Справа № 161/6403/18
Провадження № 4-с/161/68/18
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2018 року місто ОСОБА_1

Луцький міськрайонний суд Волинської областів складі:

головуючого судді Гриня О.М.

при секретарі Муригіній А.І.,

за участю: скаржника ОСОБА_2,

старшого державного виконавця Другого ВДВС міста ОСОБА_1 ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_3,

представника заінтересованої особи ТзОВ «ОТП Факторинг України» ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 на рішення старшого державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся в суд зі скаргою на дії старшого державного виконавця Другого ВДВС міста ОСОБА_1 ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_3

Вимоги скарги обґрунтовує тим, що на виконанні у Другому відділі ДВС міста ОСОБА_1 ГТУЮ у Волинській області перебувало виконавче провадження №53668687, відкрите на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області за виконавчим листом №2-2310/2010 від 23 грудня 2010 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором. Скаржник вказує, що 23 квітня 2018 року він отримав відповідь на свою заяву, з якої слідує, що 23 лютого 2018 року виконавче провадження №53668687 завершено за п. 9 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» на підставі заяви стягувача у звязку з повним фактичним виконанням рішення. Крім того, 23 лютого 2018 року винесено постанову про стягнення витрат виконавчого провадження в сумі 2450,00 грн. та винесено постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 104813,03 грн., які виділено в окремі виконавчі провадження, відповідно до яких відкрито виконавче провадження №55888433 та №55888454. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2018 року скасовано заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області №2-2310/2010 від 23 грудня 2010 року.

Уточнивши вимоги, скаржник зазначає, що погашення заборгованості за його кредитними зобовязаннями перед ПАТ «ОТП Банк» відбулося поза межами виконавчого провадження, адже кошти сплачені ним не на виконання рішення суду, а на підставі додаткової угоди до кредитного договору. Аналізуючи норми ЗУ «Про виконавче провадження» та вимоги Інструкції з організації примусового виконання рішень перерахування коштів з рахунків органів державної виконавчої служби чи приватного виконавця, скаржник вважає, що державний виконавець не пересвідчився в наявності відповідних підстав та закінчив виконавче провадження на підставі п. 9 ч. 1ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження».

Крім того, вважає незаконними та такими, що підлягають скасуванню постанови державного виконавця від 23 лютого 2018 року про стягнення з нього витрат виконавчого провадження та виконавчого збору, оскільки такі винесені з порушенням встановленої ЗУ «Про виконавче провадження» процедури та послідовності проведення виконавчих дій. Виходячи з аналізу вимог ЗУ «Про виконавче провадження», стягнення виконавчого збору за невиконання боржником рішення суду, розмір виконавчого збору безпосередньо залежить від фактично стягнутої із боржника суми. Доказів стягнення з нього суми боргу в розмірі 1 048 130,35 грн. в порядку виконання рішення суду в матеріалах виконавчого провадження немає, що, на його думку свідчить про протиправність дій державного виконавця при винесенні постанови про стягнення виконавчого збору від 23 лютого 2017 року, про неправомірність самої постанови та необхідність її скасування.

Зважаючи на те, що ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2018 року заочне рішення про стягнення з нього 1046430,35 грн. заборгованості в користь ПАТ «ОТП Банк» скасовано, вважає, що державний виконавець зобовязаний закінчити виконавче провадження за п. 5 ч.1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження».

З огляду на наведене, просить визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Другого ВДВС міста ОСОБА_1 ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_3 від 23 лютого 2018 року у виконавчому провадженні №53668687 про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження»; визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Другого ВДВС міста ОСОБА_1 ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_3 від 23 лютого 2018 року у виконавчому провадженні №53668687 про стягнення виконавчого збору; визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Другого ВДВС міста ОСОБА_1 ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_3 від 23 лютого 2018 року у виконавчому провадженні №53668687 про стягнення витрат виконавчого провадження; зобовязати старшого державного виконавця Другого ВДВС міста ОСОБА_1 ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_3 закрите виконавче провадження №53668687 на підставі п.5 ч.1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження».

Скаржник ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги скарги підтримав з підстав, в ній зазначених. Просив скаргу задовольнити в повному обсязі.

Старший державний виконавець Другого ВДВС міста ОСОБА_1 ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_3Ю в судовому засіданні проти задоволення заявлених вимог заперечував.

Представник заінтересованої особи ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» в судовому засіданні при розгляді скарги покладався на розсуд суду. Додатково пояснив, що дійсно між ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_2 21 лютого 2018 року укладено додаткову угоду до кредитного договору, відповідно до умов якої скаржнику прощено борг в розмірі 111 519,13 грн. Фактично кошти на погашення кредитної заборгованості вносились боржником на рахунки ТзОВ «ОТП Факторинг Україна», а не на виконання рішення суду.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2010 року в справі за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, вимоги позивача задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 в користь ПАТ «ОТП Банк» 1046430,35 грн. заборгованості за кредитними договорами; стягнуто з ОСОБА_2 в користь ПАТ «ОТП Банк» 1700 грн. витрат по сплаті судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

З метою примусового виконання вказаного рішення, судом видано виконавчий лист, який було предявлено до Другого ВДВС Луцького МУЮ у Волинській області. На підставі виконавчого листа відкрите виконавче провадження №53668687.

Встановлено, що 23 лютого 2018 року на підставі заяви представника стягувача ПАТ «ОТП Банк» виконавче завершено за п.9 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» у звязку з фактичним виконанням рішення.

