Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 718/2718/15-ц

провадження № 61-4185св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

третя особа - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 09 червня 2016 рокуу складі колегії суддів: Височанської Н. К., Лисака І. Н., Міцнея В. Ф.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5 про стягнення боргу за борговою розпискою, в обґрунтування якого зазначила, що 06 лютого 2008 року між нею, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі - продажу житлового будинку по АДРЕСА_1. Відповідно до умов договору вартість об'єкта купівлі - продажу становить 65 418 грн. На момент укладення та підписання договору проведено оплату в сумі 45 218 грн, решту суми 20 200 грн ОСОБА_4 повинна була сплатити до 06квітня 2008 року.

У встановлений договором строк відповідач кошти їй не сплатила.

17 березня 2011 року вона звернулась з письмовою претензією до відповідача, а 30 жовтня 2013 року ОСОБА_4 написала їй розписку, в якій зобов'язалась устрок до 30 жовтня 2014 року провести останній від реалізації будинку розрахунок, а саме борг урозмірі 4 000 доларів США, у гривневому еквіваленті.

Боргове зобов'язання не виконане, та оскільки боргова розписка вказує на наявність письмового договору і замінює первіснийдоговір, тому просила стягнути з відповідача 4 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 91 702,14 грн.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15 квітня 2016 року в позові відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з того, щопозивачем пропущено позовну давність на пред'явлення вимоги про стягнення суми боргу за договором купівлі-продажу, а написана відповідачем 30жовтня 2013 року розписка є нікчемним правочином, оскільки зміни до договору купівлі-продажу житлового будинку повинні відбуватися за тією ж формою, що й основний договір.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 09 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15 квітня 2016 року скасовано. Ухвалено нове рішення про задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 4 000 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 99 760 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що у вказаному спорі відбулася новація договору: припинення зобов'язання за договором купівлі-продажу в частині сплати боргу замінено новим зобов'язанням, що випливає із змісту розписки від 30 жовтня 2013 року, тому строк позовної давності за новим зобов'язанням починає обчислюватися з 30 жовтня 2013 року, позивач позов до суду подала 17 грудня 2015 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з касаційною скаргою на рішення суду апеляційної інстанції, у якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанцій та залишити в силі рішення суду першої інстанції. посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

08 липня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_4

23 листопада 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ призначено справу до судового розгляду.

31 січня 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що спірна розписка від 30 жовтня 2013 року спірна розписка є змогою внесення змін до договору купівлі-продажу від 06 лютого 2008 року, оскільки згідно пункту 5 договору купівлі-продажу визначено, що сума яку покупець зобов'язаний додатково сплатити становить 20 200 грн, а відповідно до розписки - 4 000 доларів США. Також вказаною розпискою змінено строк погашення боргу, оскільки у договорі купівлі - продажу передбачено строк погашення 20 200 грн до 06 квітня 2008 року, а у розписці - до 30 жовтня 2014 року.

З огляду на зазначене сторонами не дотримано вимог договору купівлі - продажу щодо внесення до нього змін, зокрема, у пункті 17 договору вказано, що всі зміни та доповнення до цього договору, що зроблені за узгодженням сторін, повинні бути нотаріально посвідчені, що при складанні розписки зроблено не було.

Сторони не дійшли згоди щодо припинення зобов'язання за договором купівлі - продажу, адже в розписці про це жодним чином не обумовлено, яка також не відповідає вимогам щодо її оформлення, оскільки не зазначено на користь кого ОСОБА_4 зобов'язана сплатити борг, тому у позивача відсутні підстави вимогами кошти за вказаною розпискою.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги ОСОБА_4 без задоволення.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 06 лютого 2008 року між сторонами укладено договір купівлі - продажу житлового будинку по АДРЕСА_1. Згідно з умовами договору вартість об'єкта купівлі - продажу становить 65 418 грн. На момент укладення та підписання договору, проведено оплату в сумі 45 218 грн, залишок - 20 200 грн ОСОБА_4 повинна сплатити ОСОБА_3 до 06 квітня 2008 року.

Згідно з розпискою від 30 жовтня 2013 року ОСОБА_4 визнала, що має борг за купівлю житлового будинку у розмірі, що в еквівалентістановить 4 000 доларів США (а. с. 10).

Обґрунтовуючи підстави позову, ОСОБА_3 посилалася на те, що боргова розписка вказує на наявність письмового договору і замінює первіснийдоговір, тому просила стягнути з відповідача 4 000 доларів США.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з частиною першою статті 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням.

Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 ЦК України).

Отже, умовами здійснення новації є, по-перше, двостороння угода (домовленість), по-друге, дотримання форми такого правочину (новаційного договору), тобто у формі, передбаченій для укладання договору позики (частина друга статті 1053 ЦК України), а, по-третє, це дійсність первинного зобов'язання.

З огляду на зазначені вище норми матеріального права, обґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції про те, що у вказаному випадку відбулася новація договору: припинення зобов'язання за договором купівлі - продажу в частині сплати боргу замінено новим зобов'язанням, що випливає із змісту розписки від 30 жовтня 2013 року, у якій вказано, що ОСОБА_4 зобов'язується провести останній розрахунок від реалізації спірного будинку (а. с. 10).

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій та вбачається із матеріалів справи, договір купівлі - продажу спірного будинок було укладено 06 лютого 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а. с. 6), що спростовує доводи касаційної скарги про те, що судом не встановлено на користь кого ОСОБА_4 зобов'язувалась здійснити останній платіж від реалізації спірного будинку.

Переглядаючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд надав належну оцінку доказам, правильно здійснив тлумачення закону з урахуванням установлених обставин справи.

З огляду на зазначене суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що строк позовної давності за новим зобов'язанням починає перебіг з 30 жовтня 2013 року, позов до суду позивач подала 17 грудня 2015 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

Переглядаючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд надав належну оцінку доказам, правильно здійснив тлумачення закону з урахуванням установлених обставин справи.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на зазначене доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі обставини, не свідчать про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, тому не дають підстав для скасування судового рішення, яке ухвалено з дотриманням принципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України).

Тому, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 09 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

О.В. Ступак

Г. І. Усик