Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №308/1180/18

17.09.2018 смт. Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області в складі судді Софілканич О. А., з участю секретаря судового засідання Балецького С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та процентів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 05.02.2018 року звернувся в суд з вищезазначеним позовом.

Позов мотивувала тим, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.12.2009 року у справі №2п-5402/09 було задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та стягнуто з останнього на користь позивача суму боргу 21423 гривень 00 гривень. Рішення суду набрало законної сили 11.01.2010 року. Станом на день подання позову до суду відповідач не виконав рішення суду та не сплатив позивачу суму заборгованості, у зв"язку з чим ОСОБА_1 просить суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 33670 гривень 52 копійок інфляційних втрат за період з 01.02.2010 року по 31.12.2017 року та 5141 гривень 52 копійок трьох процентів річних за період з 01.02.2010 року по 31.01.2018 року.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання нез"явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує.

Відповідач ОСОБА_2 на виклик суду не з"явився, про причини неявки не повідомив. Про час та місце розгляду справи був повідомлений у відповідності до вимог ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

У зв'язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Так, судом встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.12.2009 року у справі №2п-5402/09 було задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та стягнуто з останнього на користь позивача суму боргу на загальну суму 21423 гривень 00 гривень. Рішення суду набрало законної сили 11.01.2010 року (а.с.3-5).

У відповідності до ч.5 ст.11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначає, що зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а при відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Нормами ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст.2 ЦПК України).

Положеннями ч. 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Позивачем ОСОБА_1 не надано суду підтвердження наявності на час розгляду справи заборгованості за рішенням суду Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.12.2009 року у справі №2п-5402/09.

Посилання позивача на постанову про відкриття виконавчого провадження від 23.06.2017 року не доводить існування невиконаного зобов"язання з боку відповідача на час звернення позивача до суду, оскільки підтверджує наявність відповідного виконавчого провадження, що мало місце більше року назад, що не є належним та допустимим доказом на підтвердження заявлених позовних вимог.

Крім цього, розрахунок індексу інфляції за час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, доданий до матеріалів справи, не містить зазначення вихідних даних, на підставі яких проведено нарахування з посиланням на офіційні джерела спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади в галузі статистики.

У відповідності до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставина, на яку посилаються позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.526, 610, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 13, 81, 247, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та процентів - відмовити.

Повне рішення суду складено 21.09.2018 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Софілканич О. А.