Справа № 265/4929/18
Провадження № 2/265/1275/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

20 серпня 2018 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Гноєвого С.С.,

при секретарі Мамаєвій С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Маріуполя Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

07 червня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1. Крім нього, в даній квартирі зареєстровані: його дружина - ОСОБА_4, син - ОСОБА_5, донька - ОСОБА_2 та онука - ОСОБА_3. Проте з 2013 року відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають у даній квартирі. Фактично донька з онукою проживають на тимчасово окупованій території вже понад чотирьох років, проте залишаються зареєстрованими в його квартирі, у зв'язку з чим він вимушений сплачувати комунальні послуги за кількістю зареєстрованих осіб, що ставить його у скрутне матеріальне становище та позбавляє можливості оформити субсидію. Оскільки відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають у квартирі з 2013 року, вважає, що вони втратили право користування житловим приміщенням в даному будинку. Таким чином, реєстрація відповідачів у належній їй квартирі, не дозволяє йому розпоряджатися належною власністю на власний розсуд, чим порушуються його права, за захистом яких він вимушений звертатись до суду.

Просив суд визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов повністю, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечував.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином в установленому законом порядку шляхом надіслання судових повісток рекомендованою поштою за місцем реєстрації та опублікуванням судових викликів на офіційному веб-сайті «Судова влада».

Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06 січня 1998 року, зареєстрованого у Маріупольському БТІ 10 лютого 1998 року за реєстровим № 38763.

Згідно довідки про склад родини, виданої КСН «Східний» № 175 від 21 травня 2018 року, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: власник - ОСОБА_1, дружина - ОСОБА_4, син - ОСОБА_5, донька - ОСОБА_2 та онука - ОСОБА_3.

Згідно акту № 352 від17 липня 2018 року, складеного головою КСН «Східний» Питіковою В.В., за підписом сусідів ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, які є донькою та онукою ОСОБА_1, фактично не проживають за адресою: АДРЕСА_1, з червня 2013 року до теперішнього часу.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним.

Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом.

Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сім'ї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання.

В сенсі ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Приймаючи до уваги те, що позивач ОСОБА_1 є власником частини квартири АДРЕСА_1, а відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, будучи зареєстрованими у вказаній квартирі, але фактично не проживаючи в ній понад п'яти років, чинять позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні ним своєю власністю, суд вважає за можливе задовольнити позов та визнати відповідачів такими, що втратили право користування даною квартирою.

Зокрема, у позовній заяві позивачем ОСОБА_1 не зазначено вимоги щодо стягнення з відповідачів сплаченого ним при подачі позову до суду судового збору в сумі 704,80 гривень, тому суд при ухваленні рішення не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст.319, 391, ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України , ст.ст. 12, 13, 81, 223, 259, 263-265, 280, 281, 285 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя С.С. Гноєвой