Справа № 510/453/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.08.2018 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Тєрєщенко С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа - Орлівська сільська рада Ренійського району Одеської області) про позбавлення права користування житлом та зняття з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачка в судове засідання не явилась, згідно відмітки на повернутому поштовому конверті із викликом до суду - за вказаною адресою не мешкає.

Представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на задоволенні позовних вимог наполягав, просив розглянути справу у його відсутності.

Представник третьої особи - Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області щодо позову заперечень, додаткових заяв не надав, просив про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія паспорту позивачки із відміткою про реєстрацію за місцем мешкання; копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 27.04.2017р.; копія Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.08.2017р.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка звернулася до суду із позовом та просить визнати відповідачку ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням у житловому будинку АДРЕСА_1, зазначивши, що на підставі рішення Ренійського районного суду Одеської області від 27.04.2017р. вона є власницею житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1. Право власності на нерухомість зареєстровано за позивачкою у встановленому законом порядку. Як вказує позивачка, відповідачка являється колишньою власницею нерухомості, була прописана за вищевказаною адресою у будинку, який їй раніше належав. У 2016р. відповідачка розпорядилася належною їй нерухомістю, продала будинок позивачці. З тих пір позивачка володіє і користується придбаним будинком, як власник нерухомості. Відповідачка після продажу будинку за вищевказаною адресою не мешкає, оскільки виїхала за кордон, з будинку вивезла свої речі і за спірною адресою більше не з'являлася. Позивачці невідомо теперішнє місце мешкання позивачки.

Таким чином, з 2016р. і по теперішній час відповідачка на вищевказаній житлоплощі, де вона була зареєстрована, не мешкає, реєстрація даної особи носить формальний характер. Вже пройшло майже 2 роки з моменту продажу будинку відповідачкою, вона за місцем реєстрації не з'являлася, з реєстраційного обліку не знялася. У зв'язку із реєстрацією відповідачки на житлоплощі позивачка несе додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, крім того, вона, як власник житла, позбавлена можливості у вирішенні інших, передбачених чинним законодавством, питань.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців. Положеннями ст. 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності її понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до положень ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності із ст. 317, ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до абз. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003р. реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Документом, до якого вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, є у т.ч. паспорт громадянина України.

Таким чином, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування особи за певною адресою.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Слід також зазначити, що ч. 2 п. 15 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996р. вбачає, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що

наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Виходячи із вищевказаного, матеріалів справи, доводів позивачки, викладених у позові, відповідачка ОСОБА_2 вже тривалий час не мешкає за спірною адресою, в даний час перебуває за кордоном, вона не являється власником житла, у якому прописана, за місцем реєстрації не з'являється, в добровільному порядку не знялася з реєстраційного обліку зі вказаної адреси. Згідно наданих документів, позивачка є власником житлового будинку АДРЕСА_1, на житлоплощі якого рахується прописаною відповідачка. У зв'язку із тим, що відповідачка не проживає у будинку вже достатньо тривалий час, яких-небудь витрат по утриманню житла вона не несе, її особистих речей там також немає. Договором, законом або рішенням суду не було встановлено право відповідачки на користування нею будинком з підстав ст. 401 ЦК України. У зв'язку із вищевикладеним, є правові підстави для визнання відповідачкою такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 128, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст. 317, 319, 405 ЦК України, ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу України, ст. ст. 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003р., -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

ОСОБА_2 визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням у житловому будинку АДРЕСА_1 і зняти її з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя В.І. Дудник