АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4449/18 Справа № 203/3682/17 Головуючий у 1 й інстанції - Католікян М. О. Доповідач - Городнича В.С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2018 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" на заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський", Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання права, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 08 лютого 2016 року між ним та ПАТ "Банк Михайлівський" був укладений депозитний договір, згідно з яким відповідач відкрив депозитний рахунок та прийняв від позивача грошові кошти загальною сумою 20000,00 грн. 25 березня 2016 року між сторонами знову було укладено депозитний договір, згідно з яким відповідач відкрив депозитний рахунок та прийняв від позивача грошові кошти загальною сумою 50000,00 грн. Того ж дня між позивачем та ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" був укладений договір позики, за яким позивач передав у позику кошти, що підлягали поверненню на рахунки позивача, відкриті у ПАТ "Банк Михайлівський". 19 травня 2016 року за укладеним договором позики на рахунки позивача надійшли кошти в сумі 30531,14 грн. Крім того, 16 травня 2016 року між позивачем та ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" був укладений договір позики, за яким позивач знову передав у позику кошти, що підлягали поверненню на рахунок позивача, відкритий у ПАТ "Банк Михайлівський". 19 травня 2016 року за укладеним договором позики на рахунки позивача надійшли кошти в сумі 20029,51 грн. Того ж дня позивач у системі інтернет-банкінгу "mPay" здійснив переказ своїх коштів з одного рахунку, відкритому у ПАТ "Банк Михайлівський", на інший в сумі 50029,51 грн. Таким чином, на час ухвалення рішення про ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" на рахунку позивача у ПАТ "Банк Михайлівський" обліковувалося 70060,65 грн. Після звернення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб позивачеві було повернуто лише 20000,00 грн. За повідомленням ПАТ "Банк Михайлівський" решта суми не підлягає відшкодуванню через нікчемність правочину з переказу коштів у сумі 50 029,51 грн. Після повторного звернення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб позивачеві додатково було повернуто 30531,14 грн. Решта суми (19529,51 грн.) дотепер позивачеві не відшкодована.

Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом (з урахуванням уточнень) про визнання за позивачем права на отримання відшкодування в сумі 19529,51 грн., зобов'язання ПАТ "Банк Михайлівський" в особі уповноваженої особи подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію щодо цих коштів, зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вчинити дії з виплати позивачеві цих коштів.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено:

- визнано право ОСОБА_2 на отримання відповідно до Закону України від 23 лютого 2012 року №4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" відшкодування за картковим рахунком "Депозит *вКлад" НОМЕР_1 у сумі 19529,51 грн.;

- зобов'язано ПАТ "Банк Михайлівський" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_2 як вкладника ПАТ "Банк Михайлівський", який має право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у сумі 19529,51 грн.;

- зобов'язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб вчинити усі необхідні дії у межах наданих законом повноважень із здійснення виплати відшкодування коштів у межах гарантованої суми ОСОБА_2 як вкладникові ПАТ "Банк Михайлівський".

Не погодившись із таким рішенням, ПАТ "Банк Михайлівський" подало апеляційну скаргу, в якій просить в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі, відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

ОСОБА_2 в порядку вимог ст. 360 ЦПК України подав відзив, в якому просить апеляційну скаргу ПАТ "Банк Михайлівський" залишити без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2018 року - без змін.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно ч. 3 ст. 82 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня може здійснюватися без конкурсу тільки у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді.

Згідно ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Тож, до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження та переглядати рішення судів перших інстанцій.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 02 лютого 2016 року між позивачем та ПАТ "Банк Михайлівський" було укладено договір (шляхом акцептування оферти) на відкриття карткового рахунку "Депозит *вКлад", згідно з яким відповідач відкрив депозитний рахунок НОМЕР_1 та прийняв від позивача грошові кошти загальною сумою 20000,00 грн., випустивши на ім'я останнього картку НОМЕР_2.

25 березня 2016 року між позивачем та ПАТ "Банк Михайлівський" було укладено договір №980-027-000003415 банківського рахунку «Поточний рахунок «Ощадний», згідно з яким відповідач відкрив депозитний рахунок НОМЕР_3 та прийняв від позивача грошові кошти загальною сумою 50000,00 грн.

Того ж дня між позивачем та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» був укладений договір №980-027-000210974, за яким позивач передав у позику кошти в сумі 30000,00 грн., що підлягали поверненню на рахунки позивача НОМЕР_1 (для сплати відсотків), НОМЕР_3 (для повернення позики), відкриті у ПАТ «Банк Михайлівський».

16 травня 2016 року між позивачем та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» був укладений договір №980-065-000239343, за яким позивач передав у позику кошти в сумі 20000,00 грн., що підлягали поверненню на рахунок позивача НОМЕР_3, відкритий у ПАТ «Банк Михайлівський».

19 травня 2016 року ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на виконання договору №980-027-000210974 переказало на рахунок позивача НОМЕР_3 кошти в сумі 30000,00 грн. (сума позики), а також на рахунок НОМЕР_1 - кошти в сумі 531,14 грн. (відсотки).

Того ж дня ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на виконання договору №980-065-000239343 переказало на рахунок позивача НОМЕР_3 кошти в сумі 20000,00 грн. (сума позики), а також 29,51 грн. (відсотки).

