Справа № 640/827/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді - Сенаторова В.М.,

при секретарі - Явнюк К.Р.,

за участі позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представників - ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

18.01.2018 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, у якій остання просила про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 2000 грн.

В обгрунтування позовної заяви ОСОБА_1 вказала, що 22 серпня 2017 року приблизно о 21 годині ОСОБА_2 - відповідач по справі чоловік на той час, знаходячись за адресою мого проживання в АДРЕСА_1 в ході сварки вдарив її, від чого вона зазнала фізичного болю. Своїми діями ОСОБА_2 вчинив насильство в сім'ї, про що був складений адміністративний протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2017 року ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та на нього накладено стягнення у вигляді громадських робіт на строк 30 годин. Дана постанова набула законної сили. ОСОБА_1 вважає, що своїми незаконними діями відповідач причинив їй моральну шкоду у розмірі 2000 гривен, яку вона обґрунтовує тим, що перенесла фізичну біль, їй було боязно. Позивач дуже образилась на зухвалу та образливу поведінку чоловіка. Крім того, тривалий термін вона відчувала душевні страждання із-за того, що так з нею повівся чоловік. Ця поведінка відповідача підштовхнула позивача до подачі позовної заяви до суду про розірвання шлюбу.

У судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_4 просили задовольнити позовну заяву, викладене у ній підтримали.

Відповідач та його представник ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечували, надали висьмові заперечення, в яких відповідач вказав, що він у повній мірі усвідомлював та усвідомлює свою провину у скоєному, про що неодноразово повідомляв і працівників правоохоронних органів, і суд при розгляді адміністративної справи №640/14713/17. Відповідач поніс заслужене покарання та сумлінно відпрацював на громадських роботах упродовж 30 годин. Але проти наведеної в позові вимоги він заперечує в повному обсязі з огляду на наступне: вказана позивачем сварка, яка відбулася 22 серпня 2017 року, полягала у всіляких образах, заявлених дружиною у його бік, її повною невдоволеністю усім, що він робить, та його спробах заперечити таку свою тотальну недосконалість. Дружина наполягала на припиненні стосунків та неможливості проживати разом. Впевнившись у марності з'ясувань об'єктивної істини, відповідач погодився та попросив позивача дозволити попрощатися з дочкою. Тоді сварка перейшла на новий рівень напруги - позивач заперечувала будь-яку можливість його спілкування з донькою. Відповідач зазначає, що жодних фізично визначених наслідків удару не існувало вже через хвилину після його нанесення, і за умови невизнання ним, встановити вищезазначений факт було б неможливо. Невдовзі після сварки сторони помирилися і продовжили спільне проживання. Наші подружні стосунки припинилося тільки у листопаді 2017 року, про що свідчить позовна заява про розірвання шлюбу, підписана ОСОБА_1 особисто та підтримана нею при судовому розгляді в повному обсязі, про що свідчить рішення Київського районного суду м. Харкова від 04 квітня 2018 року. Після сварки, про яку йдеться в позові, позивач вчинив немало дій для спокутування своєї провини, як у моральному сенсі, так і у матеріальному. ОСОБА_2 вважає достатнім доказом повної компенсації ним моральної шкоди, завданої дружині через нестриманість 22 серпня 2018 року факт спільного проживання ще упродовж майже трьох місяців. Здається переконливим факт припинення душевних страждань, образ та боязкості у свідомості жінки, яка після сварки прийняла чоловіка до свого життя. Крім того, відповідач вказує, що ОСОБА_1 звернулася з позовом про стягнення моральної шкоди, заподіяної порушенням її прав, не одразу після події, а майже через півроку після отримання удару від нього та після трьох місяців наступного після сварки подружнього життя. Зазначене, но думку відповідача, впевнено свідчить про підставу для даного позову, яка полягає не в моральних стражданнях від отриманого болю та розчарування 22 серпня 2018 року, а в бажанні помститися людині, яка не виправдала сподівань як чоловік у шлюбі. Той факт, що шлюб між нею та ОСОБА_1 так і не витримав випробувань часом, що призвело до повного припинення між нами відносин як між чоловіком та дружиною, згідно до приписів законодавства України не є та не може бути підставою для компенсації моральної шкоди.

Суд, заслухавши учасників, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку.

Як визначено ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

У відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ст. 137 ЦПК (1502-06) у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 78, 81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів (наприклад за результатами проведеної судово-психологічної експертизи). Належними доказами є ті, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України підлягає відшкодуванню моральна шкода при фізичному болю та стражданнях, яких зазнала фізичній особі в зв'язку з пошкодженням його здоров'я.

Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При цьому, суд вважає, що заявлена позивачем сума компенсації моральної шкоди не є співмірною з тими негативними наслідками, що наступили для позивача, та не відповідає критерію розумності. Крім того, суд зазначає, що обгрунтування спричиненої їй моральної шкоди спростовуються фактом спільного проживання з відповідачем після самої події та звернення до суду лише через півроку після неї. Оцінивши встановлені у судовому засіданні фактичні обставини, суд дійшов висновку, що позивач не надала суду жодного доказу в обґрунтування втрат немайнового характеру, які вона зазнала внаслідок отриманого удару, окрім особистих стверджень, на підставі чого вважає за доцільне у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

На підставі вищезазначеного та у відповідності зі ст. ст. 76, 81, 133, 141, 246, 258, 259, 264, ЦПК України, ст. ст. 23, 1167 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя -