Справа № 507/799/18
Провадження № 2/507/347/2018
Номер рядка звіту 49
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2018 р. смт. Любашівка

Любашівський районний суд Одеської області

у складі : головуючого судді Вужиловського О.В.

за участю секретаря засідання Вододюк В.В.

позивача ОСОБА_2

представника відповідачів ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Любашівка Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання батька,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Любашівського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання батька. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що він являється пенсіонером, хворіє, потребує матеріальної допомоги, а тому просив ухвалити рішення про стягнення з відповідачів аліментів на його утримання в розмірі 1000 грн. з кожного.

В судовому засіданні позивач пояснив, що відповідачі по справі являються його дітьми. Він виростив дітей, надав їм освіту, постійно їх матеріально підтримував та допомагав їм. В 1997 році він розлучився і переїхав жити в інший населений пункт, де в подальшому і проживає. Він являється пенсіонером, постійно хворіє, отримує пенсію в розмірі 1514 грн. Інших доходів він не має, а потребує матеріальної допомоги, так як йому необхідно витрачати кошти на лікування, на оплату комунальних послуг, на продукти харчування та одяг. Відповідачі мають постійне місце роботи, отримують значні доходи, мають власне житло, а тому позивач вважає, що вони мають змогу надавати йому матеріальну допомогу. Тому, просив задовольнити його позов, ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів аліменти на його утримання в розмірі 1000 грн. з кожного.

Представник відповідачів в судовому засіданні позов не визнала повністю, просила відмовити в його задоволенні посилаючись на наступне. Дійсно, позивач є батьком відповідачів. З 1997 року позивач взагалі не надавав матеріальної допомоги відповідачам, не спілкувався з ними. Відповідачі власного житла не мають. ОСОБА_5 проживає з дружиною та двома неповнолітніми дітьми в будинку, який наймає, працює водієм. ОСОБА_4 свого житла не має, проживає в будинку, що належить матері та позивачу. Має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей. ОСОБА_6 свого житла не має, на даний час не працює. Крім того, позивач отримує пенсію, є власником двох будинків та двох земельних ділянок сільськогосподарського призначення, з яких отримує дохід. Тому, вважає, що позивачем не доведено, що він потребує матеріальної допомоги, а відповідачі взмозі надати йому таку допомогу. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до ст. 81 КПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно копій актових записів про народження та одруження позивач дійсно являється батьком відповідачів (а.с. 26-29, 64).

З пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 видно, що ОСОБА_2 являється пенсіонером з 11.04.2006 року (а.с. 5).

Згідно довідки Любашівської селищної ради Одеської області № 1833 від 07.06.2018 року, акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_1 разом із дружиною - ОСОБА_7, а зареєстрований в АДРЕСА_2. (9-10).

З виписки із медичної картки № 370 видно, що ОСОБА_2 перебував на амбулаторному лікуванні в Любашівській ЦРЛ з 17.04.2018 року по 24.04.2018 року, а також згідно виписки із медичної картки від 28.03.2018 року ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні в Любашівській ЦРЛ з 18.03.2017 року по 28.03.2017 року (а.с. 12).

З Державних актів на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 22.06.2012 року та НОМЕР_3 від 26.12.2012 року видно, що ОСОБА_2 є власником двох земельних ділянок сільськогосподарського призначення, що розташовані на території Липецької сільської ради Подільського району Одеської області площею по 1.9243 га кожна (а.с. 47-49).

Згідно листа Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області № 1027/2.17 від 24.07.2018 року ОСОБА_2 являється власником житлового будинку АДРЕСА_3 (а.с. 50).

З договору дарування будинку від 17 червня 1997 року видно, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку в с. Солтанівка Любашівського району Одеської області (а.с. 52).

З довідки про доходи ОСОБА_5 видно, що він працює водієм в КВЕП «Подільськтеплокомуненерго» і його заробітна плата за шість місяців склала 38487 грн. 08 коп. (а.с. 53).

