Справа №442/6479/16-ц
Провадження №2/442/111/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого судді: Кучаковського Ю.С.,

за участю секретаря судового засідання: Кравців Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, стягнення моральної шкоди та відшкодування вартості витрат на лікування у звязку з наслідками спричиненими моральною травмою та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок розповсюдження неправдивої інформації,

за участю представників

від ОСОБА_1: ОСОБА_1, ОСОБА_3

від ОСОБА_2: ОСОБА_4

в с т а н о в и в :

До Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області звернувся ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, стягнення моральної шкоди та відкодування вартості витрат на лікування у звязку з наслідками спричиненими моральною травмою. В обгрунтування позову зазначає, що ОСОБА_2 11.08.2016 у публічному місці (на вулиці Івана Франка поблизу Інституту музикознавства в м. Дрогобичі) під час складення старшим державним виконавцем Фурдигою В.О. ВДВС Дрогобицького МРУЮ у Львівській обл. акту державного виконавця стосовно боржника ОСОБА_2 (голови ОСББ „Злагода-2), на підставі ухвали Дрогобицького міськрайонного суду від 30.05.2016 про заборону вчинення будь-яких дій на території, призначеній для обслуговування буд. № 7 по вул. Івана Франка у м. Дрогобичі (ОСББ „Гармонія-А) та елементах її благоустрою, мешканцям буд. № 9 по вул. І. Франка (зокрема і учасникам ОСББ „Злагода-2) декілька разів поширювала про нього наклепницькі відомості, що не відповідають дійсності, про те, що позивач є психічно хворим та перебуває на обліку і циклічному лікуванні у Львівській обласній психіатричній лікарні, повідомляла присутнім при цьому особам, що має у своєму розпорядженні підтверджуючі документи про це, а на вимогу одного із свідків показати їх, вона відіслала його за цією інформацією у лікарню. Зазначає, що про факт зведення на нього наклепу в публічний спосіб ОСОБА_2 позивач довідався то ж дня від одного зі свідків події, а потім це йому особисто підтвердили і інші присутні при цьому громадяни. Позивач зазначає, що не чув висловлювань ОСОБА_2 в його адресу, але присутніми при цьому були на місці чотири особи: ст. державний виконавець Фурдига В.О., понята ОСОБА_5, понятий ОСОБА_6, інспектор поліції ст. л-нт ОСОБА_7 Позивач переконаний, що крім того, цей наклеп чули ще і перехожі, що проходили вулицею, та працівники Інституту музикознавства, які у ньому перебували, заходили та виходили з нього. Стверджує, що йому нічого невідомо про діагностовану ОСОБА_2 у нього невідому психічну хворобу, невідомо про перебування його на диспансерному обліку у спеціалізованій лікарні з причини якогось виду психічного захворювання. Вказує, що жодних обстежень йому за майже 67 років життя не довелось проходити за ознаками психічних та психогенних факторів. Наголошує, що неправомірними діями відповідача йому завдано значну моральну шкоду, яка полягає в тому, що принижено його честь та гідність, він пережив нервове потрясіння після того, як довідався про наклеп на нього, зазнав душевних страждань, це негативно вплинуло і на членів його сімї, а також на його відносини із працівниками університету, бо окремі з них почали уникати із ним контактів. Позивач наголошує, що отримав душевну травму та переживає душевні хвилювання і негативні емоції, внаслідок чого виникли негативні наслідки для його здоровя: різко погіршився сон, почалися головні болі, часом з головокружінням, які не минули досі. Позивач стверджує, що протягом декількох днів після цієї події не розумів, що відбувається з ним, бо ще того ж дня у нього зявились відчутні болі у грудній клітці, які часто повторювались, пришвидшене серцебиття, слабість з задишкою, спад сил, підвищений тиск.Наголошує, що був змушений у понеділок 15.08.2016 звернутись у поліклініку зі скаргами на болі в ділянці грудей, різкою загальною слабістю. За скеруванням лікаря його було направлено на стаціонарне лікування у кардіологічне відділення Дрогобицької міської лікарні № 1, де він перебував з 16.08.2016 по 25.08.2016 з діагнозом: ішемічна хвороба серця, нестабільна стенокардія від 11.08.16 по 17.08.16 стенокардія напруги, стабільна форма III ф.кл., повна блокада правої ніжки пучка Гіса, гіпертонічна хвороба II ст., ст. 2, ризик III СН П А ст. зі збереженою систолічною функцією ЛШ. Позивач вказує, що внаслідок зазначених обставин порушилось його нормальне життя, діяльність і звязки, бо в першу чергу вже з того часу він, як людина розумової праці з високим науковим ступенем доктора наук і вченим званням професора, практично не в стані займатись цілеспрямовано і активно плідною творчою роботою. Фізична активність є і надалі теж суттєво обмеженою. Наголошує, що за рекомендацією лікаря він змушений був проводити лікування, яке потягло купівлю відповідних ліків, на які він витратив значні кошти. Натомість відповідач нічого не зробила для вибачення. Враховуючи вищенаведене, просить стягнути з відповідача на свою користь 21 000 грн моральної шкоди за образу честі та гідності; витрати в сумі 551 грн, понесені на лікування; витрати в сумі 421 грн, понесені на пальне для поїздки своїм автомобілем у Львівську обласну клінічну психіатричну лікарню для подання заяви на відповідну довідку; витрати, повязані з розглядом справи, згідно доданих квитанцій.

Відповідач подала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок розповсюдження неправдивої інформації. В обгрунтування зустрічної позовної заяви зазначає, що ніколи не ображала честі та гідності позивача, що могло спричинити у нього такий стан здоровя, який би потребував лікування. Наголошує, що ОСОБА_1 тривалий час розповсюджує про неї неправдиву інформацію, яка ображає її честь та гідність та завдає негативних наслідків для її ділової репутації як кваліфікованого фахівця у галузі охорони здоровя, свідченням чого є велика кількість публікацій за зверненнями позивача, а саме: публікація від 19.10.2015 на сайті „Lifeinfo „Бюро державного земкадастру і відділ державної земагенції виконавці із підроблення кадастрового плану земельної ділянки ОСББ „Злагода-2 (організатор ОСОБА_2) (7 арк), публікація від 02.10.2015 на сайті „Lifeinfo „ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_1 та відповідь голови ОСББ „Злагода-2 О.Скірко (11 арк); публікація від 26.11.2015 на сайті „Lifeinfo „Рейдерські дії та їх наслідки (7 арк.); публікація від 22.10.2015 на сайті „Lifeinfo „Міжміське бюро техінвентаризації-2007 виконавець з підроблення стану земельної ділянки ОСББ „Злагода-2 (Організатор ОСОБА_2) (14 арк.); публікація від 12.10.2015 на сайті „Lifeinfo „ОСОБА_8 ОСОБА_1 та іних мешканців будинку № 7 до гр.ОСОБА_2 Та ОСОБА_2 (7 арк.); публікація від 15.10.2015 на сайті „Lifeinfo „ОСОБА_8 ОСОБА_1. Продовження теми (14 арк.); публікація від 16.10.2015 на сайті „Lifeinfo „Мирон Чернець „протизаконність рейдерських дій ОСББ „Злагода-2 (голова ОСОБА_2) (2 арк.). Враховуючи вищенаведене, просить відмовити у задоволенні первісної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, стягнення моральної шкоди та відкодування вартості витрат на лікування у звязку з наслідками спричиненими моральною травмою та за наслідками розгляду зустрічної позовної заяви просить стягнути із ОСОБА_1 на свою користь моральну шкоду, завдану приниженням честі й гідності, ділової репутації внаслідок розповсюдження неправдивої інформації у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 к. та судові витрати.

