Постанова

Іменем України

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 755/1909/16-ц

провадження № 61-5337св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», подану представником Сокуренко Наталією Вікторівною, на рішення Апеляційного суду міста Києва від 02 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Шкоріної О. І., Антоненко Н. О., Стрижеуса А. М.,

ВСТАНОВИВ :

У січні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», зараз - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 08 червня 2006 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір № DNH4KS20290691, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 7 243,06 грн зі сплатою щомісячного платежу за кредитом у розмірі 689,92 грн, строком до 08 червня 2007 року.

ОСОБА_1 свої зобов'язання за кредитним договором не виконала, допустила утворення заборгованості, а тому АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з відповідача заборгованість із сплати процентів, нарахованих на прострочену заборгованість за кредитом за період з 16 січня 2011 року до 16 січня 2016 року в розмірі 26 437,24 грн .

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва 06 квітня 2016 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» пропустило, передбачений статтею 257 ЦК України, трирічний строк звернення до суду з вказаним позовом.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 02 листопада 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06 квітня

2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» є необґрунтованими та недоведеними.

05 грудня 2016 року представником ПАТ КБ «ПриватБанк» - Сокуренко Н. В. подано касаційну скаргу.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Сокуренко Н. В. просить скасувати рішення апеляційного суду міста Києва від 02 листопада 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів в межах позовної давності (5 років) у розмірі 26 437,24 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами належним чином не досліджено право на отримання процентів за користування чужими грошовими коштами та відповідальності за порушення умов зобов'язання.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядається спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

30 січня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 06 березня 2018 року зупинено касаційне провадження у справі № 755/1009/16-ц за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 444/9519/12-ц.

Ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2018 року касаційне провадження у справі № 755/1009/16-ц за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк», подану представником Сокуренко Н. В., на рішення апеляційного суду міста Києва від 02 листопада 2016 року поновлено.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним нормам процесуального права рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 08 червня 2006 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № DNH4KS20290691, шляхом заповнення заяви-анкети на оформлення кредиту на строк 12 місяців, тобто до 08 червня 2007 року.

Позивачем надано кредит у розмірі 7 243,06 грн зі сплатою щомісячного платежу в розмірі 689,92 грн.

Пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») (далі - Умови) установлено, що терміни позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Пунктом 4.2 установлено, що при порушенні позичальником зобов'язань із погашення кредиту, передбачених заявою та пунктами 3.2.2, 3.3.3 даних умов, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі від розміру зазначеному у Тарифах та Заяві. Розраховані відповідно до цього пункту Умов відсотки сплачуються позичальником окремо понад зазначену в заяві суму щомісячного платежу за кредитом, разом з несплаченим залишком попереднього щомісячного платежу.

В заяві позичальника від 08 червня 2006 року зазначено, що згідно з пунктом 4.2 Умов, при порушенні позичальником зобов'язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 6,00 % на місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом.

Звертаючись до суду, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути заборгованість із сплати процентів за користування кредитними коштами, які були отримані відповідачем в 2006 році. Заборгованість із сплати процентів позивачем нарахована за п?ять років, що передують зверненню до суду (29 січня 2016 року), виходячи із розміру процентної ставки на день, яка складає 0,2 %.

Відповідно до статей 629, 525, 612 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 12 місяців - до 08 червня 2007 року включно.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

З огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 08 червня 2007 року позивач не міг нараховувати такі проценти.

Апеляційний суд, відмовляючи у задоволені позову з підстав недоведеності позовних вимог, на зазначене вище уваги не звернув, не врахував, що після закінчення строку кредитування (08 червня 2007 року) підстави для нарахування процентів за користування кредитом за останні 5 років, що передували звернення до суду з указаним позовом, відсутні.

Зазначений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені,

рішення апеляційного суду не відповідає закону, що в силу статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 02 листопада 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення апеляційного суду втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило