АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 753/4942/18 Головуючий у 1-й інст. - Трусова Т.О.
№ апеляційного провадження 22-ц/796/7525/2018 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Клець О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 червня 2018 року, ухвалене у складі судді Трусової Т.О. в приміщенні Дарницького районного суду м. Києва у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

21 березня 2018 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на своє утримання в розмірі 1500 грн. від дня пред'явлення позову.

Посилається на те, що вона є матір'ю ОСОБА_1. В останні роки на ґрунті спору з приводу нерухомого майна їх стосунки погіршились, відповідач перестала спілкуватись з позивачем та допомагати їй. 04 березня 2017 року ОСОБА_3 розлучилась з чоловіком, але вимушена проживати у належному йому будинку, оскільки відповідач не дає їй можливості проживати у будинку, який належить позивачці. Після розірвання шлюбу позивач проживає з молодшою дочкою, яка піклується про неї, допомагає їй по господарству, ходить за ліками і продуктами, добровільно надає кошти на її утримання. Але цих коштів та пенсії, яку отримує позивач не вистачає для задоволення її життєвих потреб. ОСОБА_3 65 років, вона не працює, отримує пенсію в розмірі 1600 грн., не має інших доходів, державних пільг і субсидій та майна, що може приносити дохід. Позивач хворіє на цукровий діабет середнього ступеня важкості, гіпертонічну хворобу, кардіосклероз та енцефалопатію і щомісяця на лікування витрачає приблизно 1500 грн. Крім того, щомісячно вона сплачує за комунальні послуги в будинку, де проживає. В грудні 2017 р. нею сплачено за електроенергію 1520 грн., в лютому - 1560 грн. Інколи позивачу не вистачає коштів на продукти харчування. Позивачу відомо, що відповідач працює неофіційно, оформлена як суб'єкт підприємницької діяльності, користується автомобілем. У власності відповідача знаходиться чотири об'єкти нерухомого майна у м. Пирятині Полтавської області, які вона здає в оренду.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 червня 2018 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання в розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з 21 березня 2018 року.

Допущено негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити повністю, стягнути з позивача судові витрати та витрати на правову допомогу.

Посилаються на те, що рішення ухвалено на підставі неналежних доказів, а також на підставі поданої позовної заяви, яка не відповідала вимогам ст. 175 ЦПК України. Позивач пред'являючи позов не надала належного доказу того, що вона з відповідачем пов'язана родинною ознакою, тобто, що позивач є дійсно матір'ю відповідача. Крім того, зазначає, що позивачем не надано доказів того, що вона за час свого життя надавала якусь матеріальну допомогу відповідачу аби мати право на зворотню допомогу, як особі, яка потребує сторонньої допомоги. Майновий стан позивачки є достатнім для того, щоб утримувати не лише себе, а і свого чоловіка, дочку та онуку. Позивач, згідно наданої нею довідки є пенсіонером та отримує пенсію, розмір якої за період з січня 2018 року складає 1607,41 грн., що перевищує прожитковий мінімум. Натомість загальний дохід відповідачки становить 2000 грн. у місяць та на її утриманні перебуває двоє дітей. Крім того, позивачка має доньку ОСОБА_4 до якої позовні вимоги не були висунуті та вона навіть не була залучена як третя особа.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно - територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні представники відповідача підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Представник позивача заперечив проти апеляційної скарги.

Посилається на те, що ОСОБА_3 являється матір'ю відповідача та потребує від неї матеріальної допомоги. Зазначив, що позивачу на праві власності належить приватний будинок, проте вона не має можливості ним користуватись, жити в ньому чи здавати в оренду, оскільки там знаходяться речі відповідача. Також у позивача біля будинку є земельна ділянка 10 соток, проте за станом здоров'я вона не може її обробляти для задоволення власних потреб. У зв'язку з цим вимушена проживати в будинку колишнього чоловіка та приймати участь у сплаті комунальних послуг, зокрема, платити за електроенергію у значних для неї розмірах.

Позивач направила до суду відзив, в якому заперечила проти апеляційної скарги. Посилається на те, що відповідачу було відомо про розгляд справи судом першої інстанції на підставі отриманої ухвали суду від 12 квітня 2018 року про відкриття провадження у справі. У строк встановлений ухвалою суду відповідачем не було подано обґрунтованої заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та не надано письмового відзиву на позов. Зазначає, що відповідач та її представник постійно маніпулюють обставинами справи та документами, вводячи суд в оману щодо фактичних обставин справи. Коли відповідачці зручно вона вказує, що ОСОБА_3 є її рідною матір'ю, коли мова йде про обов'язок утримувати матір похилого віку, то відповідачка від неї відмовляється, називаючи її «сусідкою». Наявність вказаного в апеляційній скарзі майна позивачки не відповідає дійсності, є надуманим та не підтверджено жодними доказами у справі, так само як «злочинна змова», яку хоче сфабрикувати відповідач по відношенню до своєї матері у вигляді кримінального провадження. Щодо дітей відповідачки, названих нею «напівсиротами» зазначила, що відповідачка вдалася до обману соціальних служб , вказавши, що батько дітей ОСОБА_5 зник безвісти, завдяки чому вона отримує пенсію від держави, у той час, як він живий, здоровий та мешкає в Італії.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

21 березня 2018 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на своє утримання в розмірі 1500 грн. від дня пред'явлення позову.

Посилається на те, що вона є матір'ю ОСОБА_1. В останні роки на ґрунті спору з приводу нерухомого майна їх стосунки погіршились, відповідач перестала спілкуватись з позивачем та допомагати їй. 15 червня 2017 року суд ухвалив рішення про виселення відповідача з належного позивачу будинку, проте відповідач рішення суду виконувати не бажає. 04 березня 2017 року ОСОБА_3 розлучилась з чоловіком, але вимушена проживати у належному йому будинку, оскільки відповідач не дає їй можливості проживати у своєму будинку. Після розірвання шлюбу позивач проживає з молодшою дочкою, яка піклується про неї, допомагає їй по господарству, ходить за ліками і продуктами, добровільно надає кошти на її утримання. Але цих коштів та пенсії, яку отримує позивач, не вистачає для задоволення її життєвих потреб. ОСОБА_3 65 років, вона не працює, отримує пенсію в розмірі 1600 грн., не має інших доходів, державних пільг і субсидій та майна, що може приносити дохід. Позивач хворіє на цукровий діабет середнього ступеня важкості, гіпертонічну хворобу, кардіосклероз та енцефалопатію і щомісяця на лікування витрачає приблизно 1500 грн. Крім того, щомісячно вона сплачує за комунальні послуги в будинку, де проживає. В грудні 2017 р. нею сплачено за електроенергію 1520 грн., в лютому - 1560 грн. Інколи позивачу не вистачає коштів на продукти харчування. Зараз відповідач з метою позбавлення позивача права власності знову звернулася до суду з позовом про визнання недійсним технічного паспорту на будинок. Позивачу відомо, що відповідач працює неофіційно, оформлена як суб'єкт підприємницької діяльності, користується автомобілем. У власності відповідач має чотири об'єкти нерухомого майна у м. Пирятині Полтавської обл., які вона здає в оренду.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку з низьким розміром пенсії, відсутністю інших джерел існування та наявності низки тяжких хронічних захворювань, що обумовлює необхідність постійного прийняття дороговартісних медичних препаратів ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги від доньки ОСОБА_1

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанціївиходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є матір'ю ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 27 вересня 1975 року, серія НОМЕР_1.

Впродовж останніх років між сторонами існують неприязні відносини. Причиноюконфлікту став спір щодо права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1.

