Справа №2/0312/497/2011
Провадження №6/165/21/18

НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ УХВАЛА
14 червня 2018 року м. Нововолинськ
Нововолинський міський суд Волинської області в складі:
головуючого судді Василюка А.В.,
за участю секретаря Навроцької М.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нововолинську подання заступника начальника Нововолинського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,
встановив:
03 травня 2018 року заступник начальника Нововолинського міського ВДВС ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_1 звернулася в суд з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.
У судове засідання не з'явився представник Нововолинського міського ВДВС ГТУЮ у Волинській області, подав до суду заяву, в якій просив подання розглядати у відсутності представника ВДВС, при вирішення подання поклався на розсуд суду (а.с.29).
Представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_7 14 червня 2018 року подав до суду письмовий відзив, в якому просив відмовити у задоволенні подання. Зазначає, що виконавець вводить суд в оману, вказуючи, що ОСОБА_4 ніде не значиться зареєстрованим і долучає паспорт громадянина України в якому міститься відповідний запис про те, що з 21.10.2016 року ОСОБА_4 значиться зареєстрованим за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім того, просить врахувати, що з ОСОБА_3 (дружини ОСОБА_2М.) проводиться стягнення з пенсії, тобто заборгованість одним з солідарних боржників фактично погашається. На підставі викладеного просить відмовити в задоволенні подання щодо обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України.
Дослідивши матеріали справи та перевіривши надані матеріали виконавчого провадження, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобовязань або сплати заборгованості зі сплати аліментів
Відповідно до пункту 19 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.
Тобто, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.
Дослідивши копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 11 грудня 2014 року, суд приходить до висновку, що дійсно відносно ОСОБА_2, як солідарного божника, діють невиконані зобовязання перед ПАТ КБ "ПриватБанк".
У матеріалах подання відсутні докази на підтвердження тих обставин, що державний виконавець здійснив всі необхідні заходи для своєчасного і повного виконання рішення суду.
Стаття 33 Конституції України визначає, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Крім того, з одного з солідарних боржників, а саме ОСОБА_3 проводяться стягнення, а відтак заборгованість фактично погашається і про дану обдставину зазначає у поданні сам виконавець.
Відсутність ОСОБА_2 за місцем його реєстрації, звільнення за місцем офіційної роботи, а також оскарження ним та скасування судом постанови державного виконавця про накладення арешту на його рахунки, не може трактуватися як цілеспрямоване ухилення останнього від виконання рішення суду та його намір вибути за межі України з метою невиконання рішення суду.
Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 умисно ухиляється від виконання обов'язку по сплаті заборгованості за рішенням суду в матеріалах справи немає.
Із змісту вимог ст.441 ЦК України, ст.18 Закону України "Про виконавче провадження", ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України, і в'їзду в Україну громадян України", вбачається, що право ОСОБА_2 на свободу пересування може бути обмежено лише у виключних випадках у зв'язку з навмисними діями останнього, що спрямовані на ухилення від виконання обов'язків по виконанню рішення суду.
У правовій позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.
Особа, яка має невиконані зобов'язання не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.
З аналізу вищенаведених норм закону, вбачається, що на державного виконавця покладено обов'язок надання доказів стосовно наявності навмисного чи іншого свідомого ухилення боржника від виконання обов'язків, покладених на останнього за рішенням суду, та доведення перед судом їх переконливості.
Державним виконавцем не надано доказів на підтвердження обставин умисного ухилення боржника від виконання рішення суду та його намір вибути за межі України з метою невиконання рішення суду, а тому суд приходить до висновку, що зазначене подання є передчасним і в його задоволенні слід відмовити за безпідставністю.
Керуючись ст.441 ЦПК України, ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України, і в'їзду в Україну громадян України", ст.18 Закону України "Про виконавче провадження", суд,-

ухвалив:
У задоволенні подання заступника начальника Нововолинського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорту громадянина України для виїзду за кордон, відмовити.
До утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня складання ухвали шляхом подання апеляційної скарги через Нововолинський міський суд до Апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.
Головуючий підпис
Суддя А.В. Василюк