Справа № 183/684/18
№ 2/183/1562/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2018 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

при секретарі Демяненка Р.К.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа відділ реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

09 лютого 2018 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком №195а по вул. Плеханова в м. Новомосковську Дніпропетровської області.

В обґрунтування заявленого позову позивачі посилаються на те, що вони являються власниками, по ? частині, будинку №195а по вул. Плеханова в м. Новомосковську Дніпропетровської області, який належить їм на підставі Договору довічного утримання від 08 травня 1993 року.

В зазначеному будинку зареєстрований ОСОБА_3. Однак фактично відповідач за місцем реєстрації не проживає, та ніколи не проживав, зазначеним житлом не користується, не бере участі у витратах по його утриманню. Проживаючи за іншою адресою, відповідач залишається зареєстрованим у домоволодінні, а наявність його реєстрації у домоволодінні порушує права позивачів вільно, на свій розсуд, розпоряджатися своєю власністю. У звязку з зазначеним, позивачі посилаючись на ст. 391, 405 ЦК України, просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком №195а по вул. Плеханова в м. Новомосковську Дніпропетровської області.

Ухвалою суду від 16 березня 2018 року відкрито провадження у справі.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_4, кожен окремо, в судове засідання не з'явилися, надавши суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, згідно якої позов підтримують у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, звернувшись до суду з заявою, згідно якої позов визнав, просив справу розглянути у його відсутність.

Представник відділу реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради в судове засідання не зявився, про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома.

На підставі ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

У відповідності до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем, за наявності для того законних підстав, суд ухвалює рішення про задоволення позову.

На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивачі являються власниками по ? частині будинку №195а по вул. Плеханова в м. Новомосковську Дніпропетровської області, який належить їм на підставі Договору довічного утримання, посвідченого 18 травня 1993 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за № 1921 (а.с.13).

Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеним законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Згідно довідки виконкому Новомосковської міської ради № 594 від 06.02.2018 року, а також у відповідності до відомостей відділу адресно-довідкової роботи Управління паспортної роботи громадянства та реєстрації фізичних осіб ГУ ДМС України у Дніпропетровській області в зазначеному будинку зареєстрованим значиться відповідач по справі ОСОБА_3, який в розумінні вимог Житлового Кодексу України, являється членом сім'ї власників, та був зареєстрованим у будинку зі згоди позивачів (а.с.13,18).

Частина 2 ст. 405 ЦК України передбачає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Вимоги ст.156 ЖК України передбачають, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Суду подано акт голови квартального комітету №22 від 05 лютого 2018 року, складений за участю сусідів, у відповідності до якого ОСОБА_3 зареєстрований але не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8), що також не оспорювалося відповідачем.

У відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавлення права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою.

З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15).

Як зазначають у своєму позові ОСОБА_1, ОСОБА_2, наявність реєстрації відповідача у належному їм на праві власності будинку, заважає їм вільно розпоряджатися своєю власністю, у звязку з чим суд вважає за необхідне визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком №195а по вул. Плеханова в м. Новомосковську Дніпропетровської області. Даних про наявність будь-якої домовленості між позивачем та відповідачем з приводу користування житловим приміщенням, а також доказів про поважність причин відсутності відповідача у житловому приміщенні за місцем реєстрації суду не надано.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.4,12,76,81,89,200,263,265 ЦПК України, ст.ст. 321, 391, 405 ЦК України, -

у х в а л и в:

ОСОБА_6 Михайловича, ОСОБА_2, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком №195а по вул. Плеханова в м. Новомосковську Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сорока О.В.