РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №568/987/18

Провадження №2/568/525/18

19 вересня 2018 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Панчука М.В.,

за участі секретаря судового засідання Саган В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Радивилів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,

встановив:

у Радивилівський районний суд звернулася ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2, в якому просить збільшити розмір аліментів, стягуваних із відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 01.06.2010 року та стягувати з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач у судове засідання не зявилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву, у якій просить здійснювати розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує на суму 1000 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 Цивільного процесуального кодексу України, крім прав та обовязків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Заява про зменшення розміру позовних вимог не порушує прав та законних інтересів третіх осіб, а тому приймається судом.

Суд розцінює подану заяву як заяву про зменшення розміру позовних вимог. Подана заява не порушує прав та законних інтересів третіх осіб, а тому приймається судом.

Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнає на суму 1000 грн. щомісячно.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодекс урозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Відповідно до досліджених судом копії свідотва про народження серії НОМЕР_3 від 10.05.2001 р., позивачка та відповідач є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, отже на час розгляду справи є неповнолітньою. Шлюб між подружжям розірвано (а.с.6, 7).

Згідно досліджених письмових документів, дочка ОСОБА_3 є студентом 2 курсу, відділення Сестринська справа А (9) Рівненського державного базового медичного коледжу, І-ІІ рівня акредитації. Форма навчання денна (а.с.10).

На даний час дочка проживає з матір'ю і перебуває на її утриманні.

Відповідно до поданого позову, суд вбачає наявність між сторонами спору, який виник у сімейних правовідносинах та предметом спору є право на належне утримання, вважаючи за необхідне збільшити розмір аліментів, які підлягають стягненю з відповідача, з підстав, вказаних у позові, позивач звернувся до суду.

Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:

Згідно ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Крім того, стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства"визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

В Деклараціїправ людини проголошено, що дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений соціальний захист та надані можливостіта умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовнота в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно приписів ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд враховує, що обов'язок із утримання дітей покладається на обох батьків.

Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що оскільки рішенням Костопільського районного суду Рівненської області присуджено до стягнення з відповідача аліменти у твердій сумі, то збільшення розміру аліментів не повинно змінювати способу виконання рішення, а тому збільшений розмір аліментів підлягає визначенню так само у твердій сумі.

Суд дійшов переконливого висновку, що позивачем доведено, що на час розгляду справи змінився її матеріальний стан в бік погіршення. Докази, які б підтверджували, що позивач отримує будь-які інші доходи у матеріалах справи відсутні. Відповідачем не подано суду доказів, які б підтверджували неможливість сплати ним аліментів у більшому розмірі. Судом враховано, що згідно позовної заяви, відповідач є здоровою молодою працездатною людиною, тобто таким, що в змозі сплачувати аліменти у більшому розмірі.

Враховуючи пріоритетність прав дитини на достатнє забезпечення її потреб та інші встановлені обставини, що мають істотне значення для вирішення даної справи, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для збільшення розміру аліментів зі 300 грн. до 1000 грн. на утримання дитини, щомісячно, що є співрозмірним із розміром прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не буде надто обтяжливим для платника аліментів.

Таким чином, позовні вимоги про збільшення розміру аліментів згідно ст. 192 СК України є обґрунтованими та підлягають до задоволення на вказану суму.

Суд дійшов висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наявність підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову судом не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Таким чином, рішення суду за позовною вимогою про збільшення розміру аліментів підлягає виконанню з дати набрання рішенням законної сили.

Як вбачається із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

А відтак, враховуючи, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі, зокрема, у справах про стягнення аліментів, при цьому відповідач не звільнений від сплати такого, з огляду на задоволення вимог про стягнення аліментів, наявні підстави для стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судового збіру у розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273, 354, 430 ЦПК України, суд

вирішив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів - задовольнити повністю.

Збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1, паспорт серія НОМЕР_4, виданий 13.03.1998 р. Радивилівським РВ УМВС у Рівненській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1, паспорт серія НОМЕР_5, виданий 04.11.1998 р. Радивилівським РВ УМВС у Рівненській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на утримання дочки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановити їх у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень, але неменше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1, паспорт серія НОМЕР_4, виданий 13.03.1998 р. Радивилівським РВ УМВС у Рівненській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь держави 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. судового збору (реквізити для зарахування коштів: отримувач: УК у Радивилівському районі/Радивилівський район/22030101; ; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); МФО: 899998; номер рахунка: 7361; код класифікації доходів бюджету: 22030101; найменування коду класифікації доходів бюджету: Судовий збір (державна судова адміністрація України, 050).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Рівненської області безпосередньо або через Радивилівський районний суд Рівненської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 19 вересня 2018 року.

Суддя М.В. Панчук