Того ж дня позивач у системі інтернет-банкінгу «mPay» здійснив переказ коштів з рахунку НОМЕР_3 на рахунок НОМЕР_1 в сумі 50029,51 грн.

12 липня 2016 року правлінням Національного банку України було ухвалене рішення №124-рш про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський».

20 липня 2016 року позивач звернувся до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» із заявою про надання йому інформації щодо включення до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

21 липня 2016 року позивач звернувся до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» із заявою про надання йому інформаційної довідки про стан карткового рахунку НОМЕР_1, відкритого у ПАТ «Банк Михайлівський».

Того ж дня позивач звернувся до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» із заявою про надання йому інформаційної довідки про стан рахунку НОМЕР_3, відкритого у ПАТ «Банк Михайлівський».

29 липня 2016 року позивачеві на підставі заяви про видачу готівки №576994 було повернуто 20000,00 грн.

01 вересня 2016 року ПАТ «Банк Михайлівський» своїми листами №№3Г-ЕП (К)/3848/1, 3Г-ЕП (К)/3849/1 повідомило позивача про те, що перекази ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр» 19 травня 2016 року коштів загальною сумою 50560,65 грн. на рахунки позивача є нікчемними відповідно до пунктів 7 - 9 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

20 грудня 2016 року позивачеві на підставі заяви про видачу готівки №853855 було додатково повернуто 30531,14 грн.

Таким чином, невідшкодована позивачеві частина його депозитного вкладу склала 20029,51 грн. Між тим, ураховуючи принцип диспозитивності, суд вважає за необхідне провести розгляд справи у межах заявлених позивачем вимог - щодо коштів у сумі 19529,51 грн.

Відповідно до абзацу першого частини 1, абзацу першого частини 2 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

Згідно з абз. 1 ч. 1, абз. 1 ч. 3 ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку. Виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду.

У відповідності з ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

За правилами, встановленими пунктами 7 - 9 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (які стали підставою для визнання переказів позивача нікчемними), правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Частинами 1 - 3 ст. 1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

За змістом абз. 1 - 3 п. 1.24 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», переказ коштів - це рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою. Під помилковим переказом розуміється рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб'єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі. Неналежний переказ - це рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі.

Відповідно до абз. 1 п. 1.3 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», дата валютування - це зазначена платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки дата, починаючи з якої кошти, переказані платником отримувачу, переходять у власність отримувача.

Таким чином, кошти, переказані платником отримувачеві, від моменту їх зарахування на рахунок отримувача переходять у власність останнього, який і має виключне право розпорядження ними, а банк, у свою чергу, у межах договору й відповідно до закону виконує лише функції з обслуговування рахунку клієнта, тобто не є набувачем цих коштів.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Аналіз приведених норм свідчить про те, що дії позивача з переказу не були за своїми ознаками правочинами, у розумінні статті 202 ЦК, отже й висновки про їх нікчемність є хибними, оскільки ПАТ «Банк Михайлівський» не був і не міг бути їх стороною.

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції враховував вище проаналізовані норми та дійшов висновку, що дії банку на виконання п. 1 ч. 4 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у відповідності з яким протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації фонд повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій ст. 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів, є безпідставними.

В своїй апеляційній скарзі ПАТ "Банк Михайлівський" посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема, щодо порушення правил судочинства, яке регулює порядок вирішення таких спорів, зазначаючи що даний спір повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи апелянта, оскільки вони суперечать висновкам Верховний Суд України, викладеним у постанові від 09 листопада 2016 року у справі №6-2309цс16, а також постанові від 14 грудня 2016 року у справі №6-2735цс16, відповідно до яких звернення позивача (вкладника банку) до відповідача (Фонду гарантування вкладів фізичних осіб) як до суб'єкта владних повноважень - не є підставою для розгляду спору в порядку адміністративного судочинства, оскільки позивач звернувся за захистом порушених прав, що виникли із цивільних відносин, а саме цивільно-правової угоди, і тому відповідно до приписів ЦПК України, спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Також, ПАТ "Банк Михайлівський" в своїй апеляційній скарзі посилається на те, що кошти на рахунку позивача не є вкладом, а були залучені фінансовою компанією як позика з подальшим поверненням їх на рахунок позикодавця.

Колегія суддів вважає такі доводи апелянта безпідставними, оскільки положеннями Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та положеннями ст. ст. 1058, 1066 ЦК України прямо визначено поняття вкладу, а також, те що вкладом є не тільки ті кошти, які внесено самим вкладником, а й ті, що надійшли на рахунки вкладника від інших осіб. Тобто, ключовим є сам факт знаходження на рахунках вкладників грошових коштів.

Щодо нікчемності правочинів (транзакцій) про які зазначає апелянт, то колегія суддів відхиляє такі доводи апелянта з огляду на те, що апелянт не є стороною даних правочинів, щоб стверджувати про їх нікчемність.

Окрім цього, слід звернути увагу, що навіть за умови наявності таких підстав застосування наслідків нікчемності правочину - без втручання судового механізму законом не передбачено таких дій.

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" - залишити без задоволення.

Заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2018 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова