Постанова

Іменем України

13 червня 2018 року

м. Київ

справа № 289/2231/14-ц

провадження № 61-13967св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Житомирської області від 15 листопада 2016 року у складі суддів: Борисюка Р. М., Галацевич О. М,. ШироковоїЛ. В.,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про виділ частки у спільній сумісній власності в натурі.

Позовна заява мотивована тим, що згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 08 листопада 2014 року він є власником ? ідеальної частки житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться на АДРЕСА_1. Інша ? зазначеного домоволодіння належить його брату ОСОБА_5 Проте будинок і господарські споруди не розділені між співвласниками в натурі, що не дає змоги йому реально здійснювати повноваження власника. Він жив у вказаному домоволодінні, доглядав перед смертю маму, ОСОБА_7, але відповідач, отримавши правовстановлюючі документи на будинок, не допускає його до цього житла, замінив замок, заселив туди іншу особу.

Домоволодіння, що підлягає розподілу як спільна часткова власність, складається з житлового будинку «А» жилою площею 45,8 кв. м і загальною 76,О кв. м, до будинку належать сарай «Б», погріб «В», гараж «Г», літня кухня «Д», огорожа № 1-2, колодязь «К». Домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 922 кв. м, яка не перебуває у приватній власності.

У будинку ніхто не зареєстрований, що підтверджено довідкою ПП «Житлоремсервіс-9» від 30 квітня 2014 року № 385.

Оскільки угоди про порядок користування, володіння, розпорядження домоволодінням між сторонами не досягнуто, після уточнення позовних вимог, ОСОБА_4 просив розділити в натурі домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, виділивши йому в натурі у власність ? ідеальних часток вказаного домоволодіння, а відповідачу - ? ідеальних часток в реальній частці 48/100 цього ж домоволодіння; зобов'язати його сплатити відповідачу 2 385,00 грн компенсації при відступі реальних часток від ідеальних; зобов'язати обох співвласників провести ремонтно-будівельні роботи для забезпечення ізольованого користування приміщеннями, які виділяються співвласникам; стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 27 вересня 2016 року позов задоволено. Виділено в натурі частки сторін в спірному домоволодінні таким чином:

позивачу як співвласнику № 1 виділено:

кімната 1-1, площею 13,4 кв. м, вартістю 19 587,00 грн, кімната 1-4 площею 30,4 кв. м, вартістю 29 819,00 грн, господарські будівлі і споруди: сарай «Б», вартістю 7 436,00 грн, літню кухню «Д», вартістю 10 805,00 грн, гараж «Г», вартістю 5 961,00 грн, погріб «В», вартістю 281,00 грн, колодязь «К» (1/2 частину), вартістю 2 311,00 грн, огорожу 1,2 (1/2 частину), вартістю 1 251,00 грн, що складає реальну (арифметичну) частку (52/100) від всього домоволодіння вартістю 77 451,00 грн;

відповідачу як співвласнику № 2 виділено:

кухня 1-2, площею 10,2 кв. м, вартістю 14 909,00 грн, кімната 1-3 площею 12,0 кв. м, вартістю 17 541,00 грн, по будівлях та спорудах: сарай «Б», вартістю 7 435,00 грн, колодязь «К» (1/2 частину) та огорожу № 1,2 (1/2 частину), вартістю 1 251, 00 грн, а всього по будівлях та спорудах (48/100) на суму 72 681,00 грн.

Зобов'язано обох співвласників провести ремонтно-будівельні роботи для забезпечення ізольованого користування та розпорядження приміщеннями, які виділяються співвласникам, одне від одного з врахуванням висновку експерта за варіантом № 4 та проведеного розподілу. Стягнуто з позивача на користь відповідача 2 385,00 грн як компенсацію різниці при відступі реальних часток від ідеальних. Вирішено питання судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з урахуванням доводів сторін, наявних у справі доказів, виділ часток сторонам у натурі домоволодіння та надвірних споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, слід провести згідно з варіантом № 4 експертного висновку від 07 серпня 2015 року.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 15 листопада 2016 року рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 27 вересня 2016 року скасовано і ухвалено нове. Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про виділ частки у спільній сумісній власності в натурі задоволено.

Виділено ОСОБА_4 в натурі ? частину житлового будинку, надвірних будівель та споруд, що знаходяться за адресою: Житомирська область, АДРЕСА_1, а саме:

кімнату 1-1, площею 13,4 кв. м, вартістю 19 587,00 грн;

кухню 1-2, площею 10,2 кв. м, вартістю 14 909,00 грн;

веранду 1-5, площею 9,3 кв. м, вартістю 13 594 грн;

сарай «Б», вартістю 14 871,00 грн;

гараж «Г», вартістю 5 961,00 грн;

погріб «В», вартістю 281,00 грн;

колодязь «К», вартістю 4 622,00 грн;

? частину огорожі № 1,2, вартістю 1 251,00 грн, а всього загальною вартістю 75 076,00 грн, що складає 50/100 ідеальних арифметичних часток домоволодіння.

Виділено ОСОБА_5 в натурі ? частину житлового будинку, надвірних будівель та споруд, що знаходяться за адресою: Житомирська область, АДРЕСА_1, а саме:

кімнату 1-4, площею 20,4 кв. м, вартістю 29 819,00 грн;

кімнату 1-3, площею 12 кв. м, вартістю 17 541,00 грн;

комору 1-6, площею 10,7 кв. м, вартістю 15 640,00 грн;

літню кухню «Д», вартістю 10 805,00 грн;

? частину огорожі № 1,2, вартістю 1 251,00 грн, а всього загальною вартістю 75 056,00 грн, що складає 50/100 ідеальних арифметичних часток домоволодіння.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 грошову компенсацію в сумі 10,00 грн за відступ від ідеальних часток у вартості домоволодіння.

Для забезпечення ізольованого користування приміщеннями у житловому будинку необхідно провести такі ремонтно-будівельні роботи:

ОСОБА_4: демонтувати дверний блок з подальшим закладанням прорізу між приміщеннями 1-2 та 1-3 з подальшим штукатуренням; демонтувати дверний блок з подальшим закладанням прорізу між приміщеннями 1-1 та 1-4 з подальшим штукатуренням; демонтувати дверний блок з подальшим закладанням прорізу між приміщеннями 1-5 та 1-6 з подальшим штукатуренням.

ОСОБА_5: улаштувати вхідні двері зі сторони бокового (правого) фасаду до приміщення 1-6 і переобладнати його у прихожу; в приміщенні 1-3 розібрати піч і влаштувати перегородки, відокремивши кухню, площею 7,0 кв. м та передпокій площею 5.0 кв. м; в перегородці між приміщеннями 1-3 та 1-4 влаштувати дверний отвір з подальшою установкою дверного блоку; в стіні між приміщеннями 1-3 та 1-6 влаштувати дверний отвір з подальшою установкою дверного блоку.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 2 027,13 грн витрат на проведення експертизи та 774,51 судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 861,97 грн судового збору.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що при визначенні варіантів поділу будинку, які були запропоновані експертом, суд першої інстанції прийняв рішення про поділ житла за четвертим варіантом. Проте суд не звернув увагу на ту обставину, що за цим варіантом ідеальні частки співвласників становлять 0,52 % та 0,48 %, що є відступом на 5,8 кв. м і зумовлює необхідність стягнення компенсації у розмірі 2 385,00 грн. Згідно з варіантом № 3 висновку експерта ідеальні частки співвласників фактично є рівними: 50 % на 50 %. Відступ лише - 4,4 кв. м, а компенсація різниці у частках становить 10,00 грн. Крім того, за вказаним варіантом лінія розподілу будинку проходить по його несучій стіні, що полегшує співвласникам можливість його переобладнання без спричинення можливої шкоди структурним елементам нерухомого майна. Такий варіант відповідає інтересам кожної із сторін та дає можливість ізольованого користування приміщеннями після проведення ремонтно-будівельних робіт співвласниками житла без понесення додаткових матеріальних витрат.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким змінити рішення суду першої інстанції, зазначивши адресу спірного домоволодіння як АДРЕСА_1, та включивши у перелік приміщень, що виділяються ОСОБА_5, два приміщення: комора 1-6, вартістрю 15 640,00 грн та веранда 1-5, вартістю 13 594,00 грн відповідно до варіанта № 4.

Касаційна скарга мотивована тим, що за варіантом № 3 розподілу домоволодіння житлова площа, виділена йому складає лише 13,4 кв. м, а відповідачу - 32,4 кв. м (кімнати № 1-4, 1-3). При цьому його сім'я складається з 6 осіб, власного житла вони не мають, а наймають для проживання інше житло. Запропонованим апеляційним судом варіантом розподілу порушені статті 9, 47 ЖК УРСР стосовно дотримання норми житлової площі на одну особу у розмірі 13,65 кв. м. Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України 2004 року, тому що у перелік приміщень, що виділяються відповідачу, ОСОБА_5 не включено два приміщення - комора 1-6, вартістю 15 640,00 грн та веранда 1-5, вартістю 13 594,00 грн, хоча відповідно до варіанта № 4 розподілу житлового будинку, надвірних будівель та споруд такі приміщення включені до володіння другого співвласника.

У запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_5 зазначав, що на даний час весь будинок потребує капітального ремонту, а особливо та терміново покрівля будинку. Ні він, ні позивач не буде мати можливості провести заміну покрівлі самостійно при умові розподілу будинку за варіантом № 4 на підставі рішення суду першої інстанції, оскільки розподіл проведений не по несучій стіні будинку. Рішення Апеляційного суду Житомирської області вважає законним і обґрунтованим.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

16 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що позивач та відповідач мають право кожен на ? ідеальну частку будинку АДРЕСА_1 (а. с. 33-34).

Відповідно до частин першої, другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Статтею 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється (частини перша, друга статті 367 ЦК України).

Як убачається з матеріалів справи, згоди про поділ спільного нерухомого майна між співвласниками не досягнуто.

При вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту статті 364 ЦК України, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

У спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з урахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої Ради (стаття 152 ЖК Української РСР).

Рішенням виконавчого комітету Радомишльської міської ради від 06 квітня 2016 року № 59 надано дозвіл на перепланування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 з дотриманням умов, зазначених у висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи від 07 серпня 2015 року № 153/634/15-25 Житомирського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (а. с. 128).

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 07 серпня 2015 року № 153/634/15-25 поділ житлового будинку можливий на двоквартирний з урахуванням ідеальних часток співвласників на дві рівні частини з відхиленням від вимог ДБН В.2.2-15-2005 (порушення мінімально допустимого рівня комфорту проживання).

Відповідно до варіанта № 3 зазначеного висновку ідеальні частки співвласників фактично є рівними: 50 % на 50%. Відступ лише - 4,4 кв. м, а компенсація різниці у частках становить 10,00 грн. Крім того, за вказаним варіантом лінія розподілу будинку проходить по його несучій стіні, що полегшує співвласникам можливість його переобладнання без спричинення можливої шкоди структурним елементам нерухомого майна.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, урахувавши наведені норми матеріального права та обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку, що такий варіант поділу відповідає інтересам кожної із сторін та дає можливість ізольованого користування приміщеннями після проведення ремонтно-будівельних робіт співвласниками житла без понесення додаткових матеріальних витрат.

Рішення апеляційного суду відповідає вимогам статей 213-215, 316 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості. Суд правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212, 303, 304 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги, про те, що сім'я позивача складається з 6 осіб, а площа, виділених йому житлових кімнат є меншою, не заслуговують на увагу, оскільки частки сторін відповідно до свідоцтва про право власності на спірний будинок є рівними - по ?.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанцій не спростовують, про незаконність судового рішення не свідчать, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, та підстав для його зміни чи скасування немає.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Житомирської області від 15 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв І. М. Фаловська С. П. Штелик