Справа № 369/90/13-ц Головуючий у І інстанції Дубас Т.В.
Провадження № 22-ц/780/3094/18 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 26 19.09.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 вересня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Сушко Л.П., Журби С.О.,

за участю секретаря судового засідання - Черниш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 травня 2018 року у справі за заявою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання, заінтересована особа - ОСОБА_2,

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року ПАТ «Дельта Банк», в особі представника за довіреністю Вергелеса І.В., звернулося до суду із заявою про поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа № 369/90/13-ц до виконання, обґрунтовуючи її тим, що 23 вересня 2014 року було остаточно завершено по суті розгляд справи за позовом ПАТ «Інноваційно-промисловий банк» до ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення заборгованості за кредитним договором, проте виконавчий лист стягувачу вчасно не виданий, а був отриманий лише 13 квітня 2018 року, хоча строк пред'явлення його до виконання встановлено до 23 вересня 2017 року.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 травня 2018 року заяву ПАТ «Дельта Банк» задоволено.

Поновлено строк пред'явлення виконавчого листа до виконання у цивільній справі № 369/90/13-ц за позовом ПАТ «Інноваційно-промисловий банк» до ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення заборгованості за кредитним договором, що був виданий Києво-Святошинським районним судом Київської області 13 квітня 2018 року.

В апеляційній скарзі боржник ОСОБА_2 просить вказану ухвалу суду скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні заяви.

Апеляційну скаргу боржника мотивовано тим, що ПАТ «Дельта Банк» не має жодного відношення до стягнення заборгованості у даній справі, оскільки стягувачем за рішеннями судів є ПАТ «Інноваційно-промисловий банк». Виконавчий лист № 369/90/13-ц має недоліки в найменуванні банку та сумі стягнення. Вважає, що ухвала суду про заміну сторони виконавчого провадження стосується лише виконавчого провадження, відкритого за виконавчим листом, який у свою чергу визнано таким, що не підлягає виконанню, тому заявник не може вважатися правонаступником стягувача.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду - без змін, посилаючись на її законність і обґрунтованість.

Вказало, що ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 жовтня 2014 року було замінено сторону виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 369/90/13-ц від 7 червня 2013 року з ПАТ «Інноваційно-промисловий банк» на ПАТ «Дельта Банк», а заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

За правилом частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 1 березня 2013 року позов ПАТ «Інноваційно-промисловий банк» до ОСОБА_2 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, розірвано кредитний договір № 37-2008 від 25 лютого 2008 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Інноваційно-промисловий банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 3 113 001,74 грн., штраф за недотримання умов кредитного договору в розмірі 239 790 грн. (а. с. 41 - 45 т. 1).

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 21 травня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 1 березня 2013 року скасовано та ухвалене нове рішення, яким позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Інноваційно-промисловий банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 389 466 грн., штраф в розмірі 239 790 грн. та судові витрати в розмірі 3 219 грн. (а. с. 120 - 123 т. 1).

На виконання даного рішення 7 червня 2013 року Києво-Святошинським районним судом Київської області видано виконавчий лист № 369/90/13-ц (а. с. 125 т. 1).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 червня 2013 року було, зокрема, зупинено виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 21 травня 2013 року до закінчення касаційного провадження (а. с. 143 т. 1).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 жовтня 2013 року рішення Апеляційного суду Київської області від 21 травня 2013 року скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд (а. с. 147 - 150 т. 1).

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 19 лютого 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 1 березня 2013 року змінено в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Інноваційно-промисловий банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 381 530,33 грн., в іншій частині рішення залишено без змін (а. с. 126 - 130 т. 2).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 травня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Апеляційного суду Київської області від 19 лютого 2014 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення штрафу скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до апеляційного суду (а. с. 152 - 154 т. 2).

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 23 вересня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 1 березня 2013 року в частині задоволення позову про стягнення штрафу скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено (а. с. 179 - 182 т. 2).

З матеріалів справи вбачається, що 21 серпня 2014 року представник ПАТ «Інноваційно-промисловий банк» Шекіна А.С. звернулася до районного суду із заявою про видачу виконавчого листа на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 19 лютого 2014 року для подальшого примусового звернення до виконання до органу виконавчої служби, однак заява не має відміток щодо отримання виконавчого листа або резолюції судді щодо його видачі (а. с. 196 т. 2).

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 жовтня 2014 року заяву ПАТ «Дельта Банк» про заміну сторони у виконавчому провадженні задоволено, замінено сторону виконавчого провадження № 38647753 з виконання виконавчого листа № 369/90/13-ц від 7 червня 2013 року, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області, а саме стягувача ПАТ «Інноваційно-промисловий банк» на правонаступника ПАТ «Дельта Банк» (а. с. 194 т. 2).

1 червня 2016 року ПАТ «Дельта Банк» подало до суду заяву про видачу належного виконавчого документу та поновлення строків пред'явлення виконавчого документа до виконання (а. с. 221 т. 2).

Дане питання розглядалося судами першої та апеляційної інстанцій неодноразово.

Останньою ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 8 листопада 2017 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Київської області від 14 березня 2018 року, уточнену заяву ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково, визнано виконавчий лист № 369/90/13-ц, виданий 7 червня 2013 року Києво-Святошинським районним судом Київської області, таким, що не підлягає виконанню. В решті заявлених вимог відмовлено (а. с. 156 - 159, 201 - 205, т. 3).

Також встановлено, що 28 березня 2018 року представник ПАТ «Дельта Банк» Вергелес І.В. звернувся до районного суду із заявою про видачу виконавчого листа у справі на підставі рішення апеляційного суду та отримав його в приміщенні суду 13 квітня 2018 року, втім строк пред'явлення його до виконання встановлено до 23 вересня 2017 року.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання пропущено з поважних причин, оскільки відповідний виконавчий лист стягувачу видано після спливу граничного строку пред'явлення цього листа до виконання, що об'єктивно позбавило можливості на звернення до органів виконавчої служби у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження».

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону з огляду на наступне.

Виконання судового рішення є невід'ємною та заключною частиною судового процесу, яка поєднана із попередніми єдиною та основною метою всього судочинства, яке полягає у захисті прав і охоронюваних законом інтересів осіб.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Стаття 6 Конвенції поширює свою дію і на таку стадію цивільного процесу як виконання судового рішення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система договірної держави дозволила б, щоб остаточне та обов'язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід'ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції (рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

Відповідно до частини 1 статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Згідно із статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII, виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Норми ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження» не містять вичерпного переліку поважних причин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання. Вони враховуються у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Разом з тим, виходячи із системного аналізу норм закону, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об'єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов'язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до виконавця у визначений законом строк.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені, правильно установивши обставини справи, перевіривши зміст та хронологію указаних вище судових рішень та дій заявника, дійшов обгрунтованого висновку, що останній пропустив строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з поважних причин, оскільки виконавчий лист на виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 23 вересня 2014 року було видано лише 13 квітня 2018 року, тоді як граничний строк пред'явлення його до виконання встановлено до 23 вересня 2017 року, що об'єктивно позбавило стягувача можливості пред'явити даний виконавчий документ до примусового виконання по незалежних від нього обставинам.

Крім того, в межах встановленого строку заявник звертався до суду із заявою про поновлення строку пред'явлення виконавчого документа до виконання, проте протягом тривалого розгляду цього питання суди дійшли висновку, що відсутність оригіналу виконавчого листа процесуально унеможливлює поновлення такого строку.

Посилання апеляційної скарги на те, що ПАТ «Дельта Банк» не має права на звернення до суду з огляду на те, що стягувачем за рішеннями судів є ПАТ «Інноваційно-промисловий банк» не заслуговують на увагу, адже відповідним судовим рішенням замінено стягувача ПАТ «Інноваційно-промисловий банк» на правонаступника ПАТ «Дельта Банк» (а. с. 194 т. 2).

При цьому за змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв'язку з вибуттям правопопередника після постановлення щодо нього судового рішення i заміни його правонаступником, тобто підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва, у тому числі й у виконавчому провадженні, є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов'язки, або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

Отже, по своїй суті заміна кредитора в зобов'язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії виконання судового рішення. Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Доводи боржника ОСОБА_2 про те, що виконавчий лист № 369/90/13-ц має недоліки в найменуванні банку та сумі стягнення не може слугувати належною підставою для відмови у поновленні процесуального строку, оскільки дане питання має окремий порядок вирішення відповідно до положень статті 432 ЦПК України.

Інших доводів, які спростовували б законність і обґрунтованість ухваленого судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Таким чином, суд правильно встановив правову природу заявленого питання, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, в результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам статтей 260, 263 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 травня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Л.П. Сушко

С.О. Журба