Справа № 2-258/11
№ 6/183/62/18

У Х В А Л А
25 червня 2018 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Сороки О.В.
секретаря Петрієнко В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про зміну способу виконання рішення суду,
Сторони в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надавали, що в силу вимог статті 435 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, обґрунтування заяви суд приходить до наступних висновків.
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2011 року у справі № 2-258/11 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення, окрім іншого, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNN0GK00000119 від 20 грудня 2007 року в розмірі 20272,69 доларів США звернуто стягнення на житловий будинок № 11 по пров. Басейному м. Новомосковську шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Частиною 1 статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 435 ЦПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

При цьому поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення має спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановлено статтею 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року по цивільній справі № 6-1829цс15, яка є обов'язковою для всіх судів України.

Суд при вирішенні питання про зміну способу та порядку виконання рішення суду, не може змінювати саме рішення, що фактично просить заявник.

Встановлення судом порядку виконання рішення суду можливо у виняткових випадках та за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення, і у розумінні ст. 435 ЦПК України, це мають бути виключні обставини.

При вирішенні питання про встановлення способу виконання суд повинен з'ясовувати обставини, що свідчать про неможливість виконання рішення.

Як вбачається з матеріалів заяви, позивач зазначає, що рішення суду не виконано через відсутність необхідних документів для реалізації предмета застави та відсутність попиту покупців. Разом із тим, ПАТ КБ «ПриватБанк» взагалі не зазначено та не надано доказів на підтвердження таких обставин.

Отже, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов до висновку про відмову в задоволені вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про зміну способу виконання рішення суду, оскільки заявником не надано суду переконливих доказів, що підтверджують наявність виняткових обставин та таких, що утруднюють виконання рішення суду, доцільність і необхідність встановлення порядку виконання судового рішення відповідно до вимог ст. 435 ЦПК України.

Крім того, представником заявника не надано доказів на підтвердження того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» набуло статусу стягувача у виконавчому провадженні щодо виконання вищезазначеного рішення суду, тоді як відповідно до ст. 435 ЦПК України ініціювати питання про зміну способу виконання рішення суду може стягувач чи державний виконавець.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» про зміну способу виконання рішення суду.

Керуючись ст. ст. 258, 260, 435 ЦПК України, суд

ухвалив:

в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про зміну способу виконання рішення суду відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня складення.

Суддя О.В. Сорока