Постанова

Іменем України

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 761/24363/15-ц

провадження № 61-17707св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: Рада адвокатів м. Києва, Конференція адвокатів м. Києва в особі головуючого Конференції адвоката Лошакова Дмитра Сергійовича,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 грудня 2016 року у складі судді: Макаренко І. О. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Болотова Є. В., Білич І. М., Поліщук Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ради адвокатів м. Києва, Конференції адвокатів м. Києва в особі головуючого Конференції адвоката Лошакова Д. С. про визнання незаконними рішень.

ОСОБА_1 просив відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом визнання незаконними з моменту прийняття та скасування рішень, прийнятих 14 листопада 2014 року та 24 січня 2015 року на Конференції адвокатів м. Києва та оформлених відповідними протоколами Конференції адвокатів м. Києва від 14 листопада 2014 року та 24 січня 2015 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 є адвокатом та здійснює свою професійну діяльність на підставі та в порядку Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

12 жовтня 2012 року на виконання Перехідних положень Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», позивача було обрано членом Ради адвокатів м. Києва, як регіонального органу адвокатського самоврядування. Обов'язки члена Ради адвокатів м. Києва позивачем виконувались до 24 січня 2015 року, тобто до незаконного та протиправного усунення останнього від виконання таких обов'язків.

24 жовтня 2014 року Радою адвокатів України прийнято рішення № 166 «Про скликання Конференції адвокатів міста Києва, затвердження Порядку висування та обрання делегатів Конференції адвокатів міста Києва, Регламент Конференції адвокатів міста Києва та встановлення квоти представництва». Цим рішенням було чітко визначено перелік питань порядку денного Конференції, однак, одночасно, Рада адвокатів України зобов'язала Раду адвокатів м. Києва провести відповідні організаційно-технічні заходи, визначені пунктом 7 такого рішення.

Позивач вважав, що такі організаційно-технічні заходи не відповідають приписам Закону про адвокатуру, рішенням Ради адвокатів України, та призвели до численних порушень прав позивача, як адвоката, зокрема, не дали можливості реалізувати право на участь у конференції (обирати та бути обраним) та порушують професійне право ОСОБА_1 самостійно вирішувати питання організації та діяльності адвокатури. За таких обставин, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 05 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідачем дотримані строки повідомлення про проведення конференції адвокатів та виконані вимоги статті 47 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та пунктів 7, 8 Порядку проведення конференції щодо дати проведення конференції та строків повідомлення адвокатів. Позивачем не вказано яке саме з рішень Ради адвокатів м. Києва і яким чином вплинуло або може вплинути на його прав, свободи та інтереси.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 лютого 2017 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 грудня 2016 року залишене без змін. Ухвала мотивована тим, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У березні 2017 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14 лютого 2017 року, в якій просить оскаржені рішення скасувати і ухвалити нове про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідачем порушені строки повідомлення про день, час та місце проведення конференції адвокатів, а також вимоги відносно чіткої визначеності питань, що належать до порядку денного конференції. Вказує, що він не був повідомлений про оголошення перерви у роботі конференції та продовження її роботи 18 грудня 2014 року та включення питання часткової ротації складу Ради адвокатів м. Києва у порядок денний.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

У квітні 2017 року Рада адвокатів м. Києва через представника Іванову І. О. надала заперечення на касаційну скаргу, в яких вказує про необґрунтованість позовних вимог. Заперечення мотивовані тим, що відсутні підстави для визнання незаконними оскаржених рішень, оскільки право позивача на участь в адвокатському самоврядуванні не порушене.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2017 року справа призначена до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що ОСОБА_1 є адвокатом, що підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю НОМЕР_1 від 30 березня 2006 року, виданого Київської міською кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури.

12 жовтня 2012 року на виконання Перехідних положень Закону про адвокатуру, позивача було обрано членом Ради адвокатів м. Києва, як регіонального органу адвокатського самоврядування.

24 жовтня 2014 року Радою адвокатів України прийнято рішення № 166 «Про скликання Конференції адвокатів міста Києва, затвердження Порядку висування та обрання делегатів Конференції адвокатів міста Києва, Регламент Конференції адвокатів міста Києва та встановлення квоти представництва».

