АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 533/579/17 Номер провадження 22-ц/786/49/18Головуючий у 1-й інстанції Науменко Н. Д. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Панченка О.О., Прядкіної О.В.

за участю секретаря: Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві у режимі відеоконференції з Кобеляцьким районним судом Полтавської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 29 вересня 2017 року та додаткове рішення цього суду від 17 січня 2018 року у складі головуючого судді Науменко Н.Д.

по справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Кобеляцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Козельщинського відділення поліції Кобеляцького відділу Головного управління Національної поліції в Полтавській області, слідчого Чернявського Владислава Юлійовича, начальника СВ Кобеляцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області Нежеренко Ольги Гаврилівни, начальника СВ Козельщинського відділення поліції Кобеляцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області Скляренка Анатолія Васильовича, слідчого Козельщинського відділення поліції Кобеляцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області Остапенка Дмитра Сергійовича, Державної казначейської служби України, першого заступника прокурора Кобеляцької місцевої прокуратури Мацка Олександра Михайловича, Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області, начальника Козельщинського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Пластуна Станіслава Володимировича, Прокуратури Полтавської області, першого заступника прокуратури Полтавської області Плескача Олега Юрійовича, про відшкодування моральної шкоди та шкоди, завданої здоров'ю тяганиною при проведення слідства та неякісним проведенням слідства.

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив суд: визнати незаконними та протиправними дії та бездіяльність відповідачів, що виразилося у створенні тяганини при проведенні слідства, перекручуванні фактів, штучному створенні доказів невинуватості ОСОБА_9, а саме: визнати незаконною бездіяльність слідчого Чернявського В.Ю., що виразилася у непроведенні ніяких слідчих дій по заяві ОСОБА_2 про злочин; визнати незаконною бездіяльність слідчого Остапенка Д.С., що виразилося у неякісному проведенні слідства по заяві ОСОБА_2 про злочин; визнати незаконною бездіяльність прокурорів Пластуна С.В., Мацка О.М. та Спірідонова В.В., що виразилося у неякісному здійсненні нагляду за дотриманням законності при проведенні слідства по заяві про злочин; визнати незаконними дії та бездіяльність прокурора Полтавської обласної прокуратури Плескача О.Ю., що виразилося у скасуванні постанови слідчого Остапенка Д.С. та стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України кошти у сумі 47000 грн. за завдану йому моральну шкоду відповідачами.

Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 29 вересня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди та шкоди, завданої здоров'ю, тяганиною при проведенні слідства та неякісним проведенням слідства відмовлено за безпідставністю.

Додатковим рішенням цього суду від 17 січня 2018 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання незаконними дій та бездіяльності відповідачів у справі.

Рішення суду першої інстанції мотивовані тим, що правові та фактичні підстави для відшкодування шкоди позивачеві в порядку, встановленому Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та ч. 2 ст. 1176 ЦК України відсутні, а наявність делікту в діях відповідачів позивачем не доведено. Незгода позивача з діями органів досудового слідства сама по собі не свідчить про їх незаконність.

В апеляційних скаргах ОСОБА_2 порушує питання про скасування вказаних судових рішень та ухвалення по справі нового рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі. Вважає рішення незаконним, таким, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, неналежним складом суду. В обґрунтування доводів апеляційних скарг посилається на статті 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 19, 55, 56 Конституції України, як підстави для відшкодування за рахунок держави в особі її органів завданої йому моральної шкоди.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду, пояснення особи, яка подала апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно пункту першому частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального справа (стаття 375 ЦПК України).

По справі судом встановлено, що 02 квітня 2016 року об 11 год. 30 хв. біля приміщення Кобеляцького відділення «Полтава-Банк» в м. Кобеляки по вул. Перемоги, 8 між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 виникла сварка, яка переросла у бійку, в ході якої позивачу спричинені легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров'я.

В цей же день за повідомленнями позивача та Кобеляцької районної лікарні внесено до ЄРДР інформацію про вчинення кримінального правопорушення за № 00000206 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Ухвалою слідчого судді Кобеляцького районного суду Полтавської області Омельченко І.І. від 22 квітня 2016 року задоволено заяву ОСОБА_2 про відвід усіх слідчих слідчого відділу Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області та керівника слідчого відділу Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області Нежеренко О.Г. з підстав недовіри.

Постановою слідчого Козельщинського відділення поліції ГУ НП в Полтавській області Національної поліції України Остапенко Д.С. від 24 червня 2016 року призначено судово-медичну експертизу, яка проведена 28 червня 2016 року з висновком про наявність у позивача легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я, які могли виникнути при обставинах, вказаних підекспертним.

28 вересня 2016 року слідчим Остапенко Д.С. винесено постанову про оголошення підозри ОСОБА_9, яка не погоджена прокурором, а тому не була оголошеною.