Постановою старшого державного виконавця Другого ВДВС міста ОСОБА_1 ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_3 від 23 лютого 2018 року з ОСОБА_2 стягнуто виконавчий збір у розмірі 104 813,03 грн.

Крім того, постановою старшого державного виконавця Другого ВДВС міста ОСОБА_1 ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_3 від 23 лютого 2018 року з ОСОБА_2 стягнуто витрати виконавчого провадження в розмірі 2450,00 грн.

Відповідно до п. 9 ч.1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Виконання рішення в повному обсязі це повне фактичне виконання результативної частини рішення, яка зазначена у виконавчому документі, як то: повна фактична виплата особі, на користь якої ухвалено рішення суду, суми коштів, яка визначена рішенням, а також повне фактичне вчинення дій за рішенням немайнового характеру.

Слід відзначити, що повна фактична виплата особі, на користь якої ухвалено рішення суду, суми коштів може бути здійснена боржником в самостійному порядку, про що відповідно до ч.4 ст.19 Закону, сторони, зобовязані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавця.

У разі самостійного виконання рішення боржником, щодо повної фактичної виплати особі суми коштів, на користь якої ухвалено рішення суду, стягувач зобовязаний надати виконавцю платіжний документ (квитанцію, платіжне доручення з відміткою банку про перерахування, тощо), який підтверджує сплату коштів.

У платіжному документі обовязково має бути зазначено:

- номер виконавчого документа, за яким сплачено кошти;

- повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, імя та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) отримувача, а саме особи, яка є стягувачем за відповідним виконавчим документом;

- повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, імя та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) платника, а саме особи, яка є боржником за відповідним виконавчим документом.

Необхідно відзначити, що стягувач також зобовязаний письмово повідомити виконавця про повне чи часткове самостійне виконання боржником рішення.

Судом встановлено, що 21 лютого 2018 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено угоду про врегулювання боргу №1 до кредитного договору №СМ-SMEA00/069/2007 від 06 грудня 2007 року, на виконання якої ОСОБА_2 сплатив кошти на рахунок ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» 140 000,00 грн. та 52 000 грн.

З пояснень представника заінтересованої особи встановлено, що саме дана обставина слугувала підставою для подання заяви державному виконавцю про закінчення виконавчого провадження.

Оглянуті в судовому засіданні матеріали виконавчого провадження не підтверджують жодних підстав для закінчення виконавчого провадження згідно п. 9 ч. 1ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Приписами пунктів 1, 3 частини 1, частиною 4 статті 42 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Згідно з частинами 1, 2 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини 1 статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною 9 статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини 1 статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом (частина 3 статті 40 Закону України "Про виконавче провадження").

З правового аналізу зазначених норм слідує, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника грошових коштів, є здійснення державним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум, а виконавчий збір обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум.

Разом з тим, судом встановлено, що державним виконавцем межах виконавчого провадження № 53668687 сума боргу, визначена в заочному рішенні Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 грудня 2010 року, з боржника стягнута не була, а була частково сплачена боржником самостійно на рахунок ТзОВ «ОТП Факторинг», що підтверджується доданими ним копіями платіжних доручень, а відтак враховуючи приписи статті 27 ЗУ "Про виконавче провадження" у державного виконавця були відсутні підстави для стягнення виконавчого збору, оскільки виконавчий збір обраховується лише від розміру фактично стягнутих грошових коштів.

Докази стягнення з ОСОБА_2 суми боргу в розмірі 1 048 130,35 грн. в порядку виконання рішення суду в матеріалах виконавчого провадження відсутні.

Таким чином, стягнення виконавчого збору в розмірі 1 04813,03 грн., що становить 10 % від 1 048 130,35 грн. суми, яка підлягає стягненню, але фактично стягнута не була, суперечить вимогам ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» в частині порядку нарахування і стягнення виконавчого збору, а відтак свідчить про неправомірність дій державного виконавця при винесенні постанови про стягнення виконавчого збору від 23 лютого 2017 року та про неправомірність самої постанови.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" від 26.12.2003 № 14 роз'яснено, що відповідно до статей 45, 46 Закону № 606-XIV витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.

Враховуючи, що підстав для закінчення виконавчого провадження за п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» у субєкта оскарження не було, то відсутні й підстави для стягнення з боржника витрат виконавчого провадження та виконавчого збору.

Доводи державного виконавця про те, що виконавчий збір стягується незалежно від того чи було здійснено стягнення коштів за виконавчим документом органами державної виконавчої служби, суд визнає помилковими.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З врахуванням вищезазначеного, постанови державної виконавчої служби не можна визнати законними, вони підлягають скасуванню.

Разом з тим, не підлягає до задоволення вимога скаржника про зобовязання старшого державного виконавця Другого ВДВС міста ОСОБА_1 ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_3 закрити виконавче провадження №53668687 на підставі п.5 ч.1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки виконавче провадження №53668687 було закінчене державним виконавцем постановою від 23 лютого 2018 року, а заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області скасовано 06 березня 2018 року.

З огляду на наведене, суд вважає наведену вимогу скарги передчасною та такою, що не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 260, 450, 451 ЦПК України, на підставі ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», суд

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_2 на рішення старшого Державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого Державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_3 від 23 лютого 2018 року № 53668687 про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого Державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_3 від 23 лютого 2018 року у виконавчому провадженні № 53668687 про стягнення виконавчого збору.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого Державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_3 від 23 лютого 2018 року у виконавчому провадженні № 53668687 про стягнення витрат виконавчого провадження.

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 18 червня 2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду О.М. Гринь

Волинської області