При цьому, цим рішенням вирішено призначити дату проведення зборів та конференції адвокатів м. Києва 14 листопада 2014 року, а також затверджено попередній порядок конференції: обрання делегатів від адвокатів міста Києва на 3 з'їзд адвокатів України; звіт про роботу членів Ради адвокатів міста Києва за 2014 рік; звіт кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатів міста Києва за 2014 рік; висновки ревізійної комісії адвокатів міста Києва за 2013-2014 рік (на дату проведення конференції); звіт представників від адвокатів міста Києва у Раді адвокатів України; звіт представників від адвокатів, міста Києва у Вищій кваліфікаційно-дисциплінарній комісії України; звіт представників адвокатів від міста Києва у Вищій ревізійній комісії адвокатів України; про затвердження плану роботи Ради адвокатів міста Києва на 2015 рік; про затвердження кошторису ради адвокатів міста Києва на 2015 рік; про затвердження кошторису кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатів міста Києва на 2015 рік; різне.

Одночасно Рада адвокатів України зобов'язала Раду адвокатів м. Києва провести відповідні організаційно-технічні заходи, визначені пунктом 7 такого рішення, а саме: протягом трьох днів із дня оприлюднення цього рішення скликати засідання ради адвокатів регіону, визначити дату, час та місце проведення зборів адвокатів в адміністративних районах міста Києва: Голосіївський район, Оболонський район, Печерський район, Подільський район, Святошинський район, Солом'янський район, Шевченківський район, Дарницький район, Деснянський район, Дніпровський район, по висуненню делегатів на Конференцію та Конференції, врахувавши строки проведення загальних зборів та Конференції, передбачені Порядком висування та обрання делегатів конференції адвокатів міста Києва, укласти відповідні договори оренди для проведення зборів адвокатів та Конференції; не пізніше наступного дня після прийняття рішення радою адвокатів регіону направити електронною поштою до Секретаріату Ради адвокатів України (секретаріату Національної асоціації адвокатів України) відомості про час, місце і дату проведення Конференції та зборів адвокатів по висуненню та обранню делегатів Конференції для оприлюднення на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України; оприлюднити на веб-сайті ради адвокатів регіону вищезазначену інформацію; протокол Конференції протягом трьох днів надіслати, у тому числі електронною поштою, до Секретаріату Ради адвокатів України (Секретаріату Національної асоціації адвокатів України) для оприлюднення на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України рішення конференції адвокатів міста Києва.

Відповідно до пункту 8 Порядку, дата проведення конференції визначається не пізніше 17 днів і не раніше 15 днів із дня оприлюднення рішення ради адвокатів регіону, передбаченого пунктом 7 Порядку.

При відмові у задоволенні позову суди зробили висновок, що відповідачем дотримані вимоги щодо порядку організації та проведення Конференції адвокатів м. Києва 14 листопада 2014 року та 24 січня 2015 року. Позивачем не вказано яке саме з рішень відповідача Ради адвокатів м. Києва і яким чином вплинуло або може вплинути на його права, свободи та інтереси.

Колегія суддів погоджується із цим висновком судів з таких підстав.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 48 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» рада адвокатів регіону складає порядок денний, скликає та забезпечує проведення конференції адвокатів регіону.

Тлумачення пункту 2 частини четвертої статті 48 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» свідчить, що складення порядку денного конференції адвокатів регіону належить виключно до компетенції ради адвокатів регіону.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

У абзаці 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 1 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини першої статті 3 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачами і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Встановивши, що позивач не довів факту порушення його законних прав та охоронюваних законом інтересів, суди зробили правильний висновок про відмову в задоволенні позову.

Посилання на те, що відповідачем порушені строки повідомлення про день, час та місце проведення конференції адвокатів, колегія суддів відхиляє, оскільки оголошення про їх проведення було в межах встановленого законом строку розміщено на сайті Ради адвокатів м. Києва.

Твердження про те, що відповідачем порушено вимоги відносно чіткої визначеності питань, що належать до порядку денного конференції, колегія суддів відхиляє, оскільки порядок денний був схвалений попередньо, а тому в нього могли бути внесені зміни та доповнення, що не заборонено чинним законодавством.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач не був повідомлений про оголошення перерви у роботі конференції та продовження її роботи 18 грудня 2014 року та включення питання часткової ротації складу Ради адвокатів м. Києва у порядок денний, що призвело до порушення його прав, колегія суддів не приймає, оскільки позивач приймав участь в роботі конференції, та був обізнаний про оголошення в ній перерви.

Європейський суд з прав людини вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Оскільки оскаржені рішення залишені без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат