АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/1972/17Головуючий у 1-й інстанції Сташків Н.М.
Провадження № 22-ц/789/531/18 Доповідач - Ткач З.Є.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2018 року м. Тернопіль

Колегія суддів суду апеляційної інстанції Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткача З.Є.

суддів: Ходоровський М. В., Щавурська Н. Б.,

за участю секретаря Панькевич Т.І.

з участю ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2; ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/1972/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу від 4 квітня 2018 року, постановлену суддею Сташків Н.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа- Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні та визначення способу участі батька у вихованні дитини,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод у спілкуванні із його сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та у його вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та у спілкуванні з нею, шляхом встановлення систематичних побачень та особистого спілкування з сином у 1 та 3 п'ятницю місяця з 16 години по 20 годину, 1 та 3 суботу місяця, в день народження сина з 10 години по 18 годину, з понеділка по п'ятницю з 16 години по 21 годину, в дні державних вихідних з 10 години по 18 годину, необмеженого спілкування з сином особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв'язку, з наданням права в день побачення з сином забирати його з дому (садку, школи) особисто.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 квітня 2018 року провадження в частині позовних вимог про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні та визначення способу участі батька у вихованні дитини шляхом встановлення систематичних побачень та особистого спілкування з сином у 1 та 3 п'ятницю місяця з 16 години по 20 годину, 1 та 3 суботу місяця, в день народження сина з 10 години по 18 годину, з понеділка по п'ятницю з 16 години по 21 годину, в дні державних вихідних з 10 години по 18 годину, необмеженого спілкування з сином особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв'язку, з наданням права в день побачення з сином забирати його з дому (садку, школи) особисто - закрито, в зв'язку з відсутністю предмету спору.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обгрунтовував тим, що у справі є предмет спору, оскільки відповідачка заперечувала проти його спільного літнього відпочинку з сином. Визначення способу участі позивача у вихованні сина була одною позовною вимогою, судовий збір сплачувався як за одну позовну вимогу. Розглядаючи спір, суд повинен був дати оцінку всім обставинам справи у їх сукупності.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка зазначила, що під час розгляду позовних вимог ОСОБА_1, судом першої інстанції було належним чином досліджені обставини справи, дана належна правова оцінка твердженням позивача про відсутність спору щодо заявлених позовних вимог, окрім вимоги про спільний відпочинок тривалістю один місяць під час літніх канікул, а відтак судом першої інстанції правомірно закрито провадження у справі в частині позовних вимог по яких відсутній спір між сторонами.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник апеляційну скаргу підтримали з мотивів викладених в ній.

ОСОБА_5 та її представник проти апеляційної скарги заперечили, ухвалу суду вважають законною і обґрунтованою.

Вислухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження в частині позовних вимог, суд першої інстанції виходив з вимог п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, відповідно до якої суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції..

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно частин першої та другої ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Як вбачається з позовної заяви про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та їі вихованні та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, ОСОБА_1 просив визначити способи участі у вихованні сина та у спілкуванні з ним, шляхом встановлення систематичних побачень та особистого спілкування з сином у 1 та 3 п'ятницю місяця з 16 години по 20 годину, 1 та 3 суботу місяця, в день народження сина з 10 години по 18 годину, з понеділка по п'ятницю з 16 години по 21 годину, в дні державних вихідних з 10 години по 18 годину, необмеженого спілкування з сином особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв'язку, з наданням права в день побачення з сином забирати його з дому (садку, школи) особисто.

17 лютого 2017 року судом першої інстанції за вказаним позовом відкрито провадження та призначено розгляд справи на 13 березня 2017 року.

13 березня 2017 року відповідачка ОСОБА_1 надіслала заперечення проти позову, мотивуючи тим, що позивачу не чинить перешкоди у спілкуванні з сином, однак сам син не бажає зустрічі з батьком і не бажає залишатися з ним на одинці чи йти на прогулянки. Вищевказана реакція сина зумовлена поведінкою позивача.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 19 квітня 2017 року матеріали цивільної справи надіслані у Службу справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради для дачі висновку щодо визначення способів участі ОСОБА_1 у вихованні сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Висновком органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради 19 липня 2017 року про усунення перешкод у спілкуванні батька ОСОБА_1 з малолітньої дитини ОСОБА_6 та визначення способу участі у його вихованні та спілкуванні, рекомендовано здійснювати свою участь у вихованні дитини відповідно до графіку, що включав середу та суботу. Передбачено, що місце побачення та присутність там матері повинні відбуватись за домовленості між батьками.

Як вбачається із звукозапису судового засідання, позивач ОСОБА_1 послідовно наполягав на вирішенні заявленого позову по суті, пояснюючи тим, що примирення з відповідачкою має тимчасовий характер, і в майбутньому відповідачка може змінити своє відношення та надалі чинити перешкоди у спілкуванні із сином.

В суді апеляційної інстанції позивач заявив, що на даний час відповідачка знову змінила своє відношення до нього та чинить перешкоди у вихованні сина, а тому надалі існує спір щодо його участі у вихованні дитини.

Колегія суддів вважає, що суд невірно витлумачив пояснення сторони про тимчасове примирення з відповідачкою щодо його участі у спілкуванні з сином, як відсутність предмету спору.

Частинами першою та другою ст.2 ЦПК України, в редакції чинної з 15 грудня 2017 року, визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно роз'яснень даних в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду" від 12 червня 2009 року №5, у позивача суд повинен з'ясувати предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав).

Таким чином, згідно із нормами цивільного процесуального права, предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої суд має ухвалити рішення. Вказана дефініція дає правильне розуміння того, що позивач, звертаючись до суду, має матеріально-правову заінтересованість захистити своє право.

Колегія суддів виходить з того, що відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Посилаючись на тимчасове примирення між сторонами щодо участі позивача у вихованні сина, суд першої інстанції невірно витлумачив пояснення позивача, як відсутність предмету позову, оскільки про його наявність вказували заявлені вимоги позивача, від яких він не відмовлявся, а вимагав встановлення зустрічей із сином в день його народження - 29 листопада, з 10 години по 18 годину, з понеділка по п'ятницю з 16 години по 21 годину, в дні державних вихідних з 10 години по 18 годину. Об'єктивно, ці вимоги, що є способами участі одного з батьків у вихованні дитини, не могли перестати існувати, оскільки із пояснень позивача вбачається, що позивачка стала допускати до спілкування із сином приблизно за два місяці до вирішення справи судом.

Тобто, в даному випадку наявний предмет спору - вимога про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у вихованні дитини.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції неправомірно було закрито провадження в частині заявлених позовних вимог.

За таких обставин висновок суду першої інстанції щодо закриття провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України є помилковим.

Враховуючи наведене, керуючись п.6 ст. 374, 379, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 квітня 2018 року скасувати і справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з моменту її проголошення.

Повний текст постанови складено 20 червня 2018 року.

Головуючий З.Є. Ткач

Судді: М.В. Ходоровський,

Н.Б Щавурська