Справа № 303/7720/15-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 вересня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області у складі:

головуючої - судді Готри Т.Ю.,

суддів - Фазикош Г.В., Бисаги Т.Ю.,

з участю секретаря - Микуляк Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 10 березня 2016 року (головуючий суддя Гейруш В.Б.) в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

У грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який обґрунтовувало тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 07.06.2007 року відповідач отримав кредит в розмірі 2000,00 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 40,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Посилаючись на те, що відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов'язання, у зв»язку з чим станом на 31.11.2015 року за ним рахується заборгованість в розмірі 3300,00 доларів США, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в сумі 3300,00 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 78 804,00 грн.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 10 березня 2016 року в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 3300,00 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 78 804,00 грн, за кредитним договором б/н від 07.06.2007 року, відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приват Банк» просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити. Вказує на те, що суд помилково дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для стягнення з відповідача заборгованості в сумі 3300,00 доларів США на користь Банку.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно кредитного договору б/н від 07.06.2007 року ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 2000,00 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 40,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк», наданої представником позивача Гриниха Т.Ю. в суді апеляційної інстанції, відповідачу ОСОБА_1 за укладеним кредитним договором б/н було надано кредитну картку - номер картки НОМЕР_1, з датою відкриття 07.06.2007 року і терміном дії до 06/2009 (а.с.167).

Однак, відповідач ОСОБА_1 своїх зобов»язань за укладеним кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого судовим наказом від 18 березня 2010 року, виданим Ужгородським міськрайонним судом, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму боргу в розмірі 25315 гривень 68 копійок.

Згідно розрахунку заборгованості за вищевказаним договором станом на 30.11.2015 року ОСОБА_1 має заборгованість в сумі 8008,53 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом - 1952,03 доларів США; заборгованості по процентам за користування кредитом - 5606,50 доларів США; заборгованості за пенею та комісією - 450,00 доларів США, від якої Банк відняв суму в розмірі 3160,51 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом - 1952,03 доларів США; заборгованості по процентам за користування кредитом - 848,53 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом - 150,00 доларів США; штраф (фіксована частина) - 62,42 доларів США; штраф (процентна складова) - 147,53 доларів США, яка була задоволена судовим наказом Ужгородського міськрайонного суду від 18.03.2010 року, а тому різниця становить - 3300,00 доларів США, яку Банк просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь.

Відмовляючи у задоволенні позову Банку, суд першої інстанції вважав встановленим, що сума 3300,00 доларів США є пенею, до якої застосовується строк позовної давності в один рік, який Банк пропустив, а тому дійшов висновку про відмову в позові у зв»язку з пропуском строку позовної давності.

Проте, колегія суддів із висновком суду першої інстанції повністю погодитись не може, оскільки такого суд дійшов з порушенням норм процесуального права з огляду на наступне.

Як слідує з матеріалів справи, сума 3300,00 доларів США, яку ПАТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку є відсотками, а не пенею, як помилково вважав суд першої інстанції, та помилково зазначено Банком у мотивувальній частині позовної заяви.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Така правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі N 444/9519/12, провадження N 14-10цс18.

З огляду на вказане, необґрунтованими є посилання Банку на те, що на підставі статті 1048 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до 30.11.2015 року, так як право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося після спливу визначеного договором строку кредитування (строку дії кредитного договору до червня 2009 року), а також видачею Ужгородським міськрайонним судом судового наказу від 18.03.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 25315 гривень 68 копійок (а.с.12).

Посилання у апеляційній скарзі на те, що кредитна картка лонгується на новий термін, якщо раніше банком не було отримано заяву від клієнта про закриття рахунка при відсутності заборгованості, не заслуговують на увагу, оскільки згідно п.п. 3.1.1, 3.1.3 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця. По закінченню строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк, а саме - шляхом надання клієнту картки з новим строком її дії, а не автоматичного продовження дії картки на новий строк, як помилково вважає апелянт. Однак, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження тієї обставини, що Банком позичальнику ОСОБА_1 після закінчення строку дії кредитної картки у червні 2009 року видавалася нова кредитна картка, що б вказувало на продовження строку дії кредитного договору та дії кредитного ліміту.

Таким чином, Апеляційний суд Закарпатської області вважає, що рішення суду першої інстанції, за наведених вище обставин, слід змінити в його мотивувальній частині, а резолютивну частину рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст.374, 376, 382, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Закарпатської області,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 10 березня 2016 року - змінити в його мотивувальній частині.

Резолютивну частину рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 вересня 2018 року.

Головуюча : Судді :