13 вересня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва
у складі судді - Саламон О.Б.
за участі секретаря судового засідання - Вільховченко І.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
23.01.2018 р. ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. прийнято справу до свого провадження, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
02.04.2018 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.
В судове засідання представник позивача не з»явився, відповідно до п.3 прохальної частини позовної заяви, представник ПАТ КБ «Приватбанк» зазначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку та винесення заочного рішення судом.
Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі, про розгляд справи повідомлявся належним чином, за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання.
Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі.
Оскільки відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив та не подав до суду відзив, а також те, що позивач не заперечував щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення.
Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.
Встановлено, що 30.06.2012 р. між сторонами укладено договір №б/н, у відповідності до якого відповідач отримав кредит в розмірі 900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, зі сплатою 36 % річних.
Банком зобов'язання за договором виконались, а саме відповідачу надались кредитні кошти шляхом видачі кредитної картки та встановлення ліміту, що підтверджується матеріалами справи. У свою чергу позичальник зобов'язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом та повернути кредит у визначені договорами терміни, а також виконати інші свої зобов'язання згідно з кредитними договорами.
Відповідач, не сплативши у вказаний договорі строк кредит, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, тобто згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а ст. 530 ЦК України вимагає: " Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк."
Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов'язання або односторонню зміну його умов.
Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок розірвання договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник має повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позивачем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Відповідач порушив умови договору в частині неповернення кредиту та несплати відсотків за його користування та не виконав взяті на себе зобов'язання, тобто в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов'язань.
У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ст.ст. 76-83, 174,191 ЦПК України та не подав суду відзиву щодо вимог позивача та доказів на їх спростування.
Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 842,63 грн.
Щодо стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, суд зазначає наступне.
З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що з 30.06.2012 р. по 01.01.2013 р. розмір відсоткової ставки складав - 36 % річних; з 01.01.2013 р. по 01.09.2014 р. - 30 %., з 01.09.2014 р. по 01.04.2015 р. - 34, 8%, з 01.04.2015 р. - 43, 2 %.
Суд критично відноситься до тверджень сторони позивача про передбачене Умовами та правилами надання банківських послуг право банку змінювати відсоткову ставку в одноособовому порядку.
За умовами п.п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг банк наділений правом змінювати кредитний ліміт.
Згідно з п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг банк має право змінювати Тарифи та інші невід'ємні частини договору.
За умовами ч.ч. 2, 3 ст. 1056-1 ЦК України, встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.
Доказів того, що договором, укладеним між сторонами встановлена змінювана процентна ставка суду не надано. Умови укладеного договору не передбачають механізм зміни розміру відсотків.
Зокрема, позивачем не надано суду доказів, що надані суду Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та правила надання банківських послуг існували на день підписання відповідачем Анкети-заяви.
Зокрема, сама Анкета-заява не містить даних для ідентифікації умов та правил надання банківських послуг позивачем, тарифів, які існували на день укладання договору між сторонами.
Таким чином, враховуючи, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, зміна фіксованої процентної ставки була здійснена банком без згоди позичальника, з наданих позивачем суду виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, суд позбавлений можливості здійснити розрахунок відсотків, оскільки такий розрахунок потребує спеціальних знань у галузі фінансово-кредитних операцій.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.
Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи, що відповідач отримав кредит під 30 % річних, про що свідчить, зокрема, розрахунок заборгованості, суд бере до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості лише в частині, яка визначає відсоткову ставку розміром 30 % на рік.
З огляду на те, що позивачем не надано до суду більш детального розрахунку заборгованість по відсотках, формули їх нарахування банком, суд приходить до висновку про розрахунок розміру заборгованості за процентами за наступною формулою: (А1*0,3*А2)/360 днів, де А1 - тіло кредиту, А2 кількість днів прострочення.
У відповідності до розрахунку заборгованості, наданого позивачем наявні 1863 днів прострочення.
Отже, розмір заборгованості відповідача за процентами складає: (842,63 грн. * 0,36*1863)/360 = 1 569, 82 грн.
Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом підлягають частковому задоволенню в розмірі 1 569, 82 грн.
Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3 050 грн., та штрафів в розмірі 500 грн. та 828, 91 грн. суд зазначає наступне.
Обґрунтовуючи вказані позовні вимоги позивач посилається на укладений кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, у якій указано, що вона разом з Умовами і тарифами складає між сторонами кредитний договір.
Натомість зазначені Умови не містять підпису відповідача. При цьому позивачем не надано доказів, а судом не встановлено наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов'язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Вказана правова позиція висловлена у постанові ВСУ № 6-2320цс16 від 22 березня 2017 року.
Між тим, саме Анкета-Заява підписана відповідачем, не містить зобов'язань останнього по сплаті штрафу та пені.
Крім вказаного, відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те ж правопорушення.
Про це ж зазначено у правовій позиції судової палати у цивільних справах Верховного суду України у справі № 6-2003цс15 від 21.10.2015.
Враховуючи, що позивач просить стягнути з відповідача як захід цивільно-правової відповідальності за невиконання зобов'язання і пеню, і штрафи, що суперечить чинному законодавству, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.
З огляду на викладене до стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за кредитним договором на загальну суму 2 412,45 грн., з яких: 842, 63 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1 569, 82 грн. - заборгованість за відсотками.
На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду.
Керуючись ст.ст. 2, 7, 10-13, 18, 43,44, 49, 76-83, 133, 141, 174, 175, 179, 187, 258, 263, 265, 268, 280-284 ЦПК України, ст. ст. 525-526, 530, 551, 536, 559 610,629, 1046-1056 ЦК України, суд, -
Позовну заяву Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості- задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за договором від 30.06.2012 р. в розмірі 2 412,45 грн. та судовий збір в розмірі 1 600 грн.
В задоволенні інших вимог позову - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення/складання повного тексту шляхом подання безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано. В разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили, якщо його не скасовано, після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Деснянський районний суд міста Києва.

Позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» - , МФО 305299, рр. 3111, зареєстроване місце перебування: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д.

Відповідач ОСОБА_2- ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1.

Повний текст рішення суду складено 13.09.2018 р.

Суддя Деснянського районного суду м. Києва О.Б. Саламон