Дата документу 19.09.2018
Справа № 334/27/17
Провадження № 2/334/506/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2018 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого - судді Ісакова Д.О.

при секретарі - Петракей Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс» про визнання угоди частково недійсною та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс» та просив визнати договір фінансового лізингу автомобіля VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2004 року випуску, № кузову НОМЕР_2, реєстраційний НОМЕР_3, укладений 17.12.2007 р., недійсним в частині лізингоодержувача, визнати дійсним лізингоодержувачем за зазначеним договором ОСОБА_1, визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2004 року випуску, № кузову НОМЕР_2, реєстраційний НОМЕР_3.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що у березні 2016 року вирішив придбати на умовах фінансового лізингу автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER у ТОВ «Автокредит плюс». З цією метою він продав ТОВ «Автокредит плюс» свій автомобіль RENAULT TRAFIC, 1993 року випуску за 32 000 гривень.

22.03.2016 року позивач уклав з ТОВ «Автокредит плюс» договір фінансового лізингу за умовами якого, відповідач-2 передав позивачу автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2004 року випуску, № кузову НОМЕР_2, реєстраційний НОМЕР_3, вартістю 194 800 гривень. Натомість позивач зобов'язувався у строк до 20.03.2020 р. сплачувати періодичні платежі на відшкодування вартості автомобіля і вартості послуги з фінансового лізингу.

За усною домовленістю позивача з матір'ю - ОСОБА_3 - та її чоловіком - ОСОБА_2 підписання договору фінансового лізингу здійснив саме ОСОБА_2

Відповідно до домовленості, оскільки автомобіль мав бути задіяний у господарській діяльності ОСОБА_2, то позивач мав періодично погашати лізингові платежі, а згодом ОСОБА_2 повинен був переоформити автомобіль на позивача.

Станом на день подання позову позивач сплатив лізингові платежі за автомобіль, а тому вважає, що до нього, як до фактичного покупця, має перейти право власності на автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2004 року випуску, № кузову НОМЕР_2, реєстраційний НОМЕР_3.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, шляхом надіслання повістки на адресу їх реєстрації, звернулися до суду з заявою про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач - 1 ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 у судове засідання не

з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, шляхом надіслання повістки на адресу їх реєстрації, звернулися до суду з заявою про розгляд справи в їх відсутності та подали письмові заперечення, в яких зазначено, що всі платежі за спірним договором виконувалися безпосередньо ОСОБА_2, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ніколи не оформлювалося на позивача, загальна сума лізингових платежів становить згідно Додатку №1 до договору фінансового лізингу 286599,35 гривень, позивач же зазначає, що він кудись вніс суму рівну 82000 гривень та бажає отримати право власності на автомобіль, за який кошти сплачувалися ОСОБА_2 Просили відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі.

Відповідач-2 ТОВ «Автокредит плюс» надав відзив на позовну заяву у якому просив відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки вважає, що договір фінансового лізингу було виконано у повному обсязі ОСОБА_2.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Заявою про приєднання до публічного Договору №ZP00A!00000067 від 22.03.2016 р. (надалі - «Договір») ОСОБА_2 виразив своє бажання щодо приєднання до публічного Договору про надання фінансового лізингу на умовах, визначених Договором, який розміщений на офіційному веб-сайті Лізингодавця (ТОВ «Атокредит плюс») www.planetavto.com.ua, що підтверджує Заява про приєднання до публічного Договору №№ZP00A!00000067 від 22.03.2016 р. підписана, ТОВ «Автокредит плюс» та ОСОБА_2.

Відповідно до Специфікації та Акту приймання-передачі, предметом лізингу був VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2004 року випуску, № кузову НОМЕР_2, реєстраційний НОМЕР_3 вартістю 194 800 гривень.

Право власності на Предмет лізингу було зареєстровано за ТОВ «Автокредит плюс», що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 12.12.2015 р.

Таким чином, між ТОВ «Автокредит плюс» та ОСОБА_2 було укладено Договір фінансового лізингу.

Спірний автомобіль було передано ОСОБА_2, що підтверджується Специфікацією та Актом приймання-передачі від 24.03.2017 р.

28.04.2017 р. між ОСОБА_2 та ТОВ «Автокредит плюс» підписано Акт остаточного виконання зобов'язань сторін по фінансовому лізингу №ZP00A!00000067 від 22.03.2016 р. З цього акту вбачається, що саме ОСОБА_2 виконав зобов'язання за Договором, сплативши всі належні платежі в повному обсязі. У зв'язку з цим, Предмет лізингу - автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2004 року випуску, № кузову НОМЕР_2, реєстраційний НОМЕР_3, разом із відповідними документами, було передано саме ОСОБА_2, як Лізингоодержувачу, задля подальшого переоформлення автомобіля на себе, зняття та постановлення його на облік.

Окрім Договору купівлі-продажу та Акту приймання-передання автомобіля RENAULT TRAFIC, 1993 року випуску від 02.03.2016 р. ТОВ «Автокредит плюс» з позивачем інших договорів не укладало.

Згідно ч.1 ст. 806 ЦК України передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

У відповідності до ст. 8 вищевказаного Закону якщо сторони договору лізингу уклали договір купівлі-продажу предмета лізингу, то право власності на предмет лізингу переходить до лізингоодержувача в разі та з моменту сплати ним визначеної договором ціни, якщо договором не передбачене інше.

Отже, фактично договір фінансового лізингу № ZP00A!00000067 від 22.03.2016 р. містить елементи укладеного між позивачем та відповідачем-1 договору купівлі-продажу предмету лізингу, який передбачає сплату лізингоодержувачем лізингодавцю визначеної сторонами ціни автомобіля (шляхом сплати платежів по відшкодуванню вартості майна згідно погодженого графіку), а також сплату винагороди (процентів) за користування майном і за розстрочку платежу та перехід права власності на предмет лізингу лізингодавця до лізингоодержувача.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2, як лізингоодержувач, сплатив відповідачу-2, як лізингодавцю, всі передбачені договором платежі, що підтверджується належними та допустимими доказами, а тому суд вбачає, що право власності на автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2004 року випуску, № кузову НОМЕР_2, реєстраційний НОМЕР_3 перейшло до ОСОБА_2.

Відповідно до «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей,, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року №1388 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 року №1371 (1371-2009-п) після виконання договору фінансового лізингу транспортні засоби знімаються з обліку відповідно до вимог пункту 42 цього Порядку і реєструються за лізингоодержувачем на підставі зазначеного договору та акта приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 2.

Позивач не надав суду належних та допустимих доказів укладання з ним ТОВ «Автокредит плюс» Договору фінансового лізингу № ZP00A!00000067 від 22.03.2016 р., а також виконання ним умов цього Договору.

Таким чином, суд прийшов до висновку про недоведеність тих обставин, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог до відповідачів, тому позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Відповідно до ч.9, 10 цієї статті у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2017 року заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс», про визнання угоди частково недійсною і визнання права власності - задоволено частково, накладено арешт на автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2004 року випуску, № кузову НОМЕР_2, реєстраційний № НОМЕР_1.

Суд, вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову, накладені ухвалою судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2017 року.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 78, 81, 141, 223, 259, 263-265, ч. 4 ст. 268, 280-282, 284 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс» про визнання угоди частково недійсною та визнання права власності - відмовити у повному обсязі.

Скасувати заходи забезпечення цивільного позову у вигляді накладення арешту на автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2004 року випуску, № кузову НОМЕР_2, реєстраційний № НОМЕР_1.

Апеляційна скарга на рішення суду позивачем подається через Ленінський районний суд м. Запоріжжя до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Ісаков Д. О.