Позивач подав заперечення на зустрічну позовну заяву,у якому зазначив, що жодним чином не порушував законних прав і інтересів ОСОБА_2 як голови ОСББ „Злагода-2 чи як мешканки ІНФОРМАЦІЯ_1, ані на їх прибудинковій території (буд. № 7), ані на їх приватній території (буд. № 9), ані на інших територіях в межах України. Натомість ОСОБА_2 та члени її сімї систематично протягом останніх років порушують загальновизнані права і свободи мешканців буд. № 7, в т. ч. його особисто щодо дотримання питань добросусідства та благоустрою, зокрема на безперешкодне цільове використання прибудинкової території для обслуговування будинку. Зазначає, що її твердження у позовній заяві про розповсюдження ним тривалий час (02.10. 26.11.2015) про неї неправдивої, відверто брехливої та образливої інформації у публікаціях, зверненнях та заявах на сайті „Lifeinfo не відповідає дійсності, оскільки там було подано і наведено: конкретні і дійсні факти та події щодо незаконних дій осіб з сімї ОСОБА_2 чи найнятих ними сторонніх осіб на нашій прибудинковій території; офіційні документи різного виду, в т. ч. повідомлення на його запити до структур Дрогобицької міської ради, землевпорядних організацій, що причетні до надання дозволів на приватизацію землі та розробки проекту відведення земельної ділянки ОСББ „Злагода-2, інше; фотофіксацію лише частини різних порушень законів України з їх сторони на їх прибудинковій території, наданій мешканцям для обслуговування будинку на законних підставах ще у 1954 р. і закріпленій відповідними нормами земельного законодавства; пояснення сутності допущених порушень зі сторони представників ОСББ „Злагода-2 (голова ОСОБА_2Ю.) та розробників кадастрового плану їх земельної ділянки; відзначалась і роль ОСОБА_2 в співорганізації чи й організації незаконних дій на їх прибудинковій території чи у інших справах та заявах від ОСББ „Злагода -2. Наголошує, що особисто ОСОБА_2 поширювала 11.08.2016 в публічному місці в присутності інших осіб наклепницьку, відверто недостовірну і, відповідно, брехливу інформацію про наявне у нього психічне захворювання, з яким він, за її словами, неодноразово щорічно навесні або восени перебував на стаціонарному лікуванні у Львівській обласній клінічній психіатричній лікарні, та що у неї, нібито, є наявне документальне підтвердження цього факту. Така комплексна брехня і була підставою його звернення до Дрогобицького міськрайонного суду з позовом про захист честі і гідності, стягнення моральної шкоди та відшкодування вартості витрат на лікування від ішемічної хвороби серця у звязку з наслідками, спричиненими моральною травмою цією інсинуацією. Вказує, що ОСОБА_10, учасник ОСББ „Злагода-2, мешканець буд. № 9, чоловік ОСОБА_2, у зустрічному позові не є позивачем. Він є повнолітнім, не позбавлений громадянських прав і тому повинен сам заявляти суду про ймовірне порушення своїх прав. Відзначає, що у електронному ресурсі „Lifeinfo поширювалась інформація, яка була відома невизначеному колу осіб і на яку такі особи могли давати публічні коментарі, а оскільки спростування будь-якими абонентами в електронному ресурсі не наводилось, вважає, що інформація була достовірною і правдивою та належно згідно законодавства України доводилась до читача. Крім того, наголошує, що оскільки зустрічний позов предявлено за публікаціями 2015 року (02.10 - 26.11.2015), тому просить застосувати до зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення 100 000 грн моральної шкоди строку позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

У судових засідання позивач за первісним позовом та його представник просили первісний позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити. ОСОБА_1 повідомив, що особисто від ОСОБА_2 нічого не чув, але дізнався про образу зі слів ОСОБА_5 після чого в нього погіршився стан здоровя.

