АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження в апеляційній інстанції №22-ц/796/2059/2018
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів:

судді - доповідача: Білич І.М.

суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Довгопола А.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 (ОСОБА_2, ОСОБА_3.)

представника відповідача Белінський В.А. (ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника АТ «Банк «Фінанси та Кредит» - Міхальського Максима Владиславовича на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року, ухвалене під головуванням судді Шевченківського районного суду міста Києва судді Притули Н.Г.

у справі № 761/29994/16-ц за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа - ОСОБА_3 про визнання припиненою поруки.

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом провизнання зобов'язання за договором поруки № 11-370/07-ШД-П від 23 липня 2007 року, укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Центральне регіональне управління»: ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 - припиненим. Позивач вважала, що договір поруки є припиненим з підстав того, що останній платіж по кредитному договору позичальник здійснив 13.02.2009 року, а першу вимогу до позичальника банк направив 03.04.2009 року, до суду банк звернувся 14.02.2011 року. Кредитний договір та договір поруки припинив свою дію 22.07.2010 року, а тому саме із цієї дати починається шестимісячний строк пред'явлення вимоги до поручителя. Банк пропустив можливість звернення до поручителя, як солідарного боржника по кредитному договору, оскільки пройшло вісім місяців з моменту припинення дії кредитного договору до дня фактичного звернення банку до суду, що є тривалішим строком, ніж визначений ч.4 ст. 559 ЦК України.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року позовні вимоги задоволено. Визнано поруку ОСОБА_2 за договором поруки №11-370/07 - ШД-П від 23 липня 2007 укладеним з ПАТ Банк «Фінанси та Кредит», припиненою. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь держави 551,20 гривень судового збору.

Не погоджуючись із рішенням відповідач подав апеляційну скаргу де ставилось питання про його скасування та ухвалення нового про відмову у позові у повному обсязі. Вказуючи на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме: ст.ст.11, 213 ЦПК України. Скаржник наголошував на тому, що судом дано невірну оцінку доказам та зроблено помилкові висновки.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив залишити рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 листопада 2017 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказуючи на те, що непред'явлення кредитором вимог до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання є підставою для припинення останнього, а отже і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням.

Звернення до суду після спливу передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у зв'язку зі сплином строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

Відповідно до п. 8 ч.1 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону № 2147 - VIIIвід 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно - територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року 1402 - VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня чинності цим Законом.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Представник відповідача підтримав подану апеляційну скаргу, просив суд її задовольнити.

Представник позивача та 3-ї особи у судовому засіданні не визнав подану апеляційну скаргу, заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вислухавши пояснення осіб що з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги посилався зокрема на положення статтей 251, 252 ЦК України так як із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Враховуючи, що банк не звернувся протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання з позовом до поручителя про стягнення заборгованості, то суд прийшов до висновку, що порука позивача припинилась, оскільки суду не було надано доказів, що позов було подано до суду в строк до 22.02.2011 року. Водночас судом першої інстанції зауважено, що зазначення дати підготовки позовної заяви не свідчить про звернення до суду саме в цей день.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.

Так, судом при розгляді справи було встановлено,що 23.07.2007 року між Банк «Фінанси та Кредит», товариство з обмеженою відповідальністю (правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №11-370/07-ШД, відповідно до якого ОСОБА_3 було надано кредит у розмірі 15 000,00 гривень зі сплатою процентів за користування кредитними коштами строком до 22.07.2010 року.

23.07.2007 року між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та Банк «Фінанси та Кредит», товариство з обмеженою відповідальністю (далі - Банк) було укладено договір поруки №11-370/07-ШД-П, згідно якого поручитель зобов'язується перед банком відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником - ОСОБА_3 зобов'язань, які виникають з кредитного договору №11-370/07-ШД від 23.07.2007 року відповідно до якого позичальникові надано кредит в сумі 15 000,00 гривень зі сплатою відсотків в розмірі 0,0001% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Пунктом 5.1 договору поруки передбачено, що порука припиняється із припиненням зобов'язання, що забезпечується нею, порука також припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором не заявив позовні вимоги до поручителя. За п.5.2 цього ж договору, порука припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством.

03.04.2009 року, 18.06.2009 року, 09.10.2009 року та 20.11.2009 року на адресу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 направлялися повідомлення щодо усунення порушень, в яких банк повідомляв про наявність заборгованості та вимагав погасити заборгованість не пізніше п'яти днів з дня отримання повідомлення про усунення порушення.

Як встановлено в ході судового розгляду у провадженні Деснянського районного суду міста Києва з березня 2011 року перебувала на розгляді позовна заява ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Центральне регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та зустрічна позовна заява ОСОБА_8 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання договору поруки припиненим.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 23.08.2011 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_8 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання договору поруки припиненим залишено без розгляду.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 23.08.2011 року позов «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Центральне регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено. Стягнуто солідарно зі ОСОБА_3 та ОСОБА_8 заборгованість за кредитним договором в сумі 60876,62 гривень, витрати по сплаті державного мита в сумі 608,77 гривень, витрати на інформаційно - технічні послуги в сумі 120,00гривень.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 24 січня 2012 року рішення суду першої інстанції змінено, зменшено суму солідарного стягнення до 50012,45 гривень та вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.08.2015 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_8, поданою її представником ОСОБА_9, на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 23 серпня 2011 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 24 січня 2012 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» до ОСОБА_8, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На час звернення позивача до суду з позовними вимогами про припинення зобов'язань за договором поруки ( серпень 2016 року), рішення про стягнення з поручителя ( позивача) заборгованості у солідарному порядку було чинним.

Правова позиція, яка була висловлена Верховним Судом України в постанові від 6 липня 2016 року у справі № 6 -1199 цс 16 з якою також погоджується Верховний Суд ( провадження № 61 -18362 св18; № 61 -1395 св 17; № 61 -5010 св18) вказувала на те, що відповідно до частин 1, 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Згідно зі статтею 14 ЦПК України 2004 року судові рішення є обов'язковими для виконання на всій території України. Після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини (частина друга статті 223 ЦПК України 2004 року).

Оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили ( 2012 рік), задоволені вимоги кредитора до поручителя ( позивача в даній справі), підстав для застосування ч.4 ст. 559 ЦК України на час розгляду справи про припинення зобов'язань за договором поруки ( 2017 рік) немає.

Зазначені вище обставини судом першої інстанції не були взяті до уваги при вирішенні питання щодо припинення зобов'язання за договором поруки. Не були вони також і доводами поданої апеляційної скарги.

У той же час суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права - ч. 4 ст. 367 ЦПК України.

Враховуючи неправильне застосування судом норм матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне вийти за межі розгляду справи апеляційним судом, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення у відповідності до вимог ст.. 376 ЦПК України про відмову у задоволенні вимог позивача з зазначених вище підстав.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за необхідне у відповідності до положень ст. 143 ЦПК України стягнути на користь відповідача 606,32 гривень судового збору.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-383, 384, 387 ЦПК України, п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року №1402- VІІІ &quХІ;Про судоустрій і статус суддів&q?ь ;, ч. 6 ст. 147 Закону україни «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника АТ «Банк «Фінанси та Кредит» - Міхальського Максима Владиславовича задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року скасувати та постановити нове судове рішення за яким:

ОСОБА_2 відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса реєстрації: 02166 АДРЕСА_1) на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» ( адреса: місто Київ вулиця Січових Стрільців, 60) судовий збір у розмірі 606,32 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 червня 2018 року.

Суддя - доповідач:

Судді: