Постанова

Іменем України

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 577/2258/17-ц

провадження № 61-26127св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Державне підприємство «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон»,

третя особа - ОСОБА_2,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» на рішення Конотопського районного суду Сумської області від 12 вересня 2017 року у складів судді Буток Т. А. та рішення апеляційного суду Сумської області від 25 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Левченко Т. А., Криворотенка В. І., Собини О. І.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод Авіакон» (далі - ДП «Авіакон»), третя особа: ОСОБА_2, про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позов мотивовано тим, що з 20 січня 2015 року по 15 травня 2017 року перебував в трудових відносинах з ДП «Конотопський авіаремонтний завод«Авіакон». Наказом від 15 травня 2017 року № 857 його звільнено з роботи, на підставі статті 38 КЗпП України.

Вважає своє звільнення незаконним. Будучи під тиском працівників підприємства, він написав заяву про звільнення відповідно до вимог статті 38 КЗпП України. 15 травня 2017 року він прийшов на завод і на КПП охорона його не впустила на територію. 17 травня 2017 року він в позасудовому порядку звернувся з письмовою заявою про поновлення його на роботі у зв'язку з порушенням трудового законодавства під час звільнення. Вирішити це питання не вдалося.

Просить визнати незаконним та скасувати наказ № 857 від 12 травня 2017 року про його звільнення; зобов'язати ДП «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» поновити його на роботі фрезерувальником цеху № 8 в даному підприємстві; допустивши негайне виконання рішення в цій частині; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від

12 вересня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ від 12 травня 2017 року № 857, виданий ДП «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон», про звільнення з роботи ОСОБА_1

Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді фрезерувальника цеху

№ 8 ДП «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон».

Допущено негайне виконання рішення суду в цій частині.

Стягнуто з ДП «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 травня 2017 року по 12 вересня 2017 року в сумі 32 733,60 грн з послідуючим відрахуванням всіх обов'язкових зборів і платежів.

Стягнуто з ДП «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» в дохід держави 1 600,00 грн судового збору.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 25 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ДП «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» задоволено частково.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від

12 вересня 2017 року змінено в частині розміру судового збору та стягнуто з ДП «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» в дохід держави судовий збір в розмірі 1 280,00 грн.

В іншій частині рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 вересня 2017 року залишено без змін.

У листопаді 2017 року ДП «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» через засоби поштового зв?язку подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Конотопського районного суду Сумської області від 12 вересня 2017 року та рішення апеляційного суду Сумської області від 25 жовтня 2017 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій дана різна оцінка обставинам справи щодо наявності у підприємства права звільнити працівника за власним бажанням у строк, який працівник визнав у поданій ним заяві. Судами дана невірна оцінка таким юридичним фактам, як видання наказу про звільнення та фактичне звільненні працівника та здійснено безпідставне ототожнення таких юридичних фактів.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У грудні 2017 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону повністю оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 з 20 січня 2015 року по 15 травня 2017 року працював фрезерувальником цеху №8 в ДП «АВІАКОН».

12 травня 2017 року ОСОБА_1 написав заяву на ім'я директора ДП «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» в якій просив звільнити його з роботи за власним бажанням з 15 травня 2017 року.

Наказом від 12 травня 2017 року № 857 ОСОБА_1, фрезерувальника цеху № 8 звільнено 15 травня 2017 року за власним бажанням (стаття 38 КЗпП України). Наказано виплатити ОСОБА_1 компенсацію за 8 календарних днів невикористаної щорічної відпустки.

Наказ про звільнення позивача видано головним інженером підприємства ОСОБА_2, який на час відрядження в.о. директора ДП «Конотопський авіаремонтний завод Авіакон» Марченка І. О. з 11 травня 2017 року по 14 травня 2017 року, виконував функціональні обов'язки директора підприємства (а. с. 42).

Листом від 15 травня 2017 року № 1845 ОСОБА_1 було повідомлено про нараховану йому заробітну плату в розмірі 3 898,81 грн у зв'язку із звільненням з роботи.

Листом від 17 травня 2017 року позивача повідомлено про те, що він звільнений з роботи 15 травня 2017 року за власним бажанням (стаття 38 КЗпП України) згідно його заяви від 12 травня 2017 року.

17 травня 2017 року ОСОБА_1 направив відповідачу заяву в якій, просив поновити його права та допустити до роботи фрезерувальника, яку він виконував.

На вказану заяву ОСОБА_1 відповідач листом від 24 травня 2017 року № 2002 повідомив останнього, що його звільнення відбулося із дотриманням вимог трудового законодавства. На підставі поданої ним заяви про звільнення з роботи з 15 травня 2017 року за статтею 38 КЗпП України. Органом управління підприємством не здійснювалось жодного тиску на нього під час прийняття рішення про звільнення.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що волевиявлення ОСОБА_1 при розірванні трудового договору та звільненні з роботи не було вільним, а написання заяви відбулось під дією зовнішніх факторів, під впливом обстановки, що склалась в трудовому колективі та внаслідок психологічного тиску з боку керівництва підприємства. Звільнення позивача відбулось в день написання ним заяви про звільнення 12 травня 2017 року, без будь-яких поважних на те причин, що свідчить про порушення відповідачем встановленого законом порядку розірвання трудового договору, а також позбавлення позивача можливості відкликати свою заяву про звільнення.

З такими висновками суду погодитися не можна.

Згідно зі статею 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

У справі про звільнення за статтею 38 КЗпП України суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору (пункт 12 постанови Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»).

В матеріалах справи відсутні докази про те, що директор підприємства, як уповноважений орган управління державним підприємством, примушував ОСОБА_1 до написання заяви про звільнення.

Будь-яких скарг про примус до підписання заяви про звільнення позивача до суду не надано.

Встановлено, що 15 та 16 травня 2017 року позивач на роботі не з'являвся.

Отже, перешкодою для виконання обов'язку про розірвання трудового договору за ініціативою працівника є продовження роботи у наступний за днем звільнення день.

ДП «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» дотримано вимоги трудового законодавства під час звільнення ОСОБА_1 за його власним бажанням. Наказ про звільнення від 12 травня 2017 року № 857 видано правомірно.

Ухвалені судові рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову, оскільки відсутні законні підстави для поновлення позивача на роботі та виплати йому середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» задовольнити частково.

Рішення Конотопського районного суду Сумської області від 12 вересня 2017 року та рішення апеляційного суду Сумської області від 25 жовтня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон», третя особа: ОСОБА_2, про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані судові рішення втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: В. І. Журавель
В. М. Коротун В. І. Крат
В. П. Курило