АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2018 року м. Київ

Справа № 22-ц/796/6932/2018

Унікальний номер 753/10548/18

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М.,Борисової О.В.,

при секретарі - Слободяник Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 03 липня 2018 року, постановлену під головуванням судді Коренюк А.М., по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та додаткових витрат на утримання дитини, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року позивачка звернулася до відповідача із зазначеним позовом про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та додаткових витрат на утримання дитини. (т.1 а.с.1-4)

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 03 лютого 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та додаткових витрат на утримання дитини задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 300 000,00 грн. - неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, 2 982,88 грн. - додаткових витрат, понесених на розвиток здібностей дитини та 3 029,82 грн. - судового збору, а всього - 306 012, 70 грн. (т.1 а.с.99-103)

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 24 травня 2016 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 лютого 2016 року залишено без задоволення. (т.1 а.с.148-149)

06 червня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 лютого 2016 року. На обґрунтування заяви зазначив, що в основу рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 лютого 2016 року була покладена довідка-розрахунок ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві, згідно якої сума заборгованості по аліментах складала 333 255,30 грн. Державним виконавцем при проведенні розрахунку заборгованості за основу брався середній заробіток по місту Києву, хоча мав братися середній заробіток по деклараціям, які подавалися щорічно в Державну фіскальну службу. На запити до Пенсійного фонду України та Державної податкової інспекції ГУ ДФС України в місті Києві, ОСОБА_1 отримав відповідь, що ВДВС Дарницького РУЮ у місті Києві не робило запити до даних органів. У зв'язку з цим відповідачем було проведено перерахунок розрахунку заборгованості по аліментах та пені на підставі довідок про подану декларацію про майновий стан і доходи. Посилаючись на те, що вищевказані обставини є нововиявленими, просив скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 лютого 2016 року та перерахувати пеню та аліменти згідно наданих розрахунків. (т.2 а.с.6-7)

ОСОБА_1 подала до суду відзив, в якому просила відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 лютого 2016 року. Вказувала, що ОСОБА_1 було відомо про свої доходи, але внаслідок ухилення від своїх обов'язків останній ігнорував неодноразові прохання державного виконавця та колишньої дружини надати документи про свої доходи. Вважала, що подані заявником декларації не є належними доказами суми доходів за 2012-2014 роки, оскільки заявник не надав підтвердження оплати податків із задекларованих доходів. (т.2 а.с.36-38)

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 03 липня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 лютого 2016 року за нововиявленими обставинами відмовлено, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 лютого 2016 року залишено в силі. (т.2 а.с.59-61)

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне встановлення обставин, які мають значення для справи, незаконність та необґрунтованість ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 03 липня 2018 року, просив її скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про перегляд заочного рішення. На обґрунтування скарги зазначив, що набуті ним докази - декларації про майновий стан та відповіді контролюючих органів, спростовують обґрунтування прийнятогосудом рішеннямі небули предметомдослідження в ході розгляду справи. Вказував, що він не надав даних декларацій державному виконавцю, тому прирозрахунку аліментів- вонистали значнобільшими. Воскаржуваній ухвалі суд не міг враховувати ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 23 травня 2016 року, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11 січня 2017 року, про відмову в задоволенні скарги відповідача на дії державного виконавця щодо перерахунку суми заборгованості, оскільки в основу даних ухвал покладено рішення, яке переглядається за нововиявленими обставинами. Апелянт вважав, що судом першої інстанції не було враховано нововиявлені докази та його доводи, чим порушено принцип змагальності та рівності сторін при судовому розгляді справи. (т.2 а.с.68-71)

Зважаючи на положення пункту 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ, Апеляційний суд міста Києва здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні представники ОСОБА_1 - ОСОБА_3, адвокат ОСОБА_4 підтримали скаргу і просили її задовольнити, ОСОБА_2, її представник адвокат ОСОБА_5 заперечували проти задоволення скарги.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином. Факту належного сповіщення ОСОБА_1 його представники в суді апеляційної інстанції не заперечували про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання. (т.2 а.с. 88-97)

Зважаючи на вимоги ч. 9 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 03 лютого 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та додаткових витрат на утримання дитини задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 300 000,00 грн. - неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, 2 982,88 грн. - додаткових витрат, понесених на розвиток здібностей дитини та 3 029,82 грн. - судового збору, а всього - 306 012, 70 грн.

Ухвалюючи дане рішення, суд виходив з того, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 22 березня 2012 року, яке набуло чинності, відповідач зобов'язаний сплачувати позивачці аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 січня 2012 року, й до повноліття дитини. Проте, відповідачем зазначене рішення суду повністю не виконується, у зв'язку з чим утворилась заборгованість по аліментам станом на 31 травня 2015 року у розмірі 57 614 грн. 66 коп., відповідно, розмір неустойки пені від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з січня (7 днів) 2012 року по травень 2015 року становить 333 255 грн. 30 коп. Державним виконавцем зроблений розрахунок, загальна заборгованість відповідача по сплаті аліментів за період з листопада 2011 року й по травень 2015 року складає 57 614 грн. 66 коп. Суд вважав, що заборгованість по аліментам відбулася з наявної вини платника аліментів, який є працездатною особою. Підстави, які слугували утворенню заборгованість судом не встановлені. Проте, суд, враховуючи матеріальне становище платника аліментів, його середньомісячний заробіток, який складає 1 500 грн. 00 коп., вважав розмір пені зменшити й встановити в 300 000 грн. 00 коп.(т.1 а.с.99-103)

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 24 травня 2016 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 лютого 2016 року залишено без задоволення. (т.1 а.с.148-149)

Доказів того, що ОСОБА_1 оскаржував заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 лютого 2016 року в апеляційному порядку, матеріали справи не містять.

Обґрунтовуючи заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 лютого 2016 року ОСОБА_1 вказував на те, що державним виконавцем при складенні довідки-розрахунку заборгованості по аліментам взято розрахунок середнього заробітку по місту Києву, а не декларації, які щорічно подавалися ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби. Із посиланням на те, що ним проведено перерахунок розрахунку заборгованості по аліментах та пені на підставі довідок про подану декларацію про майновий стан і доходи, зважаючи на положення п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, вважав вказані обставини нововиявленими. (т.2 а.с.6-7)

Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами суд першої інстанції виходив з того, що в заяві не наведені встановлені законом обставини (ст. 423 ЦПК України), на підставі яких може бути переглянуто у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 лютого 2016 року. (т.2 а.с.59-61)

Колегія суддів погодилась з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

За змістом пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

У відповідності до частин четвертої статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Згідно роз'яснень, які містяться в пунктах 3-5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №4 «Про застосування цивільного законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами», нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Для визначених нововиявлених обставин необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі (зокрема, шляхом скасування судового рішення, яке стало підставою для його ухвалення), спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов'язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред'явлення нової вимоги (зокрема, погіршення майнового стану відповідача після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів).

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неналежне повідомлення заявника про час і місце розгляду справи, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній або касаційній скарзі чи в заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України або які могли бути встановлені при всебічному і повному з'ясуванні судом обставин справи, тобто при виконанні вимог частини четвертої статті 10 ЦПК, не є нововиявленими обставинами.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Одним із основних принципів, на необхідності дотримання якого наголошує Європейський суд з прав людини, є принцип верховенства права, до фундаментальних аспектів якого відноситься принцип юридичної визначеності, який включає в себе принцип остаточності рішень суду.

В національному законодавстві даний принцип закріплений в ст. 129 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» було наголошено, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.

У справі «Науменко проти України» Європейський суд з прав людини також наголошував, що одним з основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів.

Правова певність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто, принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Скасування такого рішення призводить до порушення принципу юридичної певності і «права на суд» відповідно до ст. 6 параграфу 1 Конвенції.

У справі «Желтяков проти України» судом зазначено, що одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов'язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.

У вказаному рішенні Європейський суд з прав людини також наголошував, що суд повинен з'ясувати, чи вимагає ситуація грубого втручання у остаточне рішення суду, зокрема, якщо було допущено серйозне порушення процесуальних норм або висновки суду були завідомо неправильними.

За змістом поданих до районного суду заперечень проти позову ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та додаткових витрат на утримання дитини, ОСОБА_1 посилався на неправильність наданого державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ в м. Києві розрахунку заборгованості по аліментам. Так само, під час розгляду справи судом, ОСОБА_1 мав можливість, проте не надав до суду доказів неправильності вказаного розрахунку, зокрема свого середнього заробітку по деклараціям, які подавалися ним щорічно в Державну фіскальну службу.

Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами. Неподання відомостей про неправильне нарахування державним виконавцем заборгованості по сплаті ним аліментів не свідчить про те, що апелянт не знав чи не міг знати про наявність такого доказу. Відтак посилання у заяві на те, що декларації, які подавалися щорічно в Державну фіскальну службу та зроблений ОСОБА_1 на підставі даних декларації розрахунок заборгованості по аліментам є нововиявленими обставинами є безпідставним.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погодилася з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 лютого 2016 року за нововиявленими обставинами.

Доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, судова колегія, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 03 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 21 вересня 2018 року.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

В.М.Ратнікова

О.В.Борисова