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_5 від 23 липня 2018 року ОСОБА_5 проживає у АДРЕСА_4. До складу його сім'ї входить співмешканка та двоє її дітей. Будинок не належить ОСОБА_5 на праві власності, він його наймає (а.с. 54).

З копії трудової книжки серії НОМЕР_4 видно, що ОСОБА_6 не працює, зареєстрована в квартирі АДРЕСА_3, що належить ОСОБА_8 (а.с. 55-57).

Згідно довідки Гвоздавської сільської ради Любашівського району Одеської області № 968 від 30.04.2018 року ОСОБА_4 проживає в АДРЕСА_5. До складу його сім'ї входять його мати, дружина та четверо неповнолітніх дітей (а.с. 58)

Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов'язок, передбачений ч.1 ст.202 СК України, не є абсолютним.

Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

Особа є такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання її майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов'язання у дочки, сина на утримання батьків можуть бути призначені за наявності юридичних складовихсукупності певних умов, а саме: мати, батько не були позбавлені батьківських прав та не ухилялися від виконання своїх батьківських обовязків; непрацездатність матері, батька; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення.

Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка, крім іншого, не забезпечена прожитковим мінімумом.

Крім того, суд рахує, що необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання матір'ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому при постановленні рішення слід зважати на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом.

З довідки Любашівського об'єднаного УПФУ від 07 червня 2018 року № 408 видно, що ОСОБА_2 отримує пенсію в розмірі 1514 грн. 29 коп. щомісячно (а.с. 8).

Відповідно до Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, а згідно з п.1.2. Методики визначення прожиткового мінімуму на одну особу та для осіб, які відносяться до основних соціальних і демографічних груп населення, затвердженої спільним Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства економіки України та Державного комітету статистики України від 17.05.2000 № 109/95/157 - прожитковий мінімум на одну особу та для осіб, які відносяться до основних соціальних і демографічних груп населення, складається з вартісних величин: набору продуктів харчування, достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я; мінімального набору непродовольчих товарів, необхідного для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості; мінімального набору послуг, необхідного для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

А тому враховуючи те, що прожитковий мінімум на 2018 рік встановлювався Законом України «Про Державний бюджет України нa 2018 рік», і для непрацездатних осіб був визначений з 01 липня 2018 року у розмірі 1435 грн., суд приходить до висновку, що пенсія, яку отримує позивач в сумі 1514 грн. 29 коп., повинна покривати його видатки.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що наданий час позивач проживає в будинку дружини ОСОБА_7, має на праві приватної власності нерухоме майно. Яке також може приносити йому дохід, а саме: житловий будинок в с.Солтанівка Любашівського району Одеської області, житловий будинок в с. Вестерничани Подільського району Одеської області по вул. Висовка, 5, дві земельні ділянки сільськогосподарського призначення на території Липецької сільської ради Подільського району Одеської області площею по 1.9243 га кожна.

Таким чином, оскільки пенсія позивача не є меншою, ніж встановлений законом прожитковий мінімум для категорії осіб, до якої він відноситься, позивач має на праві приватної власності нерухоме майно, яке може приносити йому дохід, підстави вважати, що позивач є особою, яка потребує сторонньої матеріальної допомоги, відсутні.

Крім того, позивачем взагалі не надано суду доказів своїх видатків (витрат на проживання, на лікування та інше). Витяги з медичної картки позивача не можуть бути прийняті судом в якості доказу важкого матеріального становища позивача, а також підтвердження розміру витрат, понесених ним на лікування.

Отже, потреба позивача у додатковій матеріальній допомозі на прожиття від відповідачів у зв'язку із недостатністю отримуваного доходу у суді не знайшла свого підтвердження. А відтак підстав для застосування до спірних правовідносин норми ч.1 ст.202 СК України та задоволення на цій підставі позовних вимог ОСОБА_2 в суду відсутні.

Враховуючи вище викладене, суд вважає, що в задоволенні вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення аліментів на його утримання необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 202-205 СК України, ст.ст. 12, 81, 263-268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання батька - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Одеської області через Любашівський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 21 вересня 2018 року о 15 годині.

Суддя: Вужиловський О.В.