Справа № 466/5943/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є.
Провадження № 22-ц/783/6365/17 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Савуляка Р.В., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю: відповідача ОСОБА_2, його представника -

ОСОБА_3, представника відповідача ПрАТ «Страхова

компанія «Скарбниця» - Гордія В.О., представника третьої

особи ПрАТ «Страхова група « ТАС» - Проданчука В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7, ОСОБА_8 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_9 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_8 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_9 до ОСОБА_2, приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скарбниця», третя особа - приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7, приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», треті особи: ОСОБА_8, приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Скарбниця», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року позивачі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звернулись до суду з позовом (а.с.1-5 т.1), який неодноразово уточнювали, збільшуючи позовні вимоги заявами від 18.11.2014 року (а.с.192-193 т.1), від 21.12.2016 року (а.с.160-161 т.3) та від 10.07.2017 року (а.с.32-33 т.4), а у заяві від 21.12.2016 року додатково зазначивши, що позов у частині відшкодування моральної шкоди подано ними в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, з остаточними вимогами про солідарне стягнення з ОСОБА_2, як з особи, винної в дорожньо-транспортній пригоді (далі - ДТП), яка сталась 04.08.2012 року о 09.50 год. на нерегульованому перехресті автодоріг «Стрий-Чернівці» та «Мукачево-Львів», в районі села Павлівка Тисменицького району Івано-Франківської області, та з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скарбниця» (далі - ПрАТ «СК Скарбниця»), як із страховика забезпеченого транспортного засобу марки «RENAULT KOLEOS», р.н.з. НОМЕР_1, на користь ОСОБА_8 та ОСОБА_7 матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу марки «ВАЗ-21093», р.н.з. НОМЕР_2, в розмірі 49958 грн. 13 коп., і окремо з ОСОБА_2 стягнення на їх користь 8428 грн. 49 коп., як різницю між вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу та вартістю матеріального збитку; солідарне стягнення з ОСОБА_2 та з ПрАТ «СК Скарбниця» на користь ОСОБА_8, ОСОБА_7 та неповнолітньої ОСОБА_9 90000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я та пошкодженням належного їм майна, 11000 грн. витрат на правову допомогу та 900 грн. витрат на проведення експертних досліджень,

В листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом (а.с.72-75 т.1) до ОСОБА_7 та приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (далі - ПрАТ «Страхова група «ТАС»), як до страховика забезпеченого транспортного засобу марки «ВАЗ-21093», р.н.з. НОМЕР_2, який неодноразово уточнював заявами від 09.12.2014 року (а.с.6-7 т.2), від 15.02.2016 року (а.с.50 т.3) та від 10.03.2016 року (а.с.206-215 т.3), з остаточними вимогами про стягнення з ОСОБА_7 матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу, в розмірі 32000 грн., 20000 грн. моральної шкоди, 19300 грн. витрат на оплату правової допомоги та 400 грн. витрат за проведення авто-товарознавчої експертизи, а також стягнення з ПрАТ «Страхова група «ТАС» 50000 грн. страхового відшкодування за пошкодження транспортного засобу в межах ліміту відповідальності страховика.

Свої вимоги позивач ОСОБА_2 обґрунтовував тим, що винуватцем вказаної ДТП є також ОСОБА_7, який допустив перевищення встановлених обмежень швидкості руху, не справився з керуванням, внаслідок чого здійснив зіткнення з його автомобілем, котрий в той момент був уже зупиненим перед маневром повороту ліворуч. Зазначає, що водій ОСОБА_7 не був притягнутий до адміністративної відповідальності за перевищення встановлених обмежень швидкості руху лише по тій причині, що закінчився строк притягнення до відповідальності, передбачений ст. 38 КУпАП.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 12.09.2017 року позов ОСОБА_7, ОСОБА_8 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_9 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Скарбниця» у користь ОСОБА_7 26413 грн. 65 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу марки «ВАЗ-21093».

