Справа № 308/5659/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2018 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючої судді Дергачової Н.В., при секретарі судового засідання Меркуловій Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород скаргу ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області Губаля О.З. щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, -

В С Т А Н О В И В:

Скаржник - ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на рішення державного виконавця Ужгородського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області щодо скасування постанови від 25.04.2018 року про стягнення виконавчого збору у ВП № 51443132 та від 27.04.2018 року про відкриття виконавчого провадження № 56278988.

В обґрунтування скарги скаржник зазначила наступне:

25.04.2018 року головним державним виконавцем Ужгородського міського відділу ДВС Головного територіального управління у Закарпатській області Губалем О.З. було винесено постанову про стягнення виконавчого збору від 25.04.2018 року у виконавчому провадженні № 51443132 з боржника в розмірі 297 714,79 гривень та, з метою виконання цієї постанови, 27.04.2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 56278988 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору в сумі 297 714,79 грн. Вважає, що законні підстави для стягнення виконавчого збору відсутні, оскільки згідно Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір стягується у розмірі 10% від суми, що фактично стягнута, в той час як у виконавчому провадженні № 51443132 жодних сум на користь стягувача стягнуто не було.

Представник заявника - ОСОБА_3 у дане судове засідання не з'явився, при цьому подав через канцелярію суду заяву, згідно з якою просить розглянути справу за відсутності заявника та його предствника.

В судове засідання представник Ужгородського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області не з'явився, причини неявки суду не відомі, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Суд визнав за можливе проводити розгляд справи у відсутності скаржника та представника Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби, та постановити ухвалу на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали справи за поданою скаргою, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частинами 1, 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Згідно з ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 4 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця. На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

З матеріалів справи вбачається, що 25.04.2018 року головним державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Губалем О.З. винесено постанову про стягнення виконавчого збору з боржника ОСОБА_1 у розмірі 297 714,49 грн. у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа № 308/17114/13, виданого 20.05.2016 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області (ВП № 51443132).

27.04.2018 року головним державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Губалем О.З. прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у розмірі 297 714,49 грн. (ВП № 51443132).

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Частиною 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З урахуванням вищенаведеного можна зробити висновок, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічну правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, суд приходить до переконання, що вказана скарга не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому провадження у даній справі слід закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Керуючись ст. ст. 255, 256, 259-261, 354, 355 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 (боржник), де суб'єкт оскарження - Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, стягувач - акціонерне товариство «ОТП Банк», на рішення державного виконавця.

Повідомити ОСОБА_1, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя Н.В. Дергачова