АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 604/172/18Головуючий у 1-й інстанції Левків А.І.
Провадження № 22-ц/789/873/18 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2018 року м. Тернопіль

Апеляційний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - Костіва О.З.

суддів - Храпак Н. М., Щавурська Н. Б.,

з участю секретаря - Романюк Х.Ю.

за участю відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі цивільну справу № 604/172/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 21 червня 2018 року, ухваленого суддею Левків А.І., повний текст якого складено 21 червня 2018 року, по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист прав споживача та зобов'язання повернути майно,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із даним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що на початку листопада 2017 року він приїхав на СТО «Авто-макс», що в смт.Підволочиськ по вул.Д.Галицького, 58-а, власником якого є ОСОБА_1, якого на той час не було, і звернувся до працівника Віктора, з яким домовився про ремонт автомобіля марки «ВАЗ-2104», номерний знак НОМЕР_1. Вони домовились про виконання ремонту в місячний строк за суму 8000 грн. Жодного письмового договору між ними не укладалось. Через місяць, коли він приїхав на СТО, щоб забрати автомобіль, йому було повідомлено відповідачем про необхідність сплати 19500 грн. за ремонт автомобіля. Оскільки він відмовився платити вказану суму, автомобіль йому не було повернуто. Відповідно до ст.387 ЦПК України, а також Закону України «Про захист прав споживачів» позивач вважає, що він має право на витребування свого майна від особи, яка незаконно ним володіє, а тому звернувся до суду із вказаним позовом. При цьому позивач зазначає, що він згоден виплатити за виконану роботу 8000 грн., згідно усної домовленості, при поверненні йому автомобіля.

Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 21 червня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішення, в липні 2018 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Зазначає, що апелянт мав би оплатити роботу після передачі його автомашини із результатами проведеного ремонту. Однак, автомашина йому не передана, факт виконання замовлення відповідачем не доведений. Відповідачем не був оформлений і не був наданий апелянту акт передавання-приймання транспортного засобу, його складових частин (систем) після ремонту і технічного обслуговування, який би підтвердив і виконання робіт, і його ціну.

Крім того, у випадку завершення робіт по ремонту автомобіля (грудень місяць 2017 року), мала би відбутися передача майна. А оскільки передача майна не відбулася по причині відмови відповідача, то у подальшому утримання майна являється безпідставним і протиправним.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняте нове, яким позов задоволити.

04 вересня 2018 року відповідач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначив, що між позивачем та відповідачем було укладено угоду, що вартість робіт і матеріалів буде визначено сторонами по факту виконання робіт, а позивач зобов'язався прийняти та оплатити виконану роботу.

В судовому засіданні відповідач проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші сторони не зявились, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце слухання справи.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не виконані свої зобовязання щодо виконання умов договору підряду по ремонту автомобіля «ВАЗ-2104», номерний знак НОМЕР_1, а тому у відповідача у відповідності до ст.856 ЦК України виникло право на притримування автомобіля, а у позивача право вимагати повернення автомобіля виникне після сплати коштів.

З таким висновком колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Судом встановлено наступні обставини.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САЕ 564545 власником автомобіля марки «ВАЗ-2104», номер шасі XTA210400J01635, номерний знак НОМЕР_1 є ОСОБА_3 (а.с.7).

Відповідно до довіреності від 16 лютого 2018 року ОСОБА_3 доручив розпорядження, керування, користування, представлення інтересів в суді щодо вказаного автомобіля та вчинення ряду інших дій ОСОБА_2 (а.с.6).

Судом встановлено, що і не заперечується сторонами у даній справі, що осінню 2017 року ОСОБА_2 залишив на СТО ОСОБА_1 для ремонту автомобіль «ВАЗ-2104», номерний знак НОМЕР_1.

Надалі позивач звернувся до відповідача для того, щоб провести розрахунок за виконану роботу і забрати автомобіль, яким він користується.

Однак, через те, що сторони не досягли згоди щодо вартості проведеного ремонту автомобіля, автомобіль залишився у відповідача.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).

Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 387, 391 ЦК України.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Суд першої інстанції не врахував наведені норми закону та не дослідив всі фактичні обставин справи, зокрема в якому порядку та з якою метою надався спірний автомобіль відповідачу, відсутність правової підстави для його утримання та чи виконані зобов'язання щодо ремонту автомобіля, у відповідності до вимог ст.89 ЦПК України належним чином не з'ясував, чи мали місце обставини, якими ОСОБА_2 обґрунтовує позовні вимоги й не перевірив заперечення ОСОБА_1 з цього приводу.

Таким чином, відповідач, утримуючи автомобіль позивача без відповідної на те правової підстави, фактично допустив порушення його майнових прав щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном, тому суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про відмову у задоволені позову.

Водночас апеляційний суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що позивач не сплатив вартість робіт по ремонту автомобіля, в звязку із чим за правилами ст.856 ЦК України він має право притримати автомобіль, оскільки факт виконання ремонтних робіт спірного автомобіля не доведений суду.

Крім того, суду не надано акти здачі-прийому виконаних робіт та в матеріалах справи відсутній письмові докази обумовленої ціни виконання робіт по ремонту автомобіля, що підписується замовником (коли була така можливість), а також завіряється мокрою печаткою фізичної особи-підприємця.

Колегія суддів звертає увагу на те, якщо ж має місце порушення прав відповідача щодо неналежного виконання зобов'язань по оплаті робіт за ремонт автомобіля з боку позивача, виконавцю робіт ніщо не заважає звернутися до суду з відповідним позовом та захистити свої права належним способом захисту.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи в задоволені позову, судом першої інстанції надано не вірну оцінку обставинам справи.

У відповідності до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне зясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовільнити.

З матеріалів справи вбачається, що судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу позивача становлять 2200.00 грн. (а.с.48-53), які слід компенсувати згідно ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовільнити.

Рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 21 червня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист прав споживача та зобов'язати повернути майно задовільнити.

Зобов'язати ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 автомобіль марки «ВАЗ» модель «2104», номер шасі ХТА210400JO1635, номерний знак ВС 0398, тип «легковий універсал В», бежевого кольору.

Стягнути із ОСОБА_1 в користь держави 1762.00 грн. судового збору та в користь ОСОБА_2 2200.00 грн. витрат, понесених на правову допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 18 вересня 2018 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи