Справа № 445/1120/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2018 року Золочівський районний суд Львівської області

в складі судді Сивак В. М.

при секретарі Захарчук Н.Я.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Золочів Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свій позов мотивує тим, із 27 вересня 2003 року вона перебуває у шлюбі із відповідачем, що зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану у Леонціні, актовий запис за № 22/2003 від 27.09.2003. Від шлюбу у сторін дітей немає. Вказує, що спільне життя з відповідачем ОСОБА_3 не склалося, вони не зійшлися характерами, мають різні погляди на життя. Їхня сім'я фактично розпалася близько дванадцяти років тому, а саме з 2006 року. З цього часу сторони стали проживати окремо, перестали підтримувати подружні відносини, не цікавляться життям один одного, не ведуть спільного господарства, не мають спільного сімейного бюджету. Подальше подружнє життя і збереження шлюбу неможливе. Відповідач є громадянином іншої держави. Згідно угоди між сторонами про визначення підсудності, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 керуючись положеннями Закону України "Про міжнародне приватне право" та Цивільного процесуального кодексу України за взаємною домовленістю та згодою між собою уклали угоду якою визначили підсудність цивільної справи про розірвання шлюбу, а саме обоє домовилися, що справа про розірвання шлюбу буде розглядатися за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2. На підставі вищевикладеного просила суд розірвати шлюб.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задоволити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав та не заперечує щодо їх задоволення.

Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши думку представника позивача, врахувавши ті обставини, що відповідач позовні вимоги визнав, вважає, що позов підлягає до задоволення.

Згідно свідоцтва про шлюб вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 27.09.2003 року у відділі реєстрації актів цивільного стану у Леонціні.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач є громадянином ОСОБА_4, зареєстрований та проживає в гміні Леонцін, вул. Станіславів, буд. 25 Новодворського повіту Мазовецького воєводства, ОСОБА_4 польща.

З матеріалів справи вбачається, що подружні стосунки сторони фактично припинили з 2006 року.

Відповідно до ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право», шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу.

Згідно ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності-правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний звязок іншим чином.

Відповідно до ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право», припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право», особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.

Позивач - громадянка України, відповідач - громадянин ОСОБА_4, отже сторони не мають спільного особистого закону подружжя.

Відповідно до ч.2 ст.60 Закону подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання.

Оскільки сторони уклали угоду про визначення підсудності справи, з якої вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 керуючись положеннями Закону України "Про міжнародне приватне право" та Цивільного процесуального кодексу України за взаємною домовленістю та згодою між собою уклали дану угоду якою визначили підсудність цивільної справи про розірвання шлюбу, а саме обоє домовилися, що справа про розірвання шлюбу буде розглядатися за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2.

Відповідно до ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ч.3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до роз'яснень викладених у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу.

Так, судом встановлено, що сторони фактично не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, не ведуть спільного господарства.

В ході розгляду справи судом не встановлено обставин, які свідчать про те, що надання строку для примирення сторонам дійсно допоможе збереженню сім`ї, оскільки їх шлюб носить формальний характер.

Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя.

Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення.

Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Таким чином, зважаючи, що між сторонами не склалися нормальні сімейні відносини з різних причин, шлюбних стосунків вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, зважаючи на відсутність волевиявлення позивача щодо примирення з відповідачем, суд вважає, що подальше збереження сім'ї є неможливим, а шлюб підлягає розірванню.

Керуючись ст. ст. 12,13,81,133,141 200,206,259,265,354 ЦПК України, ст.ст.104,110 Сімейного Кодексу України, стст. 16,60,63 Закону України « Про міжнародне приватне право» суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який був зареєстрований 27 вересня 2003 року відділом реєстрації актів цивільного стану у Леонціні, Новодворського повіту Мазовецького воєводства, ОСОБА_4, актовий запис № 22/2003 від 27.09.2003 року.

Після розірвання шлюбу відновити ОСОБА_2 прізвище "Чукас".

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом 30-ти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до апеляційного суду Львівської області або через Золочівський районний суд Львівської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення 30-денного строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя ОСОБА_5