Стягнуто з ОСОБА_2 у користь ОСОБА_7 франшизу у розмірі 1000 грн.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Скарбниця» у користь ОСОБА_7, ОСОБА_8 та неповнолітньої ОСОБА_9 по 2550 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_2 у користь ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а в користь неповнолітньої ОСОБА_9 - 7450 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В решті вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ПрАТ «СК Скарбниця» в дохід держави по 640 грн. судового збору з кожного.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди оскаржили позивачі за первісним позовом ОСОБА_7, ОСОБА_8 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_9, просять рішення в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їхні вимоги про солідарне стягнення з відповідачів 90000 грн. моральної шкоди в повному обсязі.

Апелянти вважають, що при визначенні розміру морального відшкодування судом не було враховано тих обставин, якими вони обґрунтовували свої позовні вимоги в цій частині, зокрема, не враховано негативні наслідки для здоров'я дитини, які настали від отриманих в ДТП тілесних ушкоджень та тривалість цих наслідків. Зазначають, що внаслідок отриманих травм їхня дочка ніколи не буде здоровою, або шанс бути здоровою є дуже мізерним. Також вважають, що судом не враховано, що внаслідок перенесених позивачем ОСОБА_7 надмірних хвилювань за здоров'я дитини він захворів на цукровий діабет. Вважають, що суд не дав належної правової оцінки доказам, які вони надали на підтвердження своїх вимог в цій частині.

Також апелянти звертають увагу, що судом не було вирішено питання про стягнення на їхню користь понесених судових витрат по сплаті судового збору, притому, що позовні вимоги задоволено частково.

Після оголошеної в судовому засіданні перерви позивачі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не з'явились, подали заяву про завершення розгляду справи у їхній відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони позивачів, які вони дали до оголошення в судовому засіданні перерви, в підтримання апеляційної скарги, пояснення сторони відповідачів в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04.08.2012 року о 09.50 год. на нерегульованому перехресті автодоріг «Стрий-Чернівці» та «Мукачево-Львів», що поблизу с. Павлівка Тисменицького району Івано-Франківської області, сталась ДТП за участю автомобіля марки «RENAULT KOLEOS», р.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, та автомобіля марки «ВАЗ-21093», р.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_7, внаслідок якої обидва автомобілі отримали технічні пошкодження, а ОСОБА_7, ОСОБА_8 та їхня неповнолітня дочка ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, легкі тілесні ушкодження.

За фактом ДТП була винесена постанова від 13.08.2012 року про закриття кримінального провадження та притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

Також постановою начальника СВ Тисменицького РВ УМВС України в Івано-Франківській області від 09.04.2013 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000141 від 22.12.2012 року, закрито у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення - відсутністю ознак складу злочину, передбаченого ст.286 КК України, з направленням матеріалів для вирішення питання про притягнення ОСОБА_2 та ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за допущені порушення ПДР.

Постановою Шевченківського районного суду м.Львова від 20.05.2013 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, а саме, визнано винним у вчиненні вказаної ДТП.

Цим судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_2 при наближенні до нерегульованого перехрестя та маючи на меті виконати маневр повороту ліворуч, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, не дав дорогу автомобілю марки «ВАЗ-21093», який рухався по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку, не переконався в безпеці цього маневру, виїхав на смугу зустрічного напрямку, що призвело до зіткнення з цим транспортним засобом, чим порушив п.п. 2.3(б), 10.1, 16.11 ПДР України.

Відносно водія ОСОБА_7 був складений протокол за адміністративне порушення, передбачене ст. 125 КпАП України, що передбачає відповідальність за інші порушення правил дорожнього руху, в даному випадку - за перевищення швидкості. На підставі даного протоколу, відносно водія ОСОБА_7 19.02.2014 року винесено постанову про адміністративне правопорушення за ст. 125 КУпАП, якою його визнано винним за перевищення встановлених обмежень швидкості руху. Ця постанова скасована постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08.04.2014 року з підстав закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП.

Суд першої інстанції дійшов висновку про вину в даній ДТП лише відповідача ОСОБА_2 і рішення суду в цій частині відповідачем ОСОБА_2 в апеляційному порядку не оскаржувалось.

Вартість матеріального збитку, який підлягає відшкодуванню позивачеві ОСОБА_7 внаслідок пошкодження в ДТП належного йому на праві власності транспортного засобу марки «ВАЗ-21093», р.н.з НОМЕР_2, судом першої інстанції визначено відповідно до висновку №356 експертного автотоварознавчого дослідження від 30.10.2014 року у розмірі 27413 грн. 65 коп., який за вирахуванням франшизи у розмірі 1000 грн. стягнуто із страховика забезпеченого транспортного засобу марки «RENAULT KOLEOS», р.н.з. НОМЕР_1, - ПрАТ «СК Скарбниця», а франшизу у вказаному розмірі, відповідно, стягнуто із відповідача ОСОБА_2, як з винної в ДТП особи. В задоволенні решти вимог позивачів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до відповідачів про відшкодування матеріальної шкоди - відмовлено.

В цій частині рішення суду першої інстанції також сторонами не оскаржувалось.

Не оскаржувалось рішення суду і в частині відмови позивачам ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у задоволенні їхніх вимог про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 11000 грн. та про стягнення витрат на проведення експертних досліджень у розмірі 900 грн.

Отже, відповідно до вимог ст.367 ЦПК України та з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення лише в частині позовних вимог ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_9 про стягнення з відповідачів моральної шкоди.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, незалежно від вини цієї особи, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

В інших випадках, моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною третьою статті 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» №4 від 31.03.1995 року, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Зі змісту позовних вимог встановлено, що заподіяння моральної шкоди позивачі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обґрунтовували тим, що внаслідок ДТП вони отримали легкі тілесні ушкодження, а їхня малолітня дочка ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, отримала тілесні ушкодження, у зв'язку з якими знаходилась на стаціонарному лікуванні з 04.08.2012 року по 13.08.2012 року в обласній дитячій клінічній лікарні (далі - ОДКЛ) з діагнозом: струс головного мозку, забій м'яких тканин голови та грудної клітки, і від яких ще тривалий час лікувалась, зокрема, з 20.08.2012 року лікувалась у дитячого невролога амбулаторно з діагнозом: «післятравматична церебрастенія, невротична форма енурезу», проходила консультації психіатра, 30.08.2012 року консультована урологом ОДКЛ з діагнозом: «енурез неврозоподібний», повторно консультована 26.09.2012 року, по даний час отримує амбулаторне лікування від цього захворювання. Окрім того, дочка з 18.09.2012 року навчалася за індивідуальною формою вдома за програмою спеціальної ЗОШ інтенсивної педагогічної корекції.

Крім того, моральну шкоду обґрунтовували душевними хвилюваннями, які вони отримали внаслідок пошкодження транспортного засобу, оскільки вимушені були витрачати свій час та кошти для ремонту транспортного засобу, для визначення оцінки завданого збитку та звернення до страховика забезпеченого транспортного засобу для страхового відшкодування.

Крім того, моральну шкоду обґрунтовували тим, що внаслідок надмірних переживань щодо стану здоров'я малолітньої дочки та участі в судовому процесі ОСОБА_7 отримав супутнє захворювання - цукровий діабет.

Первинно позивачі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 просили на відшкодування моральної шкоди стягнути з відповідачів по 10000 грн. кожному з них, потім збільшили розмір морального відшкодування і просили стягнути по 30000 грн. кожному, посилаючись на ті ж самі обставини, і остаточно заявою від 21.12.2016 року, додавши в коло позивачів неповнолітню дочку ОСОБА_9, в інтересах якої вони виступили як законні представники, просили солідарно стягнути з відповідачів 90000 грн., додатково вказавши в обґрунтування моральної шкоди ті обставини, що після ДТП неповнолітня ОСОБА_9 з 18.09.2012 року по даний час навчається за індивідуальною формою вдома за програмою спеціальної ЗОШ інтенсивної педагогічної корекції, а у позивача ОСОБА_7 внаслідок надмірних хвилювань розвинулось супутнє захворювання - цукровий діабет ІІ типу.