22 листопада 2016 року слідчим Остапенком Д.С. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 000206 за ч. 2 ст. 125 КК України за відсутністю складу правопорушення, що викликало у позивача недовіру до слідчого і його заява про відвід слідчого Остапенка Д.С. ухвалою слідчого судді Лизенка А.В. від 12 січня 2017 року була задоволена.

Постановою заступника прокурора Полтавської області Плескача О.Ю. від 12 грудня 2016 року постанову слідчого Остапенка Д.С. від 22.11.2016 року про закриття кримінального провадження скасовано, як передчасну, а матеріали кримінального провадження № 000206 за ч. 2 ст. 125 КК України направлено керівнику Кобеляцької місцевої прокуратури для організації подальшого досудового розслідування.

27 червня 2017 року ухвалою слідчого судді Козельщинського районного суду Лизенка А.В. задоволено заяву ОСОБА_2 про відвід від участі у кримінальному провадженні № 000206 слідчих Козельщинського ВП Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області Костиря Р.І., Остапенко Т.О., Скляренко А.В., Статишнюк М.А., Кацай К.В. та прокурорів Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області Солянника О.О. та Пластуна С.В.

Матеріали кримінального провадження передано до Новосанжарського ВП ГУНП в Полтавській області.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з безпідставності та недоведеності заявлених позовних вимог, з чим погоджується і судова колегія.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави покладення на державу цивільної відповідальності за шкоду, завдану органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування або суду, визначені статтею 1176 ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Так, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах позадоговірної (деліктної) відповідальності у цивільних правовідносинах, виходячи із загальних правил відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Згідно з правилами статей 1173, 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від їх вини.

При цьому, наявність делікту, тобто протиправної поведінки відповідальних осіб та причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою, - як підстави цивільно-правової відповідальності є предметом доказування у справі.

Згідно частин 1, 2 статті 11 ЦПК України у редакції, чинній на час вирішення справи судом першої інстанції, суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За правилами статей 10, 60 ЦПК України суд розглядає справи на засадах змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що незаконність дій відповідачів при здійсненні досудового розслідування за фактом спричинення позивачеві легких тілесних ушкоджень, які потягли короткочасний розлад здоров'я, в установленому порядку не доведена й підстави їх цивільно-правової відповідальності відсутні.

Наявні в матеріалах справи докази не дають підстав стверджувати поза розумним сумнівом, що слідчі слідчого відділу Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області та керівник цього відділу Нежеренко О.Г., яким 06 квітня 2016 року - через 4 дні після події кримінального правопорушення ОСОБА_2 заявлено відвід, зволікали з розслідуванням факту заподіяння позивачеві тілесних ушкоджень та за відсутності свідчень неправомірного вчинення або не вчинення належних слідчих дій та відповідного правового висновку слідчого судді за результатами оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування є безпідставним твердження позивача, що слідчий Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області Чернявський В.Ю. не проводив жодних слідчих дій, слідчий Козельщинського ВП ГУНП в Полтавській області Остапенко Д.С. неякісно проводив слідство, а прокурори Пластун С.В., Мацко О.М. та Спірідонов В.В. не здійснювали прокурорський нагляд за дотриманням законів при проведенні досудового розслідування по заяві ОСОБА_2 про злочин. Скасування заступником прокурора Полтавської області Плескачем О.Ю. постанови слідчого Остапенка Д.С. від 22.11.2016 року про закриття кримінального провадження та давання обов'язкових для виконання вказівок щодо проведення слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій є здійсненням прокурором своїх процесуальних повноважень (стаття 36 КПК України), тому доводи апеляційної скарги позивача про визнання таких дій незаконними є необґрунтованими.

Оскільки позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності неправомірних рішень, дій чи бездіяльності відповідачів при здійсненні досудового розслідування факту заподіяння йому тілесних ушкоджень, а також причинного зв'язку між рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідачів та втратами позивача немайнового характеру, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Доказів неповноважного складу суду першої інстанції та наявності підстав для відводу судді Науменко Н.Д. апелянтом по справі не надано і колегії суддів таких обставин не доведено.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов'язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи (рішення у справі «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garsia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26 із подальшими посиланнями).

Пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на встановлені фактичні обставини справи оскаржені рішення суду першої інстанції відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи апеляційних скарг позивача не дають підстав для висновку про те, що оскаржені рішення суду ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з наведеного колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції, яке відповідає вимогам щодо законності і обґрунтованості судового рішення, у зв'язку з чим приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 29 вересня 2017 року та додаткове рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 17 січня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя підпис С.Б. Бутенко

Судді: підпис О.О. Панченко

підпис О.В. Прядкіна

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області С.Б. Бутенко