Постанова

Іменем України

05 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 523/3310/16-ц

провадження № 61-19554св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі: Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Суворовський відділ поліції міста Одеси Головного управління Національної поліції в Одеській області, Одеська місцева прокуратура № 4,

третя особа - Державна казначейська служба України,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 28 лютого 2017 року у складі судді Малиновського О. М. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 30 травня 2017 року у складі колегії суддів: Колеснікова Г. Я., Ващенко Л. Г., Плавич Н. Д.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнень, посилаючись на статті 1-4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», статтю 277, частини другу, шосту, сьому статті 1176 ЦК України, просив визнати незаконними дії органу досудового слідства та прокуратури в рамках кримінальних проваджень № 0000453 та № 90005191; стягнути із відповідачів на свою користь 100 000,00 грн на відшкодування майнової шкоди та 1 500 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури; зобов'язати орган досудового розслідування Суворовського району міста Одеси спростувати недостовірну інформацію в частині скоєння ним та ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 191 КК України, з розміщенням у засобах масової інформації міста Одеси.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що у період досудового розслідування зазначених вище кримінальних проваджень посадовими особами органу досудового слідства та прокуратури у формі активних дій та бездіяльності систематично порушувалися його права та права його цивільної дружини ОСОБА_6, зокрема, у вигляді перешкоджання у праві на захист та доступі до правосуддя; невстановлення фактів, що мають значення для кримінальних проваджень; зазначення у процесуальних документах недостовірної інформації та фальсифікуванні документів; незаконного проникнення до житла та вилучення належного йому та ОСОБА_6 майна, яке до теперішнього часу не повернуто, здійснення психологічного тиску на нього та членів його сім'ї; сприянні у вимаганні у нього коштів для владнання питань з ОСОБА_7 та у заволодінні останнім його часткою у статутному капталі товариства тощо.

Крім того, органом досудового розслідування було надано недостовірну інформацію до прес-служби Управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про скоєння ним та ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 191 КК України, яка була розповсюджена 18 лютого 2015 року у новинах телекомпанії «7 канал», що потягло за собою приниження їх честі гідності та ділової репутації.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 31 січня 2017 року позов ОСОБА_3 у частині вимог про відшкодування майнової шкоди залишено без розгляду.

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 28 лютого 2017 року у задоволені позову ОСОБА_3 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що досудове розслідування у кримінальних провадженнях № 0000453, № 90005191 на цей час триває; належних та допустимих доказів щодо незаконних дій та бездіяльності відповідачів позивачем не надано, а тому підстави та умови для відшкодування моральної шкоди, завданої заявнику незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства та прокуратури відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» та статті 1176 ЦК України відсутні. Крім того, позивачем не доведено поширення Суворовським відділом поліції в місті Одесі Головного Управління Національної події в Одеській області недостовірної інформації щодо ОСОБА_3 через засоби масової інформації та порушення такою інформацією його особистих немайнових прав.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 30 травня 2017 року рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 28 лютого 2017 року залишено без мін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та залишив рішення суду без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У касаційній скарзі, що надійшла у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, зокрема, статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду», статті 1176 ЦК України, і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.

04 серпня та 22 серпня 2017 року Одеська місцева прокуратура № 4 подала заперечення, в яких просить залишити без задоволення касаційну скаргу та залишити без змін оскаржувані судові рішення як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суди попередніх інстанцій всебічно, повно, об'єктивно дослідили обставини справи та дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 523/3310/16-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_3 як на підставу своїх вимог посилався на норми статті 1-4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», частину першу статті 1166, частини другу, шосту, сьому статті 1176 ЦК України.

За приписами статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Частинами першою-другою статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини шостої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої, ніж передбаченої в частинах першій-п'ятій цієї статті, незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до частини першої яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за статями 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Судами встановлено, що 08 грудня 2012 року Суворовським відділом міліції в місті Одесі (на теперішній час Суворовський відділ поліції міста Одеси) були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення ОСОБА_3 кримінального порушення, передбаченого частиною третьою статті 190 КК України. Кримінальному провадженню був присвоєний № 0000453 та розпочато досудове розслідування.

На підставі ухвал Суворовського районного суду міста Одеси від 30 січня 2013 року (справа № 523/1610/13-к), 12 грудня 2013 року (справа №523/19412/13-к) з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, слідчим Суворовського відділу міліції міста Одеси були проведені обшуки в квартирі № АДРЕСА_1.

Постановою заступника начальника слідчого відділу Суворовського відділу поліції в місті Одесі Головного Управління Національної поліції в Одеській області 31 грудня 2015 року зазначене кримінальне провадження закрито.

Постановою слідчого судді Суворовського районного суду міста Одеси від 18 березня 2016 року (справа № 523/3247/16-к) ця постанова про закриття кримінального провадження скасована, матеріали кримінального провадження № 0000453 направлено до Суворовського відділу поліції в місті Одесі Головного Управління Національної поліції в Одеській області для проведення досудового розслідування, яке триває до цього часу.

Крім того, до 15 жовтня 2014 року Суворовським відділом поліції в місті Одесі до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено звернення товариства з обмеженою відповідальністю «Норма Плюс» в особі його директора ОСОБА_8 про вчинення кримінального порушення, передбаченого частиною третьою статті 191 КК України, та розпочато досудове розслідування кримінального провадження № 90005191.

У межах цього кримінального провадження на підставі ухвал слідчого суді Суворовського районного суду міста Одеси від 19 грудня 2014 року (справа № 523/20482/14-к), від 28 січня 2015 року (справа № 523/1162/15-к) з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, слідчим Суворовського відділу міліції міста Одеси були проведені обшуки в квартирі № 5 у будинку № 129 на вулиці Дніпропетровська дорога в місті Одесі.

Постановою заступника начальника слідчого відділу Суворовського відділу поліції в місті Одесі Головного Управління Національної поліції в Одеській області 31 грудня 2015 року вказане кримінальне провадження закрито.

Постановою слідчого судді Суворовського районного суду міста Одеси від 18 березня 2016 року (справа № 523/3247/16-к) зазначена постанова про закриття кримінального провадження скасована, матеріали кримінального провадження № 90005191 направлено до Суворовського відділу поліції в місті Одесі Головного Управління Національної поліції в Одеській області для проведення досудового розслідування, яке триває до цього часу.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи), встановивши, що позивач належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги, зокрема, щодо незаконності дій або бездіяльності слідчих Суворовського відділу поліції в місті Одесі, Одеської місцевої прокуратури не надав, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову у зв'язку з його недоведеністю.

Правильним є й висновок судів про відмову ОСОБА_3 у задоволенні вимог про зобов'язання органів досудового слідства спростувати недостовірну інформацію відносно нього та ОСОБА_6 у засобах масової інформації з огляду на відсутність доказів надання прес-службі Управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області недостовірної інформації про скоєння ОСОБА_3 кримінального правопорушення за ознаками частини третьої статті 191 КК України, а також того, що зазначена інформація була розповсюджена 18 лютого 2015 року у випуску новин телекомпанії «7 канал».

Аргументи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Доводи скарги ОСОБА_3 про те, що йому завдано моральної шкоди незаконним проведенням органами досудового слідства в ході кримінального провадження обшуку та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, колегія суддів відхиляє, оскільки позивач не довів незаконність вказаних дій.

До того ж ці обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.

Інші аргументи касаційної скарги також не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 28 лютого 2017 року та ухвали апеляційного суду Одеської області від 30 травня 2017 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.

Керуючись статтями 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 28 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 30 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

СуддіН. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило