Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

спр. № 336/5475/17

пр. № 2/336/268/18

м. Запоріжжя 13 червня 2018 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Зарютіна П.В.,

при секретарі Чернишовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (представник позивача - ОСОБА_2) до ОСОБА_3 (представник відповідача ОСОБА_4) про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вищезгаданим позовом, за яким зазначила, що її донька - спадкодавець ОСОБА_5 на час смерті, яка сталася 12.05.2012 року, постійно проживала з нею за адресою: б.26 по вул. Свободи в с. Велікодубове Вільнянського району Запорізької області.

Спадкове майно складається з 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1. При цьому, відповідач є іншим спадкоємцем після смерті ОСОБА_5

На підставі викладеного позивач просить суд встановити юридичний факт постійного проживання позивача разом із спадкодавцем ОСОБА_5 у будинку № 26 по вул. Свободи у с. Великодубове Вільнянського району Запорізької області на час відкриття спадщини та визнати за позивачем право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, яка настала 12.05.2012 року.

У судовому засіданні позивач та її представник наполягли на позові, а відповідач та його представник заперечили на заявлені позовні вимоги, вказуючи на те, що донька сторін ОСОБА_5 на час смерті була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 та дійсно їй на праві власності належала 1/2 частка спірної квартири. З червня 2012 року ОСОБА_5 постійно мешкала за місцем своїй реєстрації в м. Запоріжжі, оскільки після закінчення 11.05.2012 року Тернівського навчально-виховного комплексу переїхала до міста для вступу до Запорізького вищого професійного училища, до якого була зарахована на денне відділення з 01.09.2012 року.

Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 9 листопада 2012 року

померла донька позивача та відповідача ОСОБА_5, про що слідує із свідоцтва про її смерть від 13.11.2012 року.

При цьому факт кровного споріднення сторін із спадкодавцем належно підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_5 від 26.11.1994 року та свідоцтвом про шлюб позивача від 05.12.2009 року.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч.1 ст. 1218 ЦК України).

Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина, яка, зокрема, складається з 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_3, що належала ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло № 22907 від 20.11.2008 року, виданого Шевченківської районної адміністрацією Запорізької міської ради.

Згідно зі ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, а часом відкриття спадщини є день смерті або день з якого вона оголошується померлою.

Як передбачено ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У відповідності до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, у тому числі зачаті за життя спадкоємця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Отже, позивач є спадкоємцем першої черги після смерті своєї доньки.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.1, ч.3 ст. 1268 ЦК України).

При цьому, із матеріалів спадкової справи ОСОБА_5 судом встановлено та сторонами не оспорювалося те, що позивач не відмовлялася від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

При цьому, із матеріалів спадкової справи ОСОБА_5 судом встановлено та сторонами не оспорювалося те, що позивач не подавала заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відносини щодо місця проживання фізичної особи регулюються також Законом "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні".

У відповідності до ст. 3 названого Закону місце проживання - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання (ст. 6 Закону).

Відповідно до даних паспорту ОСОБА_5, остання була зареєстрована з 22.12.2010 року за адресою: АДРЕСА_1.

З показань допитаних судом свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 слідує, що спадкодавець, в дійсності, на час навчання у Тернівському НВК (за довідкою директора названого НВК від 17.08.2017 року з 1 листопада 2005 року по 11 травня 2012 року) проживала у будинку з матірю по вул. Свободи в с. Велікодубове Вільнянського району Запорізької області.

З архівної довідки № 10 від 12 лютого 2018 року ДНЗ «Запорізьке вище професійне училище» вбачається, що ОСОБА_5 з 1 вересня 2012 року була зарахована на підставі наказу №8 З-УДЗ від 01.09.2012 року на навчання до вказаного закладу на денне відділення, де провчилася до 09.11.2012 року, коли була відрахована у звязку зі смертю.

Згідно архівної довідки № 51 від 1 вересня 2017 року ДНЗ «Запорізьке вище професійне училище» ОСОБА_5 у період навчання, з 01.09.2012 року по 09.11.2012 року, тимчасово проживала в гуртожитку училища за адресою: м. Запоріжжя, вул. Заводська, 9, кімната 711.

При цьому, за показаннями перелічених вище свідків судом також встановлено, що з вересня 2012 року ОСОБА_5 виїхала на навчання до м. Запоріжжя, де навчалася протягом робочого тижня, мешкаючи у гуртожитку по вул. Заводській, але на вихідні та святкові дні приїздила у село до своєї матері, де остання постійно й мешкала.

Враховуючи положення ст. 3 Закону "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", слід дійти висновку, що вищевказана адреса в с. Велікодубове Вільнянського району Запорізької області принаймні з 1 вересня 2012 року вже не була місцем проживання спадкодавця, оскільки остання переважно проживала не у названому селі, а саме у м. Запоріжжі у звязку з навчанням.

На вказаний висновок суду не впливає довідка секретаря Тернівської сільської ради № 220 від 30.08.2017 року, оскільки, як слідує із листа Тернівського сільського голови від 12.03.2018 року, вказана довідка була видана на підставі заяв жителів села, з яких судом були допитані лише ОСОБА_6 та ОСОБА_8, але вони власними показаннями змогли лише підтвердити, що протягом навчання у м. Запоріжжі ОСОБА_5 приїздила до своєї матері у село лише на вихідні та святкові дні.

При цьому, суд критично ставиться до акту комісії мешканців будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Цитрусова, буд. 1, оскільки вказаний акт складався зі слів сусідів відповідача, з яких судом були допитані лише ОСОБА_9 та ОСОБА_10, але вони своїми показаннями спростували власну участь у складанні акту.

Та обставина, що спадкодавець, навчаючись у м. Запоріжжі, подекуди відвідувала батька за адресою своєї реєстрації, про що слідує із показань свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_9 та довідки голови правління ОСББ Добробуд ХХІ, також не впливає на встановлені судом фактичні обставини справи щодо переважного проживання ОСОБА_5 не у селі з матірю.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_1 на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем ОСОБА_5, а тому, зважаючи на зазначені вище положення закону та встановлені обставини справи, надаючи їм належну оцінку, слід дійти висновку в задоволені заявлених позовних вимог належить відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 328, 384, 1216, 1218, 1266, 1268 ЦК України, ст.ст. 1-4, 5, 12, 13, 76-81, 82, 89, 258, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2; номер облікової картки платника податків-) до ОСОБА_3 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, м. Запоріжжя; номер облікової картки платника податків-) про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом.

Розяснити учасникам справи, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до суду апеляційної інстанції через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Суддя П.В. Зарютін