Справа № 646/8983/16-ц
№ провадження 2/646/60/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.08.18 року м.Харків

Червонозаводський районний суд міста Харкова в складі:

головуючий суддя Єжов В.А.

при секретарі Костіні О.Б.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя.

Ухвалою судді від 17.08.2016 відкрито провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22.03.2016 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3. За період перебування в шлюбі, з 1992 по 2016 роки, подружжям набуто: квартиру АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу від 23.04.1996; житловий будинок № 19/44 по вул. Ільменській в м. Харкові за договором купівлі-продажу від 12.01.2006.

Рішенням Виконавчого комітету Червонозаводської районної ради м. Харкова № 241 від 16.05.2006 дозволено знести житловий будинок № 19/44 по вул. Ільменській та збудувати на його місці новий. В Інспекції ДАБК 25.12.2008 ОСОБА_1 отримано дозвіл на виконання будівельних робіт № 08/110. На даний момент старий житловий будинок знесено, на земельній ділянці (яка належить позивачу) зведено новий будинок, готовністю 54 % та гараж, готовністю 70%. Вказані будівлі в експлуатацію не здано, що унеможливлює поділ спільно нажитого майна в позасудовому порядку.

07.04.2017 позивачем подано уточнену позовну заяву, в якій зазначено, що на під час шлюбу на приватизованій позивачем земельній ділянці (м. Харків, вул. Ільменська, 19/44) було частково зведено житловий будинок та гараж, ступінь готовності яких 54 % та 70 % відповідно. Про це свідчить технічний висновок ПГТ «ОСОБА_5 і К» ВП «Центр-Персонал» від 07.07.2016, витяг з якого міститься в матеріалах справи. Також сторонами спору набуто квартиру № 34 за адресою: м. Харків, вул. Зернова, 53-Г. Вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Зазначив, що житловий будинок та гараж, розташовані по вул. Ільменській, 19/44 відповідають ознакам обєкта незавершеного будівництва, про що свідчать документи, наявні в матеріалах справи (копія дозволу на будівництво, витяг з технічного висновку).

Позивач просив визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на житловий будинок готовністю 54 % та гараж готовністю 70 %, які розташовані за адресою: м. Харків, вул. Ільменська, 19/44 в порядку поділу спільного майна подружжя; визнати за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на квартиру № 34 за адресою: м. Харків, вул. Зернова, 53-Г в порядку поділу спільного майна подружжя.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи та надані докази, в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) суд встановив наступне.

З 29 травня 1992 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі (свідоцтво про шлюб серії ІОЛ № 439870, видане Світловодським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградської області, актовий запис № 114).

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 березня 2016 року шлюб між сторонами було розірвано.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі Договору купівлі продажу № У-04-440-Н від 23.04.1996 та власником житлового будинку з надвірними побудовами за номером 19/44, що знаходиться по вулиці Ільменська в місті Харкові.

Позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі Договору купівлі продажу № У-04-440-Н від 23.04.1996 та власником житлового будинку з надвірними побудовами за номером 19/44, що знаходиться по вулиці Ільменська в місті Харкові.

Згідно із ст. 24 КпШС України, чинного на час придбання будинку, вказаний будинок вважався особистою власністю ОСОБА_1

Відповідно до Дозволу на виконання будівельних робіт № 08/110 від 25.12.2008, виданий Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області, ОСОБА_1 надано дозвіл на виконання будівельних робіт з будівництва двоповерхового житлового будинку з цокольним поверхом та гаражем по вул. Ільменській, 19/44 у Червонозаводському районі м. Харкова.

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 054877, ОСОБА_1, який проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі Рішення 7 сесії 5 скликання Харківської міської ради від 22.11.2006, № 182/06, є власником земельної ділянки площею 0, 0685 га, за цільовим призначенням обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Відповідно до Технічного висновку про стан будівельних конструкцій і будівельної готовності жилого будинку літ. «А» і гаража літ. Б по вул. Ільменській, 19/44 в м. Харкові житловий будинок літ. А з верандою і ґанком має будівельну готовність 54%. Несучі та огороджувальні елементи відповідають вимогам будівельних норм в частини надійності будівельних конструкцій, будівля відноситься до 1-ї категорії технічного стану (нормальне). Експлуатація житлового будинку можлива після завершення будівельних робіт і оформлення процедури прийняття обєкта в експлуатацію. Гараж літ. Б має будівельну готовність 70 %. Роботи по завершенню будівельних робіт на обєкті можливі в процесі часткової експлуатації гаража.

Таким чином, в період шлюбу сторони побудували житловий будинок по вул. Ільменській, 19/44 в м. Харкові. Сторони фактично мешкали у вказаному будинку. Відповідно до Звіту про оцінку майна від 30.06.2016, що виконаний субєкт оціночної діяльності ПХО «ОСОБА_5К» ВП «Центр - Персонал» щодо двокімнатної квартири за адресою АДРЕСА_3, ринкова вартість обєкта оцінки станом на 30.06.2016 складає 661000 грн.

Відповідно до Звіту про оцінку майна від 30.06.2016, що виконаний субєкт оціночної діяльності ПХО «ОСОБА_5К» ВП «Центр - Персонал» щодо житлового будинку з гаражем (незавершене будівництво) за адресою м. Харків, вул. Ільменськда, 19/44, ринкова вартість обєкта оцінки станом на 30.06.2016 складає 2 920 000 грн.

У відповідності із ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

У відповідності із ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісною власністю подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

В свою чергу, п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України визначено, що майно, набуте жінкою, чоловіком до шлюбу, є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

Згідно з ч. 1 ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Таким чином, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, обєкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обовязки, тому такий обєкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сімї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ обєкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У разі неможливості поділу обєкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Таким чином, спір між подружжям може бути вирішений трьома способами: 1) поділ обєкта незавершеного будівництва; 2) визнання права на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку; 3) залишення його у власності однієї зі сторін з присудженням грошової компенсації.

В період шлюбу сторони добудували житловий будинок за номером 19/44, що знаходиться по вулиці Ільменська в місті Харкові. Сторони фактично мешкали у вказаному будинку.

Відповідно до Технічного висновку про стан будівельних конструкцій і будівельної готовності жилого будинку літ. «А» і гаража літ. Б по вул. Ільменській, 19/44 в м. Харкові житловий будинок літ. А з верандою і ґанком має будівельну готовність 54%. Несучі та огороджувальні елементи відповідають вимогам будівельних норм в частини надійності будівельних конструкцій, будівля відноситься до 1-ї категорії технічного стану (нормальне). Експлуатація житлового будинку можлива після завершення будівельних робіт і оформлення процедури прийняття обєкта в експлуатацію. Гараж літ. Б має будівельну готовність 70 %. Роботи по завершенню будівельних робіт на обєкті можливі в процесі часткової експлуатації гаража.

Вказаний житловий будинок до теперішнього часу не введено в експлуатацію.

Тобто даний житловий будинок як обєкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обовязки, тому такий обєкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Однак, позивач та його представник в судовому засіданні не підтвердили належними та допустимими доказами ступінь готовності спірного будинку та чи можливо визначити окремі частини, що підлягають виділу чи зробити належну оцінку майна.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

У силу статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

При поділі майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, пята статті 71 СК України).

Разом з тим, за змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина пята статті 376 ЦК України).

За змістом частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Предметами права власності може бути лише майно, яке складається з речей (стаття 179 ЦК України), сукупності речей та майнових прав (стаття 190 цього Кодексу). Право володіння, користування та розпорядження своїм майном належить тільки власникові(стаття 317 ЦК України).

До речей як складової поняття майна, зокрема нерухомих, відповідно до положень статті 181 ЦК України належать земельні ділянки, а також обєкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Права та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (частина перша статті 182 ЦК України).

Відповідно до статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів визначається постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 534 та іншими нормативними актами Кабінету Міністрів України та Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.

Відповідно до вимог статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

За змістом зазначених норм матеріального права до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як обєкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію.

Визнаючи при цьому право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього.

Однак до цього, не будучи житловим будинку з юридичної точки зору, обєкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обовязки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-388цс15, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2710цс15

Крім того, Пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 12. Постанови від 30 березня 2012 року N 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» розяснив, що у справах, повязаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина пята статті 376 ЦК). При цьому вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобовязані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Крім того, звертаючись з відповідним позовом, позивачем не враховано норми ст. 186 ЦК України, яка регламентує головну річ і приналежність, зокрема те, що річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і повязана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до пункту 27 ППВССУ від 30.03.2012 № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо - на підставі положень статей 186, 381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). У звязку із цим положення частини 5 статті 376 ЦК не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто Використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обовязків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сімї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола обєктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11).

Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

При цьому, при поділі майна суд виходить із того, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обовязку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.

Якщо річ неможливо розділити, вона присуджується одному з подружжя.

Якщо виділити в натурі частину із загального майна не можна, хтось один із подружжя має право на отримання від іншого грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частини. Проте, така компенсація може бути надана лише за згодою колишньої дружини чи чоловіка. Крім того, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Пленум Верховного Суду України в постанові від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» відзначив, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, для визначення якої при необхідності призначається експертиза.

Для визначення вартості майна, яке підлягає поділу, ні позивачем ,ні її представником не заявлено клопотання про призначення експертизи про оцінку спірного майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п.п. 22, 23, 24, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 за № 11, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Стаття 76 ЦПК України визначає що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та обєктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний звязок у сукупності, зясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність відмови у вимогах позову.

У звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені позивачами судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Виходячи з викладеного, керуючись статтями 10-13, 76, 81, 82, 89, 247, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, адреса: 61009, м. Харків, вул. Ільменська, будинок № 19/44.

Відповідач: ОСОБА_3, адреса: 61009, м. Харків, вул. Ільменська, будинок № 19/44.

Суддя: В.А. Єжов