому факту, що після відступлення права вимоги та заміни іпотекодавця відповідач втратив право вимоги на пред'явлення вимог до позивача. Суд апеляційної інстанції не врахував, що підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і неправильність вимог боржника. Крім того, судам необхідно перевіряти належність кредитору права звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення його вимог за кредитним договором, правильність вимог, зазначених у виконавчому написі або встановити наявність (відсутність) об'єктивних обставин, коли виконавчий напис втратив чинність та не підлягає виконанню. ОСОБА_4 вважає, що відсутні підстави для оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження, а стягнення заборгованості за кредитним договором одночасно на користь ПАТ «ОТП Банк» на підставі виконавчого напису, та на користь ПАТ «ОТП Факторинг Україна» на підставі заочного рішення суперечить засадам справедливості, добросовісності та розумності.

Ухвалою Верховного Суду від 22 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 18 жовтня 2007 року між позивачем та ЗАТ «ОТП Банк» укладений кредитний договір № МL- 302/354/2007 та договір іпотеки № РСL-302/354/2007 від 18 жовтня 2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М.

14 грудня 2009 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Л. Л. вчинений виконавчий напис, реєстровий № 10783 про звернення стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно: АДРЕСА_1 з метою задоволення вимог ПАТ «ОТП Банк» в розмірі 1 249 126,11 грн.

04 жовтня 2016 року державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського ВДВС м. Дніпропетровськ ГТУЮ Малюк І. В. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 52674113 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіної Л. Л. № 10783 від 14 грудня 2009 року про звернення стягнення на нерухоме майно: кв. НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за рахунок звернення стягнення на заставлене нерухоме майно, для задоволення вимог ПАТ «ОТП Банк», яке є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк».

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права (у разі його порушення, невизнання або оспорювання) та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За відсутності порушення суб'єктивного права (інтересу) або ж за відсутності самого суб'єктивного права (інтересу) способи захисту не повинні застосовуватися.

Тлумачення статей 15, 18 ЦК України свідчить, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису в тому разі, коли особі, яка звертається за вчиненням виконавчого напису належить суб'єктивне право.

У постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 зроблено висновок, що відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Встановивши, що на момент вчинення спірного виконавчого напису (14 грудня 2009 року) ПАТ «ОТП Банк» було іпотекодержателем за договором іпотеки № РСL-302/354/2007 від 18 жовтня 2007 року, суди зробили обґрунтований висновок про відсутність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Оскільки оскаржені рішення залишені без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель