АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №619/134/17 (категорія: договірні)

Провадження №22-ц/790/2900/18

13 вересня 2018 року Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Бровченка І.О.,

- Бурлаки І.В.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 12 липня 2017 року (суддя - Нечипоренко І.М.)

у цивільній справі (№ 619/134/17) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5

про визнання договору позики недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору позики.

Позовна заява мотивована тим, що 7 липня 2015 року між ним та ОСОБА_5, у простій письмовій формі, було укладено договір позики, згідно з яким він позичив у ОСОБА_5 20 тис. грн, які зобов'язався повернути до 7 липня 2016 року.

Крім того, 7 вересня 2015 року та 23 листопада 2015 року між сторонами було укладено дві додаткові угоди, згідно з якими позивач позичив у ОСОБА_5 грошові кошти на загальну суму 20 тис. грн, які зобов'язався повернути до 7 липня 2016 року.

Позивач зазначав, що у 2015 році він страждав стійким психічним розладом, внаслідок якого не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4, посилаючись на положення статей 203, 215 ЦК України, просив визнати недійсним договір позики від 7 липня 2015 року.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 12 липня 2017 року позов задоволено. Суд визнав недійсним договір позики, укладений в простій письмовій формі 07 липня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5

В поданій 26.07.2017 року апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального, процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції у ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_3 зазначає: що на час звернення позивача з даним позовом в провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебували справи про розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_4, а також про поділ майна подружжя; що оскаржене нею рішення може вплинути на вирішення інших справ по спору між нею і ОСОБА_4, так як дати укладення угод щодо майна, яке підлягає поділу між ними, були предметом судового дослідження, за наслідками якого позивач в момент вчинення правочинів 07 липня 2015 року, 07 вересня 2015 року та 23 листопада 2015 року не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 22.11.2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 12 липня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору позики недійсним відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 28.02.2018 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення апеляційного суду Харківської області від 22 листопада 2017 року скасовано, а справу передано до суду апеляційної інстанції на новий розгляд, зважуючи на те, що при задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 і ухваленні нового рішення по суті спору апеляційний суд не звернув увагу на відсутність належного обґрунтування апелянтом в чому ж саме полягає порушення її прав та інтересів у даній справі.

При новому перегляді справи апеляційним судом ОСОБА_3 додаткового обґрунтування апеляційної скарги не подала, в судові засідання апеляційного суду не з'явилася, а її представник ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримав і просив задовольнити, посилаючись на вказані в ній доводи.

Представник позивача апеляційну скаргу не визнав, просив залишити її без задоволення, вважаючи рішення суду першої інстанції постановленим у відповідності із законом.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явились, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, вважає, що апеляційне провадження підлягає закриттю з огляду на таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України)

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. (ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 352 ЦПК України)

Апеляційне провадження поданій справі було відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_3, як поданою особою, яка не приймала участі у справі, але посилається як на підставу наявності права на апеляційну оскарження судового рішення на вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки.

Під час апеляційного розгляду було встановлено, що рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 12 липня 2017 року судом не вирішувались питання про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки ОСОБА_3, яка не є стороною спірного договору та учасником спірних правовідносин. Сторони по справі не посилались, що за договором позики від 07.07.2015 року ОСОБА_4 були одержані кошти, які використані в інтересах його сім'ї з ОСОБА_3. Обсяг зобов'язань ОСОБА_3 у зв'язку з прийняттям оскаржуваного рішення не збільшився.

Посилання апелянта на те, що рішення по справі може бути використане у якості обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 про визнання недійсними інших договорів, укладених ним 07.07.2015 року стосовно майна, власником якого на теперішній час є ОСОБА_3, є безпідставними, адже, з огляду на положення ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені по даній справі не можна визнати преюдиційними в спорі з іншими сторонами та можуть бути спростовані у загальному порядку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки такої особи не вирішувалося

З огляду на викладене, оскільки судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки ОСОБА_3 не вирішувались, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційне провадження за її апеляційною скаргою необхідно закрити.

Керуючись п. 3 ст. 362 , 381-384, 389, ЦПК України, (в редакції закону №2147- VІІІ від 03.10.2017 р.), апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 12 липня 2017 року у цивільній справі (№ 619/134/17) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання позики недійсним - закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 вересня 2018 року.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: І.О. Бровченко

І.В. Бурлака