Справа № 591/3176/17
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2018 року Сумський районний суд Сумської області у складі:
головуючого судді - Черних О.М.,
за участю секретаря судового засідання - Скрипка Соіна О.О.
представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2
відповідача - ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_4 (АДРЕСА_1) до ОСОБА_3 (вул. Набережна р. Стрілки, 54, м. Суми) про визнання недійсним п. 2.6. додатку № 1 до договору про надання правової допомоги та зустрічним позовом ОСОБА_3 (вул. Набережна р. Стрілки, 54, м. Суми) до ОСОБА_4 (АДРЕСА_1) про стягнення грошових коштів ,-
ВСТАНОВИВ:
До суду звернулась ОСОБА_4 з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним п. 2.6. його додатку № 1. Свої вимоги обґрунтовує тим, що даний пункт додаткової угоди суперечить вимогам Цивільного Кодексу України, Закону України «Про захист прав споживачів», Правилам адвокатської етики. А тому просила даний пункт 2.6 додатку № 1 визнати недійсним.
Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 22 лютого 2018 року зустрічна позовна заява прийнята до спільного розгляду з первісним позовом.
В судовому засіданні представники позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовні вимоги первісного позову підтримали в повному обсязі, з мотивів вказаних в позовній заяві. Заперечували проти задоволення зустрічного позову, надали суду письмовий відзив.
Відповідач в судовому засіданні ОСОБА_3 заперечував проти задоволення первісного позову, вважав його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, надав суду письмовий відзив. Зустрічний позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити.
Суд, вислухавши ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, вивчивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньо досліджених наявних у справі доказів вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити, виходячи з наступного.
Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Водночас, відповідно до частини 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Визнання правочину (угоди) недійсним є одним зі способів захисту цивільного права, відповідно до ст. 16 ЦК України.
Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Згідно ч.1 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», яка визначає форму та зміст договору про надання правової допомоги, договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.
Виходячи зі змісту положень ч.3 ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.
Згідно ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків
Згідно ч.1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторонами в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до положень статті 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.
За приписом статті 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що закон передбачає можливість розірвання договору про надання правової допомоги шляхом односторонньої відмови від договору.
Відповідно до частини 1 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із частинами 2, 3 вказаної статті договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту, а стаття 29 цього Закону передбачає, що у разі дострокового припинення або розірвання договору про надання правової допомоги за взаємною згодою сторін або на вимогу однієї із сторін клієнт зобов'язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об'єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання.
Відповідно до ст. 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 01.10.99 р., єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром.
Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.
За змістом ст. 34 Правил адвокатської етики адвокат має право, окрім гонорару, стягувати з клієнта кошти, необхідні для покриття фактичних витрат, повязаних з виконанням доручення, якщо обовязок клієнта з погашення цих витрат визначено угодою. В угоді про надання правової допомоги мають бути визначені види передбачуваних фактичних витрат, повязаних з виконанням доручення (оплата роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладу та нотаріального посвідчення документів, телефонних розмов тощо): порядок їх погашення (авансування, оплата по факту в певний строк і т. ін.) та може бути визначений їх обсяг.
До складу витрат, повязаних із оплатою правової допомоги, включаються витрати на оплату праці адвоката або іншого фахівця у галузі права (гонорар), а також відшкодування витрат, зумовлених наданням правової допомоги. Усі ці витрати повинні перебувати у безпосередньому причинному звязку із наданням правової допомоги у конкретній справі, а їх розмір повинен бути розумним.
Разом з тим склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Згідно роз'яснень у п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України (2004 року). Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Як вбачається з матеріалів справи між сторонами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір 05 вересня 2018 року про надання правової допомоги, що підтверджується копією договору (а.с. 6)
Згідно договору, адвокат ОСОБА_3 надає клієнту ОСОБА_4 правову допомогу з представництва його інтересів та захисту прав в усіх органах, установах, підприємствах, організаціях незалежно від їх форм власності та підпорядкування, перед фізичними особами, а також в судах усіх інстанцій з правами, наданими законом позивачу, відповідачу, третій особі, в тому числі з правом предявлення позову, повної чи часткової відмови від позовних вимог, визнання позову, зміни предмету позову, укладення мирової угоди, оскарження рішення суду, отримання виконавчого листа та предявлення його до виконання, без права одержання присудженого майна або грошей. При цьому розмір гонорару Адвоката визначається додатковою угодою.
Як вбачається з Додатку № 1 (а.с.7) розмір гонорару Адвоката визначається: попередня оплата; представництво інтересів в Зарічному районному суді в м. Суми …..; збір інформації; погодинна оплата послуг .
Адвокат ОСОБА_3 виконував свої обовязки і ОСОБА_4 сплачувала йому кошти за виконану роботу, про що в цілому не заперечували як представники позивача за первісним позовом так і відповідач за первісним позовом ОСОБА_3
Разом з тим, 25 травня 2017 року ОСОБА_3 надіслав вимогу ОСОБА_4 про розірвання договору та сплату коштів разом з додатковою угодою № 4 від 23 травня 2017 року, актом про надання послуг від 25 травня 2017 року та рахунком (а.с. 9-10,153,155).
Як вбачається з вимоги ОСОБА_3 вимагає сплатити на його користь суму штрафних санкцій за дострокове розірвання договору, посилаючись на п.2.6 Додатку № 1 договору від 05 вересня 2016 року.
При цьому, в п. 2.6 Додатку № 1 до договору про надання правової допомоги від 05 вересня 2016 року адвокат ОСОБА_3 не зазначає, за яку виконану ним роботу, або за які понесені ним витрати клієнт ОСОБА_4 повинна сплатити вказану суму. Суд звертає увагу, що Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» взагалі не передбачено такого виду гонорару адвокату, як додаткова винагорода або накладення штрафних санкцій, отже в цій частині договір суперечать ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст. 33 Правил адвокатської етики, а тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення первісного позову про визнання п. 2.6 Додатку № 1 до договору про надання правової допомоги від 05 вересня 2016 року недійсним.
Враховуючи вищевикладене та враховуючи те, що вимога зустрічної позовної вимоги в частині стягнення грошових коштів з ОСОБА_4 як додаткову винагороду витікає з п. 2.6 Додатку № 1 до договору про надання правової допомоги від 05 вересня 2016 року, то у відповідності до вимог ст. 216 ЦК України, ОСОБА_4 не зобовязана виконувати передбачені даним пунктом умови, оскільки вони визнані недійсними, а тому зустрічний позов суд визнає необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_3 судовий збір на користь держави в розмірі 704 грн. 80 коп.
Керуючись ст.263,265,280-282 суд ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Позовну заяву ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1) до ОСОБА_3 ( вул. Набережна р. Стрілки, 54, м. Суми) про визнання недійсним п. 2.6 додатку № 1 до договору про надання правової допомоги задовольнити.
Визнати недійсним п. 2.6. додатку № 1 від 05.09.2016 року договору про надання правової допомоги від 05 вересня 2016 року, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_3.
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 (вул. Набережна р. Стрілки, 54, м. Суми) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1) про стягнення грошових коштів відмовити за необґрунтованістю.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 704 грн. 80 коп. за сплачений судовий збір при подачі позовної заяви до суду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Черних