Справа № 188/231/18
Провадження № 2/188/197/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2018 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Бурди П.О.,

при секретарі Власенко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Петропавлівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської сільської ради Петропавлівського району про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася з позовом до Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області (далі - відповідач) про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що вона за згодою осіб, що назвались спадкоємцями ОСОБА_2, у 2006 році вселилась до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, який належить померлій ОСОБА_2, і в подальшому постійно використовує його, господарчі споруди та земельну ділянку при ньому на власний розсуд, при цьому користуючись, розпоряджаючись та володіючи цим нерухомим майном одноосібно майже 12 років. Правочинів між власником будинку та позивачем щодо переходу власності відповідно до чинного законодавства укладено не було.

Претензій щодо вищенаведеного нерухомого майна з 2006 року і по цей день до неї ніхто не пред'являв, тобто її володіння і користування нерухомим майном є відкритим та беззаперечним.

Позивач, посилаючись на ст. ст. 392, 344 Цивільного Кодексу (далі - ЦК) України, просить суд визнати за нею в порядку набувальної давності право власності на житловий будинок № 27 по вул. Весела в селі Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області, який складається з наступних будівель та споруд: житловий будинок - літера «А», площею 25, 2 кв. м.; літня кухня - літера «Б», площею 49,1 кв. м.; сарай - літера «В», площею 7,4 кв. м.; сарай - літера «Г», площею 3,2 кв. м.; погріб - літера «пд», площею - 1,6 кв. м., колодязь - літера «К».

Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 01.03.2018 року провадження у зазначеній справі було відкрито за правилами загального позовного провадження.

Представник позивача подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності і позивача, в якій позов підтримав і просив задовольнити.

Відповідач подав до суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності його представника, проти позову не заперечував.

Відповідно до ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3).

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вивчивши надані позивачем докази, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що житловий будинок № АДРЕСА_1 згідно з погосподарською книгою № 6/2005-2010 р.р., Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області належить ОСОБА_2, особовий рахунок № НОМЕР_3, що підтверджується випискою з цієї книги № 4080 від 13.12.2010 та довідкою № 2694 від 03.11.2010, виданими цим органом місцевого самоврядування (а.с.6, 7).

За довідкою№ 1033 від 19.04.2018 року вказаний будинок належить ОСОБА_3 області згідно з погосподарською книгою № 4 господарського обліку 2204-4 (а.с.35).

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, виданого виконкомом Новгородської селищної ради м. Дзержинська Донецької області (а.с.5).

Правовідносини між сторонами регулюються нормами ЦК України.

Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно з ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

ЦК України не містить визначення такого об'єкта права власності як домоволодіння.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який прийнято 01.07.2004 року, набрав чинності 03.08.2004 року, в редакції від 04.07.2012 року, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Отже, садибний (індивідуальний) житловий будинок № АДРЕСА_1 належав на праві власності померлій ОСОБА_2.

Правочинів між власником будинку та позивачем щодо переходу власності відповідно до чинного законодавства укладено не було.

За згодою осіб, що назвались спадкоємцями ОСОБА_2, позивач, яка згідно з паспортом серії НОМЕР_4 є громадянкою України (а.с.4), у 2006 році вселилась до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, який належав померлій ОСОБА_2, і в подальшому постійно використовує його, господарчі споруди та земельну ділянку при ньому на власний розсуд, при цьому користуючись та володіючи цим нерухомим майном одноосібно майже 12 років, що підтверджується актами проведення перевірки факту проживання від 21.10.2010, 06.09.2016 та від 13.11.2017, підписаними депутатом Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області Антіповим В.В. та свідками ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.12, 13). Користування позивачем земельною ділянкою в розмірі 0,25 га за вказаною адресою підтверджується довідками № 1123 від 07.06.2010 та № 1034 від 19.04.2018 Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, а також архівним витягом з рішення сесії Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області від 11.12.2009 року № 516 - ХХУІІ/У про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо передачі вказаної земельної ділянки позивачу у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с.44).

Претензій щодо вказаного нерухомого майна з 2006 року і по цей день до позивача ніхто не пред'являв, тобто її володіння і користування нерухомим майном є відкритим та беззаперечним.

За приписами ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ за № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах захист права власності та інших речових прав» можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Враховуючи, що попередній власник нерухомого майна ОСОБА_2 померла, про її спадкоємців позивачці невідомо, нею заявлено позов до органу місцевого самоврядування, уповноваженому управляти майном територіальної громади, де розташовано будинок, право на який є предметом цього позову.

Згідно з рекомендаціями, що містяться у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Таким чином, позивач понад десять років безперервно, добросовісно та відкрито володіє і користується житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1, який згідно з технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовлений 11.12.2017 року ФОП ОСОБА_8, складається з наступного: житловий будинок - літера «А», площею 25, 2 кв. м.; літня кухня - літера «Б», площею 49,1 кв. м.; сарай - літера «В», площею 7,4 кв. м.; сарай - літера «Г», площею 3,2 кв. м.; погріб - літера «пд», площею - 1,6 кв. м., колодязь - літера «К».

Суд прийшов до висновку, що позивач обґрунтовано звернулася до суду, бо не може розпоряджатися цим майном у зв'язку з відсутністю на нього правовстановлюючих документів на її ім'я.

Вартість спірного житлового будинку складає 9996 грн., що підтверджується висновком про вартість об'єкта оцінки, виконаного ФОП ОСОБА_9 (а.с.11).

Виходячи з цієї ціни позову та вимог пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп., про що до позову додана квитанція банку від 17.05.2018 року (а.с.1).

Судові витрати позивача по сплаті судового збору у зв'язку з задоволенням позову відповідно до приписів ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, ст. ст. 15, 16, 319, 328, 344, 392 ЦК України, керуючись статтями 4, 13, 76-81, 141, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_2, до Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, , що розташована за адресою: 52744, вул. Першотравнева, 182 с. Миколаївка, Петропавлівський район, Дніпропетровська область, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку набувальної давності право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, який складається з наступних будівель та споруд, зазначених у технічному паспорті спеціальними позначками: житловий будинок - літера «А», площею 25, 2 кв. м.; літня кухня - літера «Б», площею 49,1 кв. м.; сарай - літера «В», площею 7,4 кв. м.; сарай - літера «Г», площею 3,2 кв. м.; погріб - літера «пд», площею - 1,6 кв. м., колодязь - літера «К».

Стягнути з Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після відмови у відкритті апеляційного провадження, повернення апеляційної скарги, залишення її без розгляду, ухвалення іншого рішення по суті апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя П. О. Бурда