Номер провадження 2/243/1719/2018
Номер справи 243/4184/18
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«25» червня 2018 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді - Хаустової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання - Кобець О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі № 19 Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи ОСОБА_3, про зменшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_2, за участю третьої особи ОСОБА_3, про зменшення розміру аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що Рішенням Словянського міськрайонного суду від 05 вересня 2003 року, з нього на користь відповідача стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів.

13 жовтня 2007 року він уклав шлюб з ОСОБА_3, від шлюбу з якою він має двох дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

На даний час він не має змоги сплачувати аліменти на утримання першого сина у розмірі ? частини від доходу, оскільки він повинен утримувати ще двох його дітей.

Просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, згідно Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 05 вересня 2003 року, справа № 2-5424 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/4 частки до 1/6 частки від усіх видів доходів, починаючи здати подання позову до суду і до повноліття дитини до 04 липня 2020 року.

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

22 червня 2018 року позивач ОСОБА_1 надав до суду Відповідь на відзив у якому просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити (а.с. 30-32).

Відповідач ОСОБА_2, до судового засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_7, яка діє на підставі Ордеру на надання правової допомоги, серія ДН №031951 від 11 червня 2018 року (а.с. 18), в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. 25 червня 2018 року до суду надала Заяву про розгляд справи у її відсутності (а.с. 50).

Також у наданому суду Відзиві на позовну заяву зазначила, що 08 липня 2017 року набув чинності закон України №2037-У111 від17 травня 2017 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» яким внесені зміни у ст.182 Сімейного кодексу України і ч.2 викладена в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку»

Позивач посилається в позові на ті обставини, що його матеріальний стан не дозволяє сплачувати аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, 04 липня 2002 року в розмірі 1/4 частки. Проте позивач не надав достовірних та належних доказів в підтвердження зміни та погіршення свого матеріального стану, тому немає підстав вважати, що його матеріальний стан не позволяє йому виплачувати на сина 1/4 частку його доходів.

Посилання позивача , що з часу прийняття судом рішення в 2003 році матеріальне становище відповідачки поліпшилось і що вона має матеріальну можливість відпочивати за кордоном де кілька разів на рік є надуманим і позивач в порушення вимог ст.81 ЦПК України не надав жодного доказу в підтвердження тих обставин, на які посилається в своєму позові.

Просить суд відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_1 (а.с. 19).

Також, 22 червня 2018 року позивач ОСОБА_1 надав до суду Відповідь на відзив, у якій зазначив, що у відзиві відповідач посилається на зміни внесені до ст.182 СК України відповідно до яких розмір аліментів на одну дитину не може бути менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, зміни було внесені 08 липня 2017 року. На цей час розмір аліментів не може бути менше ніж 930 грн. на місяць, він просить суд зменшити розмір аліментів з 1/4 частки до 1/6 частки. 1/6 частка від його місячного доходу, який в середньому становить 6000 грн. є більше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, тому вважає, що права його першого сина порушені не будуть.

Зазначає, що він дійсно не має можливості сплачувати ? частку на утримання їх з відповідачкою сумісної дитини.

Сукупний дохід його родини в місяць складається з його заробітної плати, яка становить в середньому 5900 грн. на місяць з урахуванням податків та заробітної плати його дружини 3750 грн. на місяць з урахуванням податків, чистий дохід родини в місяць становить 7000 тисяч грн. З розрахунку прожиткового мінімуму на одну людину - діти від 6 до 18 років - 1860 грн. на місяць, дорослі - 1762 грн. на місяць дохід його родини на цей час навіть не забезпечує прожитковий мінімум. З 2015 року він змушений отримувати субсидію на оплату комунальних послуг.

Зазначає, що його менші діти також потребують розвитку: ОСОБА_5 навчається в школі в третьому класі та вивчав англійську мову, але з січня 2018 року відмовились від занять так як не вистачає коштів; ОСОБА_6 відвідує дитячій садочок, за відвідування садочку сплачуються 240 грн. на місяць, також ОСОБА_6 займається танцями, вартість яких складає 270 грн. на місяць.

За останній час він не придбавав ні якого майна, має у власності 1/4 частку в батьківській квартирі, квартира у якій він мешкає з родиною належить батькам його дружини ОСОБА_3.

У відзиві відповідач посилається на те, що посилання на ті обставини, що матеріальне становище відповідача поліпшилось і вона має можливість відпочивати декілька разів на рік за кордоном є надуманими, однак цю інформацію він отримав з позовної заяву, яку відповідачка подавала до суду з метою отримання дозволу на виїзд дитини, у якої вона зазначала, що вона має можливість здійснювати поїздки в країни Шенгенської зони, Туреччину Болгарію, Сербію, Чорногорію, Хорватію, Тайланд.

Зазначає, що всі його діти мають рівні права та можливості і жоден не має переваги над іншими.

Тому просить суд задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 30-32).

Третя особа по справі - ОСОБА_3 до судового засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. 11 червня 2018 року надала до суду Заяву про розгляд справи у її відсутності. Також в Заяві зазначила, що підтримує позовні вимоги ОСОБА_1 (а.с. 17).

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи ОСОБА_3, про зменшення розміру аліментів не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У статті 1 Загальної декларації прав людини проголошено, що всі люди народжуються вільними й є рівними за своєю гідністю та правами. Вони наділені розумом і совістю та повинні діяти один щодо одного в дусі братерства. Кожна людина має всі права і всі свободи, проголошені цією Декларацією, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного чи соціального походження, майнового, станового або іншого становища (ст. 2).

Згідно зі статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, всі особи є рівними перед судами і трибуналами. Це основоположні міжнародні правові норми з питань рівності прав людини, на які орієнтується всі правові держави світу.

Конституція України закріплює основні засади правового статусу людини і громадянина в Україні, тобто ті провідні ідеї, що покладені в основу змісту й умов реалізації прав та обов'язків людини і громадянина в нашій державі. Передусім це стосується частин 1, 2 ст. 24 Конституції України, відповідно до яких: «Громадяни мають рівні« конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв і обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального поводження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками». Крім того, ч. 2 ст. 21 Конституції України закріплює засаду невідчужуваності та непорушності прав і свобод людини. Відповідно до цієї засади не допускається не тільки відчуження прав і свобод, якими людина володіє, а й обмеження їхнього змісту, створення перешкод для їх реалізації тощо. Дані положення повною мірою поширюються і на передбачені цивільно-процесуальним законом права суб'єктів цивільного провадження.

У загальному розумінні рівність перед законом означає обов'язок всіх додержуватися приписів закону, використовувати закон у своїх інтересах. Закріплення рівності перед законом як засади здійснення правосуддя в цивільних справах означає, що жодна обставина не може стати підставою для надання будь-яких привілеїв або запровадження будь-яких обмежень, що суперечать приписам цивільно-процесуального закону щодо прав і обов'язків всіх суб'єктів провадження.

У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» « Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до п.п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобовязують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обовязків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави.

Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як встановлено у судовому засіданні, та вбачається з наданої копії Свідоцтва про народження серія 1-НО № 278265, виданого 17 липня 2002 року, Відділом реєстрації актів громадянського стану Словянського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 494, ОСОБА_1 є батьком, а ОСОБА_2 матірю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

З Довідки - розрахунку № 19525 від 08 червня 2017 року, складеної Словянським міськрайонним Відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, вбачається, що на примусовому виконанні Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області перебуває Виконавче провадження АСВП № 8868571, яке відкрито на підставі Виконавчого листа № 2-5424, виданого на підставі Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 05 вересня 2003 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно у розмірі ? частини усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на утримання дитини до її повноліття. Станом на 07 червня 2017 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня (а.с. 33).

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось з них.

Згідно ст. 12 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Тобто, доказами можуть бути будь-які дані, на підставі яких суд повинен встановити наявність обставин, що обґрунтовують вимоги позивача щодо наявності у відповідача заборгованості по сплаті аліментів саме з його вини.

Як передбачено ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

В той час, ст. 78 ЦПК України, яка регулює питання допустимості доказів, передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тобто, докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається, як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, повинні бути виключно належними та допустимими.

Так, зі Свідоцтва про шлюб, серія 1-НО № 120960, виданого 13 жовтня 2007 року, Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції Донецької області, Актовий запис № 772 вбачається, що ОСОБА_1 13 жовтня 2007 року уклав шлюб з ОСОБА_8 та після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «Бендрик» (а.с. 9).

Зі Свідоцтва про народження серія 1-НО № 270738, виданого 26 червня 2009 року, Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції Донецької області, Актовий запис № 607, вбачається, що ОСОБА_1 є батьком, а ОСОБА_3 матірю ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10).

Зі Свідоцтва про народження серія І-ЛЕ № 866628, виданого 03 вересня 2014 року, Центральним відділом управління ЗАГС адміністрації міста Бєлгорода, Актовий запис № 2763, вбачається, що ОСОБА_1 є батьком, а ОСОБА_3 матірю ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.7,8).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища батька, його сімейного стану може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У відповідності дост.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з'ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров'я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я одержувача аліментів.

При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Згідно з положеннями п.п.17,23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх доньки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками може бути змінений за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з набранням рішенням законної сили.

Як вбачається з матеріалів справи, після ухвалення 05 вересня 2003 року Словянським міськрайонним судом Донецької області Рішення № 2-5424 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 у розмір 1/4 частини з усіх видів доходу на користь ОСОБА_2, змінився сімейний стан платника аліментів, оскільки ОСОБА_1 13 жовтня 2007 року уклав шлюб з ОСОБА_3, від якого у них народилися діти: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується Свідоцтвом про народження, серія 1-НО № 270738, виданим 26 червня 2009 року, Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції Донецької області, Актовий запис № 607 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується Свідоцтвом про народження, серія І-ЛЕ № 866628, виданим 03 вересня 2014 року Центральним відділом управління ЗАГС адміністрації міста Бєлгорода, Актовий запис № 2763 (а.с.7,8,9,10).

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що у позивача ОСОБА_1, після Ухвалення Рішення про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 дійсно змінилися сімейні обставини: у нього народилися інші діти, яких він також утримує, оскільки проживає разом з ними, займається їх духовним та фізичним розвитком, про що свідчить Довідка №42 від 13 червня 2018 року, видана Комунальним закладом №8 «Орлятко», з якої вбачається, що ОСОБА_6 відвідує садочок, батько дитини ОСОБА_1 своєчасно сплачує послуги дитсадка у розмірі 240 грн. на місяць, а також Довідка, видана Центром танцю «Грація», з якої вбачається, що дитина ОСОБА_1 відвідує танцювальний гурток та сплачує щомісячний внесок у розмірі 270,00 грн.(а.с. 39,40).

Статтею 192 СК України визначений конкретний перелік підстав, за яких розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути зменшений, а саме: у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я платника або одержувача аліментів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, в порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України, позивач пред'являючи вимогу про зменшення розмір аліментів, в обґрунтування позовних вимог не надав суду переконливих доказів того, що саме після ухвалення рішення про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_4, погіршився його матеріальний стан та покращився матеріальний стан відповідача ОСОБА_2 - отримувача аліментів.

Інших доказів, а саме: погіршення або поліпшення здоров'я платника або одержувача аліментів, погіршення його матеріального стану, надання іншої допомоги дитині, крім сплачуваних ним аліментів, після набрання чинності судовим рішенням - позивачем суду не надано.

Також суд не приймає до уваги посилання позивача на ті обставини, що у ОСОБА_2 покращилося матеріальне становище, вона може дозволити собі відвідувати країни Шенгенської зони, оскільки такі посилання позивача спростовуються Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області № 243/6511/17 від 05 жовтня 2017 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньої дитини без згоди батька, з якого вбачається, що дитина ОСОБА_4 навчається в гімназії № 293 Красносільського району міста Санкт Петербург Російської Федерації, отримує професію, повязану з туристичним бізнесом, у звязку з чим виникла необхідність виїжджати до країн Шенгенської зони, Туреччини, Болгарії та інші країни. Крім того дитина, у разі повернення до міста Словянська, не зможе без згоди батька повернутися до міста ОСОБА_10 для продовження навчання. ОСОБА_1 відмовляється добровільно надати згоду на виїзд дитини за кордон, тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом (а.с. 36-37).

Таким чином з даного рішення суду не вбачається, що матеріальне становище ОСОБА_2 покращилося, оскільки звертаючись з позовом до суду про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дитини без згоди батька, ОСОБА_2 насамперед діяла в інтересах дитини ОСОБА_4, який навчається за кордоном, а батько дитини ОСОБА_1, ставлячи насамперед свої інтереси щодо дитини та вважаючи ці інтереси пріоритетними, відмовлявся добровільно надавати дозвіл на виїзд за кордон своїй дитині ОСОБА_4.

Так, в силу приписів ст.2 Конвенції про права дитини «Держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров'я і народження дитини, її батьків чи законних опікунів або яких-небудь інших обставин.

08 липня 2017 року набув чинності закон України №2037-У111 від17 травня 2017 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» яким внесено зміни у ст.182 Сімейного кодексу України і ч.2 викладена в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Аналогічні положення викладені і в ст. 150 Сімейного Кодексу України.

Таким чином, суд приходить до переконання щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього за Рішеннями Словянського міськрайонного суду Донецької області № 2-5424 від 05 вересня 2003 року на користь ОСОБА_2, з 1/4 частки його заробітку (доходу) на 1/6 частку його заробітку (доходу) так, як стягнення аліментів саме в такому розмірі не суттєво позначиться на матеріальному стані ОСОБА_1, однак не буде достатнім для утримання ним свого сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки іншої допомоги, крім аліментів він дитині не надає, суду не надав доказів погіршення свого матеріального стану, стану свого здоровя або членів своєї родини після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_4, та зменшення розміру аліментів не відповідатиме інтересам неповнолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки відповідач є його батьком та повинен утримувати його, дбати про його фізичний та духовний розвиток, до досягнення ним повноліття, не зважаючи на те, що у нього на теперішній час змінився сімейний стан, народилася інші діти, про яких він також повинен дбати та забезпечувати гідні умови для життя та розвитку цих дітей.

З урахуванням наведеного суд не вбачає наявності підстав, передбачених ст.192 СК України, для зменшення розміру аліментів, що стягуються з позивача на користь ОСОБА_2 за судовим рішенням № 2-5424 від 05 вересня 2003 року на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1

На підставі викладеного та керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» ст. ст. 12, 13, 76, 78, 81, 89, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 353, 355, 356 ЦПК України, ст. ст. 182,192 СК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи ОСОБА_3, про зменшення розміру аліментів відмовити у звязку з відсутністю підстав.

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Апеляційного суду Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Головуючий:

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_11