Номер провадження: 22-ц/785/4763/18
Головуючий у першій інстанції Малиновський О. М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Калараша А.А., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 15 березня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до Суворовського районного суду м.Одеси із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Мотивуючи свої вимоги тим, що 11.08.2011 року вони з відповідачем уклали шлюб. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Проте, через несумісність характерів, та різних поглядів, сімейне життя з відповідачем не склалося. Вони втратили один до одного почуття любові та поваги, внаслідок чого подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити її інтересам. Спільне господарство не ведуть, подружні відносини припинені. На примирення позивач не згодна, вважає, що її шлюб з ОСОБА_2 носить формальний характер і підлягає розірванню.

Викладені обставини стали підставою звернення до суду.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 15 березня 2018 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 11 серпня 2011 року Першим відділом ДРА ЦС ОМУЮ, актовий запис № 543.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 15 березня 2018 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість судового рішення в межах заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам сторін, а шлюб носить формальний характер, його слід розірвати.

Судова колегія вважає, що такий висновок відповідає матеріалам справи і ґрунтується на законі.

Згідно з ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 11.08.2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, актовий запис № 543, про що Першим Суворовським ВДРАЦС ОМУЮ видано свідоцтво про шлюб. Прізвище після реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 змінено на ОСОБА_3.

Від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач, посилаючись на втрату почуттів до відповідача, різних поглядів на сімейне житя та несумісність характерів, просила розірвати шлюб. На примирення позивач не згодна та пояснює, що з відповідачем на протязі 8 місяців вони разом не проживають, приблизно два роки не підтримують подружніх стосунків, вона не кохає відповідача та не уявляє своє подальше життя разом з відповідачем (а.с.49).

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 14.03.2018 року подала клопотання про надання строку на примирення та просила не розглядати справу без участі відповідача ОСОБА_2, оскільки останній на даний момент знаходиться за межами території України та бажає приймати участь у судовому процесі. Проте, доказів перебування ОСОБА_2 за межами України не надала.

Згідно з ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Розірвання шлюбу в судовому порядку без згоди одного з подружжя на розлучення пояснюється бажанням одного з подружжя зберегти шлюб. Зі змісту ст. 111 СК України вбачається, що суду надається право вживати заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. При цьому стаття не визначає які саме заходи і в якому порядку повинен застосувати суд для примирення подружжя. Проте, суд при оцінці причин розлучення може керуватися тільки об'єктивними критеріями, але застосовувати ці критерії необхідно до конкретної подружньої пари. У випадку виникнення у суду сумнівів стосовно того, чи дійсно подальше спільне подружнє життя неможливе, він повинен використати надану законом можливість відкласти розгляд справи та надати подружжю строк для примирення.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, суд першої інстанції на підставі досліджених матеріалів справи прийшов до висновку, що сторони тривалий час не підтримують шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, шлюб носить формальний характер та суперечить інтересам позивача, яка заперечувала щодо надання строку на примирення з відповідачем та наполягала на розірванні шлюбу.

Вказані обставини, наведені у відповідній письмовій заяві позивача до суду першої інстанції в якій вона зазначила про не підтримання шлюбних стосунків і не ведення спільного господарства протягом 2-х років та не проживання разом (в одній квартирі) 8 місяців, просила розглянути справу без її присутності та не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення.

Слід зазначити, що суду першої інстанції не були надані докази перебування за межами України відповідача, який в судове засідання не з'явився.

Враховуючи наведене та відсутність сумнівів стосовно того, чи дійсно подальше спільне подружнє життя неможливе, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги зведені до формальної констататції факту не вжиття судом першої інстанції заходів щодо примирення сторін. При цьому відповідач не мотивує свою відсутність в суді першої інстанції наявністю поважних причин та не спростовує шляхом подання належних доказів факту відсутності спільного проживання та не ведення спільного господарства, відсутності шлюбних стосунків з позивачем. Також відповідачем не зазначено які дії він вчиняв особисто для збереження сім'ї чи кроки для примирення з дружиною.

ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленим за адресою, зазначеною в апеляційній скарзі, в засідання судової колегії не з'явився, про причини не явки не повідомив, про відкладення розгляду справи не клопотав.

ОСОБА_3 в засідання судової колегії пояснила, що має серйозний намір створити нову сім'ю і про що вона повідомила колишньому чоловіку, який їй та її новому супутнику побажав щастя. Вона не перешкоджає спілкуванню неповнолітньої дочки з ОСОБА_2 її батьком і тому вони іноді бачаться. Ніяких спроб для примирення з боку ОСОБА_2 не було, оскільки це марно. Він, коли забирав дитину в останній раз не казав їй про подання ним апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції. Вона особисто вважає рішення суду є повністю справедливим, а доводи апеляційної скарги безпідставними. На примирення вона, як і раніше, категорично не згодна. Існування шлюбу суперечить її інтересам і перешкоджає створенню нової сім'ї, яке є реальним.

Враховуючи наведене, судова колегія в даному конкретному випадку не вбачає підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя шляхом надання сторонам строку для примирення сторін.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування судового рішення не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 15 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 19.06.2018 року

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: А.А. Калараш

М.М. Драгомерецький