Зі згаданої вище постанови начальника СВ Тисменицького РВ УМВС України в Івано-Франківській області від 09.04.2013 року про закриття кримінального провадження (а.с.76-78 т.1) встановлено, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи №92/861/12-Е від 25.01.2013 року внаслідок вказаної вище ДТП ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді забою м'яких тканин в ділянці лівого передпліччя з подряпиною, в ділянці обох нижніх кінцівок з саднами, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №93/863/12-Е від 25.01.2013 року ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді синців в ділянках правої вушної раковини, правої верхньої та обох нижніх кінцівок, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, та відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи №18 від 06.03.2013 року унаслідок ДТП неповнолітня ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, забою м'яких тканин в лівій лобно-скроневій ділянці, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я, травми м'яких тканин в ділянці перенісся та спинки носа з забійною раною та садном, травми м'яких тканин тулуба з синцями, травми м'яких тканин лівої нижньої кінцівки з садном, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров'я чи незначної стійкої втрати працездатності.

З медичних документів (а.с.220-235, 238, 246-263 т.1), які досліджувались судом першої інстанції також встановлено, що внаслідок отриманих в ДТП тілесних ушкоджень неповнолітня ОСОБА_9 знаходилась на стаціонарному лікуванні з 04 по 13 серпня 2012 року в ОДКЛ з діагнозом: «Струс головного мозку, забій м'яких тканин голови та грудної клітки зліва».

З 20.08.2012 року ОСОБА_9 лікувалась у дитячого невролога амбулаторно з діагнозом: «Післятравматична цереброастенія. Невротична форма енурезу».

22.08.2012 року у зв'язку із скаргами на неврозоподібний енурез, на частий головний біль, неповнолітня ОСОБА_9 була проконсультована психіатром.

30.08.2012 року консультована урологом ОДКЛ. Діагноз: «Енурез неврозоподібний», повторно консультована 26.09.2012 року, отримувала амбулаторне лікування.

З 18.09.2012 року неповнолітня ОСОБА_9 навчалася за індивідуальною формою вдома за програмою спеціалізованої ЗОШ інтенсивної педагогічної корекції (а.с.213 т.1).

Дівчинка переведена на індивідуальне навчання за станом здоров'я на підставі виписки з рішень лікарської консультаційної комісії (ЛКК) та витягів з протоколів засідання психолого-медико-педагогічної консультації (ПМПК) (а.с.214-219 т.1).

Необхідність продовження індивідуального навчання неповнолітній рекомендовано й на період 2016-2017 років (а.с.125, 165-166 т.3).

Згідно з консультативним висновком спеціаліста від 28.07.2014 року (а.с.227 т.1), неповнолітня ОСОБА_9, до вказаної вище ДТП у 2012 році, вперше перенесла черепно-мозкову травму (ЧМТ) у 2011 року, що також визнається її батьками - позивачами ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Діагноз, який вказаний у цьому висновку, а саме: «Органічний емоційно лабільний (астенічний) розлад з вираженою астенією частими цефалгіями», поставлений дитині за наслідками перенесених ЧМТ в 2011 році та у 2012 році.

Відповідно до виписки з медичної карти амбулаторного хворого від 22.07.2016 року (а.с.126, 162 т.3), 20.07.2016 року неповнолітня ОСОБА_9 оглянута невропатологом, який поставив діагноз: «Віддалені наслідки перенесеного ЧМТ (2011 р., 2012 р.) у формі дисцикуляторної енцефалопатії з дистонією судин головного мозку та стійкою цефалгією». Рекомендовано спостереження у дитячого невролога та лікування препаратами групи ноотропів курсами.

