Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/3403/15-ц Головуючий у 1-й інст. Хуторна І.Ю.
Категорія 2 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2018 року

Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

за участю секретаря Ковальської Я. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №274/3403/15 за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Бердичівської міської ради, ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло та визнання свідоцтва про право власності на житло дійсним, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12 жовтня 2015 року, ухвалене під головуванням судді Хуторної І.Ю. в м.Бердичів,

в с т а н о в и в :

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Бердичівської міської ради, ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло від 05 червня 2006 року, видане на підставі розпорядження органу приватизації Бердичівської міськради від 02 червня 2006 року за № 16836, про належність ОСОБА_2 на праві власності квартири АДРЕСА_1 та визнання дійсним свідоцтва про право власності на житло від 05 червня 2006 року, видане на підставі розпорядження органу приватизації Бердичівської міської ради від 02 червня 2006 року за № 16836, про належність ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві власності спірної квартири. В обгрунтування позову вказував, що на час приватизації спірної квартири ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були зареєстровані та проживали в ній, а тому мали право на набуття права спільної сумісної власності на житло. Звертаючись з заявою до органу приватизації Бердичівської міськради про приватизацію спірної квартири, ОСОБА_2 вказала ОСОБА_1, як члена сім'ї, що постійно проживає у спірній квартирі та має право на приватизацію частки цієї квартири, до цієї заяви були додані відповідні довідки про реєстрацію ОСОБА_1 у спірній квартирі. Проте, виконкомом Бердичівської міськради було видано два свідоцтва про право власності на спірну квартиру датовані одним числом під одним і тим же реєстраційним номером, одне з яких на одного власника - ОСОБА_2, а інше на двох власників - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 У зв'язку з цим, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів стосовно спірної квартири.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12 жовтня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло від 05 червня 2006 року, видане відділом з надання житлово-комунальних послуг виконкому Бердичівської міськради №16836 про належність ОСОБА_2 на праві власності квартири АДРЕСА_1. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовнихх вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що банк є зацікавленою особою у даній справі та його права порушені оскаржуваним рішенням, оскільки рішенням визнається недійсним свідоцтво про право власності на житло яке було надане в іпотеку банку згідно договору №ZRSWGA00000111 від 19.01.2007 року. Судом першої інстанції не з'ясовано, яким чином та коли позивач дізнався про наявність іншого свідоцтва на право власності на спірну квартиру, чому не звернувся до правоохоронних органів з повідомленням про злочин. Позивачем пропущено трирічний строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного або невизнаного права та обрано невірний спосіб захисту такого права. Коли у банка виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки, ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, а відповідач ОСОБА_2 його визнала з метою уникнути відповідальності за кредитним та іпотечним договором перед ПАТ КБ «ПриватБанк».

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Встановлено, що 02 червня 2006 року ОСОБА_2 звернулася до керівника органу приватизації Таргановського С.М. з заявою, в якій просила оформити передачу в приватну власність квартиру АДРЕСА_1, яку вона займає разом з членами сім'ї на умовах найму, та передбачити розподіл долі власності між членами сім'ї в рівних долях. Заява підписана ОСОБА_2 та ОСОБА_1 До заяви додано довідку про склад сім'ї наймача та займані приміщення, в якій зазначено, що у квартирі АДРЕСА_1 мешкають і мають право на житло на момент введення в дію ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» ОСОБА_2 - наймач, дата прописки у квартирі 12.10.1984 та ОСОБА_1 - син, дата прописки у квартирі 31.03.1989 року.

Розпорядженням органу приватизації від 02.06.2006 №16836 прохання наймача ОСОБА_2 про передачу квартири АДРЕСА_1 задоволено та передано вказану квартиру в приватну власність.

Судом встановлено, що на підставі розпорядження органу приватизації від 02.06.2006 №16836 відділом з надання житлово-комунальних послуг виконкому Бердичівської міської ради видано два свідоцтва про право власності на житло від 05 червня 2006 року: одне на ОСОБА_2, друге на ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Як вбачається з метріалів справи, 19.01.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № ZRSWGA00000111, за яким останній отримав кредит в сумі 100 000 грн.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № ZRSWG 00000111 від 19.01.2007 між банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, згідно якого предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05 червня 2006 року, видане відділом з надання житлово-комунальних послуг міськвиконкому.

Таким чином, спірна квартира була передана в іпотеку на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05 червня 2006 року, яке було видане лише ОСОБА_2

Згідно розрахунку заборгованості за договором № ZRSWGA00000111 від 19.01.2007 року, укладеним між банком та ОСОБА_4 розмір заборгованості станом на 26.08.2015 становить 989 074 грн.

З копії позовної заяви вбачається, що в березні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Відтак, рішення у справі прямо впливає на права та законні інтереси ПАТ КБ «ПриватБанк» стосовно спірної квартири, яка була передана в іпотеку банку за іпотечним договором від 19 січня 2007 року.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Разом з тим, дана постанова апеляційного суду не перешкоджає ОСОБА_1 захистити свої права шляхом повторного звернення до суду з аналогічним позовом, зазначивши у ньому відповідачами всіх осіб, яких стосуються заявлені ним вимоги.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Бердичівської міської ради, ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло та визнання свідоцтва про право власності на житло дійсним.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 21 вересня 2018 року.

Головуючий

Судді