Справа № 515/549/18
Провадження № 2/515/1020/18
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2018 року. Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Семенюк Л.А.

за участю секретаря Унгурян Т.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача- адвоката ОСОБА_2

відповідача представника Лиманської сільської ради

Татарбунарського району Одеської

області Шевченко Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Татарбунари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лиманської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про визнання права власності по праву успадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

16 квітня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати за ним право власності за заповітом на земельну ділянку площею 3,73 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, що належала померлому ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 від 25.06.2002 року, посилаючись на слідуючі обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер батько позивача - ОСОБА_4. За життя, а саме 10 березня 2004 року, в Трапівській сільській раді Татарбунарського району Одеської області останнім було вчинено заповідальне розпорядження щодо належної йому земельної ділянки загальною площею 3,73 га на користь позивача.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 25 січня 2018 року встановлено юридичний факт постійного сумісного проживання позивача зі спадкодавцем ОСОБА_4 у житловому будинку АДРЕСА_2 на день відкриття спадщини - 27.06.2016 року.

Після набрання вказаним рішенням законної сили, ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Татарбунарського районного нотаріального округу Монастирліу О.П. із заявою щодо відкриття спадкової справи.

Нотаріусом було відкрита спадкова справа, однак щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на успадковане майно - земельну ділянку площею 3,73 га, розташовану на території Трапівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 від 25.06.2002 року, виданого на ім'я ОСОБА_4, було відмовлено з причин відсутності (ненадання) правовстановлюючого документу на вказану нерухомість. Про втрату оригіналу вищезазначеного правовстановлюючого документу була опублікована об'ява в районній газеті «Татарбунарський вісник».

За таких обставин, посилаючись на письмові докази, позивач вимушений звернутись до суду з вказаним позовом.

Під час розгляду справи судом було вчинено наступні процесуальні дії:

Ухвалою суду від 23.04.2018 року було відкрито провадження по справі (а.с.56).

18 червня 2018 року ухвалою суду було витребувано від приватного нотаріуса Татарбунарського районного нотаріального округу ОСОБА_6 інформацію щодо наявності спадкової справи та кола спадкоємців до майна ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.63).

Через канцелярію суду надійшла інформаційна довідка зі спадкового реєстру №52513687 від 05.07.2018 року, відповідно до якої, було отримано інформацію, що після смерті ОСОБА_4, відкрита спадкова справа 74/2018, дата заведення - 31.03.2018 року, місце заведення та зберігання - приватний нотаріус Монастирліу О.П. (а.с.65). Також долучено копію нотаріально завіреної заяви позивача до нотаріуса за №196, датованої 31.03.2018 року щодо прийняття ним спадщини по заповіту на земельну ділянку спадкодавця ОСОБА_4, що розташована на території Трапівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (а.с.66).

Позивач та його представник адвокат ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилися, але від адвоката до суду надійшла заяву про слухання справи у їх відсутність, повністю підтримуючи позовні вимоги (а.с.68).

Представник Лиманської сільської ради Татарбунарського району Одеської області Шевченко Л.О. (а.с.58), направив до суду заяву з проханням заслухати справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує, вважаючи їх обґрунтованими та законними.

Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

З огляду на належне сповіщення позивача, його представника, представника відповідача про дату, час та місце розгляду справи, надходження від них заяв про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим розглянути зазначену цивільну справу без участі сторін. При цьому, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно з частиною 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановлює ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляду.

Дослідивши позовну заяву та надані сторонами письмові докази в сукупності, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін та інших осіб, відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України, вважає можливим позов задовольнити, виходячи з того, що відповідно до статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

При цьому, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області по цивільній справі № 515/2077/17 (а.с.12-13) встановлено факт постійного сумісного проживання ОСОБА_1, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с.Новоселиця Татарбунарського району Одеської області, ІН НОМЕР_1 та ОСОБА_7, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 року в с.Трапівка Татарбунарського району Одеської області, ІН НОМЕР_2, разом з ОСОБА_4 у житловому будинку АДРЕСА_2, на день відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Копією заповіту, складеного 10.03.2004 року (а.с.8) підтверджується, що ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробив розпорядження, яким належний йому Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 від 25.06.2002 року заповів своєму синові ОСОБА_1.

Згідно копії Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_4, виданого Трапівською сільською радою Татарбунарського району Одеської області 25.06.2002 року (а.с.7), ОСОБА_4 є власником земельної ділянки загальною площею 3,73 га, розташованої на території Трапівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5, виданого Татарбунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 29 червня 2016 року (а.с.6) підтверджується, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року в селі Приморське Татарбунарського району Одеської області;

Звітом про незалежну експертну грошову оцінку земельної ділянки загальною площею 3,73 га, проведеного ФОП-оцінювачем ОСОБА_8, визначено вартість вказаної земельної ділянки, яка складає 57 391 грн.(а.с.14-50).

З листа приватного нотаріуса Монастирліу О.П. за № 287/02-14 від 31.03.2018 року (а.с.10) видно, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого ОСОБА_4, у зв'язку з тим, що він не надав оригінал правовстановлюючого документу на успадковане майно - земельну ділянку.

Як вбачається з газети «Татарбунарський вісник» за №12 від 07 квітня 2018 року (а.с.11), в графі «втрачені» міститься об'ява - вважати недійсним втрачений Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_4, виданий Трапівською сільською радою Татарбунарського району Одеської області 25.06.2002 року на ім'я ОСОБА_4.

У відповідності до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою ст. 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, як передбачено ст.1217 ЦК України.

Частина перша статті 1223 ЦК України передбачає право на спадкування осіб, визначених у заповіті.

Згідно ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

В силу ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її.

Відповідно до п. 4.15 розділу 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року "видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, нотаріусом проводиться після подання до нотаріальної контори правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві".

Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, між сторонами виникли спадкові правовідносини, які неможливо вирішити в позасудовому порядку.

Судом з достовірністю встановлено, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_4, але в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкову земельну ділянку, нотаріальною конторою відмовлено останньому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане спадкове майно. Відсутність правовстановлюючого документу на земельну ділянку та належність її спадкодавцю ОСОБА_4 підтверджується матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні . Виготовлення дублікату вказаного правовстановлюючого документу після смерті спадкодавця законом не передбачено, що позбавляє позивача можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказане майно в установленому законом порядку.

За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами, за відсутності заперечень відповідача, суд вважає, що права позивача мають бути захищені шляхом визнання за ним, як спадкоємцем за заповітом, права власності на земельну ділянку площею 3,73 га, цілове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, що належала померлому ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 від 25.06.2002 року

Керуючись ст.ст.77, 78, 81, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, ст.ст. 328, 1216, 1217, 1223, 1233, 1268 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Лиманської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про визнання права власності по праву успадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцем села Новоселиця Татарбунарського району Одеської області (паспорт серії НОМЕР_6, виданий Татарбунарським РВ УМВС України в Одеській області 18.02.2002 року, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1), як спадкоємцем за заповітом, право власності на земельну ділянку площею 3,73 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 від 25.06.2002 року, що належала ОСОБА_4, померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Семенюк