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на вказаний будинок та зобов'язання не чинити їй перешкод у користуванні та розпорядженні ним, а ОСОБА_3, в свою чергу, пред'явила до ОСОБА_1 зустрічний позов про зобов'язання не чинити їй перешкод у здійсненні права власності та виселення дочки і її неповнолітніх дітей (онуків позивача) із спірного будинку.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15.06.2017року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13.09.2017 року, позовні вимоги ОСОБА_3 - задоволено, а у позові ОСОБА_1 - відмовлено (а.с.5-6,7-8).

Проте, після ухвалення рішення суду конфлікт між сторонами не вичерпався і зараз в суді розглядається черговий позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним технічного паспорту на будинок.

04.03.2017 року ОСОБА_3розлучилась з чоловіком, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2(а.с. 14).

ОСОБА_365 років, вона не працює, отримує пенсію, розмір якої з 01.01.2018 року становить 1607,41 грн. (а.с.15),.

Позивач хворіє на цукровий діабет ІІ типу середнього ступеня важкості, гіпертонічну хворобу ІІІ ст., кардіосклероз атеросклеротичний, прогресуючу атеросклеротичну та дисметаболічну енцефалопатію ІІІ ст. з помірним мнестичним зниженням, вираженим вестибулоатактичним, церебростенічним та цефелгічним синдромом, що підтверджується медичними документами (а.с. 17-28).

Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Потреба матеріальної допомоги полягає в тому, що батьки не мають можливості забезпечити своє гідне існування у зв'язку із відсутністю пенсій чи їх низького розміру, а також у зв'язку із відсутністю у них інших джерел існування.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 посилається на те, що вона отримує пенсію у розмірі 1600 грн., відсутні державні пільги та субсидії, немає інших доходів, а також відсутнє майно, що може приносити дохід.

Апеляційним судом встановлено, що у власності ОСОБА_3 перебуває будинок за адресою: АДРЕСА_1.

Представник позивача пояснив, що ОСОБА_3 не може проживати в цьому будинку, використовувати його для власних потреб чи здавати в оренду у зв'язку з тим, що в ньому знаходяться речі відповідача.

Проте, колегія суддів не приймає до уваги вказані обставини, враховуючи, що на даний час ухвали про арешт вказаного будинку чи заборони позивачу користуватися ним немає.

З пояснень представника позивача апеляційним судом встановлено, що біля будинку є земельна ділянка розміром 10 соток, яку ОСОБА_3 також може використовувати для задоволення власних потреб.

Як на підставу задоволення позовних вимог ОСОБА_3 посилається на те, що вона вимушена проживати в будинку свого колишнього чоловіка, у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 не дає їй можливості проживати у належному позивачу на праві власності будинку за адресою: АДРЕСА_1. Зазначає, що вона щомісячно сплачує за комунальні послуги в будинку чоловіка, зокрема, в грудні 2017 року вона сплатила за електроенергію 1520 грн., в лютому 2018 року 1560 грн., на підтвердження чого надала копії квитанцій.

Проте, в матеріалах справи відсутній та апеляційному суду не надано договір, який би підтверджував обов'язок ОСОБА_3 сплачувати комунальні послуги та витрати за електроенергію за проживання в будинку свого колишнього чоловіка.

Крім того, в обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилається на те, що вона щомісячно витрачає на лікування близько 1500 грн. та на підтвердження надала копії чеків про придбання ліків від 06.03.2018 року на суму 947,22 грн. та 337,55 грн.

Проте, в матеріалах справи не міститься призначення - рецепту лікаря на вживання ОСОБА_3 вказаних у чеках ліків.

Не підтверджується рекомендація лікаря вживати відповідні ліки і випискою з медичної картки ОСОБА_3 та наскільки постійно.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторонимають право обґрунтовувати належність конкретного доказудля підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_3 не підтверджено доказами відповідно до статей 77-78 ЦПК України, підстави, на які позивач посилається в позовній заяві, не знайшли підтвердження в суді, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позову.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про залишення позовних вимог ОСОБА_3 без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 червня 2018 року - скасувати, ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення.

Повний текст постанови складено 20 вересня 2018 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Желепа О.В.

Іванченко М.М.