Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/3323/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 вересня 2018 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого - судді Демчик Р.В.
при секретарі Криштоф Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся в Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, на праві власності йому належить квартира АДРЕСА_1. В квартирі зареєстрвані ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 - син та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2- дружина. Відповідно до акту опитування сусідів, остання за вищеквказаною квартирою з 2015 року не проживає.
На підставі вищевикладеного, просить суд, - визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився. До початку судового засідання подав заяву з проханням проводити розгляд справи без його участі, підтримав заявлені вимоги і просив їх задовольнити в повному обсязі. Не заперечував проти проведення заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання повторно не з'явилася, причину неявки суду не повідомила, хоча була належно повідомлена про день та час слухання справи.
Ухвалою суду від 28 травня 2018 року відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду у відкритому судовому засідання за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
У відповідності до ст. 280 ЦПК суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 18 квітня 2001 року НОМЕР_1, на праві власності ОСОБА_1 належить квартира АДРЕСА_1.
Відповідно до даних довідки комунального підприємства «Придніпровська СУБ» № 480 від 13.03.2018 року в квартирі АДРЕСА_1 зарестровані ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 власник, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8 - син та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 - дружина.
Згідно з актом опитуванн сусідів від 19.03.2018 № 164 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 , не проживає за адресою АДРЕСА_1 з листопада 2015 року по теперешній час.
Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України). Способи захисту визначені Цивільним та Житловим кодексами України.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України).
Серед основних прав і свобод людини і громадянина Конституція України проголошує право на житло. Тобто право на житло - це одне із найважливіших соціально-економічних прав громадян України, оскільки воно стосується основ життя людини. Відповідно до ст. 25 Загальної декларації прав людини: «Кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров'я й добробуту її самої та її родини». Невід'ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (ст. 10). При цьому, як вбачається із п. 1 ст. 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року, право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання. Повага до права людини на житло закріплена також у ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод.
Як передбачено ст. 10 Житлового кодексу України, - громадяни зобов'язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію.
Особливості укладення договору найму житла, що належить до державного або комунального житлових фондів визначені у Житловому Кодексі України. Договір найму - це договір, відповідно до якого наймодавець зобов'язується надати у безстрокове користування за відповідну плату для проживання жиле приміщення у будинках державного і громадського житлових фондів. Особливості договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду: предметом такого договору може бути тільки жиле приміщення (ст. 63 Житлового кодексу України); наймачами жилих приміщень можуть виступати лише громадяни; договір найму жилого приміщення укладається з особою, яка отримала ордер на заняття жилого приміщення, виданий на підставі рішення компетентних органів; договір найму жилого приміщення породжує права і обов'язки не тільки для особи, з якою укладено договір, але й для членів її сім'ї, які відповідно до ст. 64 Житлового кодексу України користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають із договору найму жилого приміщення; договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського фонду є безстроковим.
Наймодавцями жилих приміщень у будинках державного та громадського житлових фондів є орган місцевого самоврядування, який уповноважує житлово-експлуатаційні організації, а у разі їх відсутності - відповідні підприємства, установи, організації надати жиле приміщення у найм. Наймачами жилих приміщень можуть бути тільки фізичні особи - громадяни України, оскільки головне призначення договору найму - задоволення житлових потреб громадян.
Згідно із ст. 64 Житлового кодексу України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члені сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти та батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в ч.1 цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім»ї.
При цьому, слід зазначити, що діти наймача, незалежно від того, є вони неповнолітніми або дорослими, належать до сім'ї наймача, якщо вони проживають разом із ним.
Відповідно до положень ст. 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 Житлового кодексу України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Під час розгляду справи встановлено, що відповідач (дружина), як член сім'ї позивача, не проживає в квартирі АДРЕСА_1 понад шість місяців, без поважних причин. Відповідач не утримує дане житло, не сплачує комунальні послуги, її особисті речі в квартирі відсутні, тобто вона добровільно його залишили і, таким чином, втратила зв'язок з житловим помешканням. Судом також не встановлено жодних обставин, які б давали підстави вважати, що позивач чи інші особи чинять відповідачці перешкоди у користуванні житлом.
На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі, а саме, - необхідно визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.
На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, ст. ст. 9, 10, 63, 64, 71, 72 Житлового кодексу України, ст.ст.4, 5, 12, 13, 77-81, 280, 281, 259, 353, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, паспортні дані та код відсутні) такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Головуючий: Р. В. Демчик