АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2018 року

м. Рівне

Справа № 564/1042/18

Провадження № 22-ц/787/1551/2018

Апеляційний суд Рівненської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Шимківа С.С.,

суддів: - Боймиструка С.В., Хилевича С.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 04 червня 2018 року (у складі судді Цвіркуна О.С.) у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на дитину, -

в с т а н о в и в :

08 травня 2018 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на дитину.

Позов мотивовано тим, що відповідач не приймає участь у вихованні їх спільної дитини.

Інших утриманців відповідач не має.

Просила суд стягнути з ОСОБА_5 на утримання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, кошти в розмірі 1/4 частки (але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку) від заробітку відповідача щомісячно, з дня пред'явлення позову і до моменту досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 04 червня 2018 року задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на дитину.

Стягнуто з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягувати з дня пред'явлення позову до суду, а саме з 08.05.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано обґрунтованістю позовних вимог.

08 серпня 2018 року ОСОБА_5 подав до суду апеляційну скаргу, у якій він, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про стягнення з нього аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 у розмірі 1/5 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він немає можливості сплачувати аліменти на утримання дитини, у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку.

Вказує, що він немає постійного місця роботи та має скрутне фінансове становище.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про її відхилення.

Судом встановлено, що з 27 листопада 2015 року сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії НОМЕР_1 від 27.11.2015 року (а.с. 5).

Сторони є батьками малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_2

Відповідно до частин першої та другої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно із частиною першою статті 27 цієї Конвенції визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно із частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно положень ст. 181 СК України, спосіб стягнення аліментів на утримання дитини: у твердій грошовій сумі чи у частці від доходу, визначається позивачем.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, місцевий суд правильно визначив обставини справи, те що для забезпечення необхідного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини необхідним є стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки ОСОБА_6, у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Істотні обставини, які б могли унеможливити виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків належним чином, відсутні, оскільки відповідач є працездатним і не має інших осіб, які перебувають на його утриманні.

Зазначене дає можливість відповідачу повною мірою та належним чином виконувати покладені на нього законодавством зобов'язання, а саме сплачувати аліменти на утримання дитини до досягнення нею повноліття.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Апеляційний суд Рівненської області, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 04 червня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Суддя-доповідач С.С. Шимків

Судді: С.В. Боймиструк

С.В. Хилевич