Отже, поставлені дитині та вказані вище діагнози лікарів у 2014 році та у 2016 році є наслідком не лише отриманої ЧМТ внаслідок ДТП у 2012 році, а також наслідком перенесеної нею ЧМТ в 2011 році, до якої відповідач ОСОБА_2 не має жодного відношення.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про присудження у користь неповнолітньої ОСОБА_9 морального відшкодування в розмірі 10000 грн., 2550 грн. з яких стягнуто із страховика забезпеченого транспортного засобу згідно із Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент ДТП та укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності ОСОБА_2 у формі полісу №АВ/5362715 від 23.02.2012 року (а.с.100 т.3), тобто до внесення змін Законом від 05.07.2012 року, які набрали чинності у листопаді 2012 року і згідно Прикінцевих та перехідних положень цього Закону не поширювали свою дію на договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладені до цього Закону, а решта відшкодування у розмірі 7450 грн. (сума, яка виходить за межі ліміту відповідальності страховика), - стягнуто з відповідача ОСОБА_2, як з винної в ДТП особи.

Погоджується також колегія суддів із присудженим у користь позивачів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розміром морального відшкодування - по 5550 грн. кожному, оскільки такий розмір морального відшкодування за встановлених обставин справи визначений судом із дотриманням вимог розумності і справедливості.

Безпідставними є доводи апелянтів про те, що судом не враховано отримання позивачем ОСОБА_7 внаслідок надмірних хвилювань через ДТП супутнього захворювання - цукрового діабету, оскільки такі доводи позивачів, окрім, як медичного висновку про наявність такого захворювання у позивача (а.с.164 т.3), жодним іншим доказом, який би вказував на причинний зв'язок між протиправним діянням відповідача, шкодою, заподіяною внаслідок такого діяння, та наслідками, які отримав позивач ОСОБА_7 у виді вказаного захворювання, не підтверджені.

Таким чином, суд першої в цій частині спору правильно встановив фактичні обставини справи, давши належну правову оцінку доказам, які є в матеріалах справи, дотримався норм матеріального права, які правильно застосував до спірних в цій частині правовідносин, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Не підлягають до задоволення вимоги апелянтів про вирішення апеляційним судом питання розподілу судових витрат, понесених позивачами по сплаті судового збору за подання позовної заяви, оскільки суд першої інстанції цього питання не вирішував, що не перешкоджає позивачам звернутись до суду, який ухвалив рішення, із заявою про ухвалення додаткового рішення за наявності для того визначених процесуальним законом підстав, а апеляційний суд залишив рішення суду першої інстанції без змін, переглядаючи його лише в оскаржуваній позивачами частині.

Не підлягають задоволенню й вимоги апелянтів, які вони усно заявили апеляційному суду у своїх поясненнях в судовому засіданні, про вирішення апеляційним судом питання щодо компенсації позивачам за рахунок відповідачів понесених ними витрат на правничу допомогу, оскільки апеляційна скарга таких вимог та доводів на обґрунтування цих вимог не містить.

Крім того, суд першої інстанції дійшов правильного висновку в частині відмови у задоволенні вимоги позивачів про компенсацію понесених витрат на правничу допомогу, оскільки адвокат ОСОБА_10 первинно діяв від імені та представляв інтереси позивачів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в суді по даній справі на підставі довіреності (а.с.43, 162 т.1) і був допущений судом до участі у справі як представник позивача (а.с. 48, 167 т.1). В подальшому, питання щодо зміни його процесуального статусу як учасника справи - участі як адвоката, який надає правничу допомогу, після пред'явлення контракту на юридичне обслуговування клієнта №01/07-13 від 01.07.2013 року та отримання на підставі цього контракту від позивачів оплату за послуги в розмірі 11500 грн. (а.с.210-212 т.1), судом першої інстанції не вирішувалось.

Крім того, в матеріалах справи немає жодного розрахунку витрат на правничу допомогу адвоката, оскільки за умовами контракту, у вартість послуг адвоката входять також транспортні витрати, пов'язані з поїздками в судові засідання, що не відноситься до правничої допомоги.

З наведених вище підстав не може бути прийнятий до уваги наданий апеляційному суду стороною позивачів акт приймання-передачі виконаних робіт, оскільки він складений 18.09.2017 року, вже після ухвалення рішення суду першої інстанції, і який, до того ж, не містить розрахунку наданих послуг.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_7, ОСОБА_8 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 01 червня 2018 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Савуляк Р.В.

Ніткевич А.В.