Відповідач за первісним позовом та її представники просили зустрічний позов задовольнити, а у задоволенні первісного позову відмовити. ОСОБА_2 заперечила проти допиту її в якості свідка та зазначила, що їй нічого не відомо про психічний стан ОСОБА_1 і жодних висловлювань з цього приводу вона не робила.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_11 зазначив, що дійсно складав акт стосовно боржника ОСОБА_2, який підписали всі учасники. Дати складення акту він не памятає, зазначив, що була конфліктна ситуація, проте деталей він не памятає, оскільки не звертав уваги на конфлікт.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_5 зазначила, що працює у Дрогобицькому педагогічному університеті на посаді спеціаліста відділу міжнародних проектів, на роботу її приймав позивач. ОСОБА_6 на даний час позивач уже не працює в університеті. По суті поставлених запитань зазначила, що не памятає дати, але була ситуація, коли вона йшла з роботи після 15:00 год. і її представник виконавчої служби та пан ОСОБА_6 попросили бути присутньою при врученні ОСОБА_2 документів. Вказує, що під час заповнення анкетних даних ОСОБА_2 почала говорити, що ОСОБА_1 їздить кожної весни та кожної осені на лікування, бо знаходиться на обліку у психлікарні. Свідок ОСОБА_5 вказує, що попросила у ОСОБА_2 підтверджуючі документи, а у відповідь почула, що нехай ОСОБА_5 поїде до Львова на Кульпарківську і там їй такі документи нададуть. Пан ОСОБА_6 був присутній при цій розмові та просив, щоб ОСОБА_2 не кричала, бо ходять люди. Крім того, свідок ОСОБА_5 зазначила, що розповіла ОСОБА_1 про вказану подію наступного дня. Пізніше вона дізналась про те, що ОСОБА_1 потрапив у лікарню (чи наступного дня, чи через день).

Свідок ОСОБА_12 у судове засідання не зявилась, подала заяву, у якій зазначила, що „Lifeinfo не несе відповідальності за достовірність інформації, яка розміщена на цьому сайті його користувачами, про що зазначено у правилах для користування сайту. Вказала, що інформація, яка розміщується користувачами сайту, не редагується та не перевіряється редактором сайту, тому відповідальність за достовірність такої інформації несуть особи, які як користувачі розміщують її на сайт „Lifeinfo. Зазначила, що інформація, про яку зазначає у своїй зустрічній позовній заяві ОСОБА_2, є розміщеною на сайті „Lifeinfo до цього часу, оскільки її автор ОСОБА_1 не звертався із заявою про зняття такої інформації.

Свідок ОСОБА_6 у судове засідання не зявився, подав заяву, у якій зазначив, що ОСОБА_13 11.08.2016 близько 15 год. під час складання акту про примусове виконання ухвали Дрогобицького міськрайонного суду від 30.05.2016 почала голосно стверджувати присутнім про те, що ОСОБА_1 є психічно хворий і щорічно проходить лікування в обласній психіатричній лікарні у Львові на вул. Кульпарківській.

Проте суд не приймає до уваги викладені в заявах свідчення ОСОБА_12 та ОСОБА_6, оскільки згідно ч. 1 ст. 229 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Згідно 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 ОСОБА_14 про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування.

У пункті 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи від 27.02.2009 № 1 розяснено, що заява про захист честі, гідності та ділової репутації має містити відомості про те, в який спосіб була поширена інформація, що порушує особисті немайнові права позивача (заявника), яка саме інформація поширена відповідачем (відповідачами), із зазначенням часу, способу й осіб, яким така інформація повідомлена, інші обставини, які мають юридичне значення, посилання на докази, що підтверджують кожну з таких обставин, а також зазначення способу захисту, в який позивач бажає захистити своє порушене право. Як розяснено у п.п. 15, 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і всебічно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). У справі зазначеної категорії, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб інформація не стала доступною третім особам.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно довідки № 334 від 27.09.2016 ОСОБА_1 на обліку у лікаря-психіатра ДМП не знаходиться.

Згідно виписки з історії хвороби № 05879 у ОСОБА_1 діагноз ІХС. Нестабільна стенокардія від 11.08.2016 по 17.08.2016. Стенокардія напруги, стабільна форма Ш ф.кл. Дифузний кардіосклероз з недостатністю АоК. Повна блокада правої ніжки пучка Гіса. Гіпертонічна хвороба ІІ ст., ст. 2, ризик Ш СН П А ст. зі збереженою систолічною функцією ЛШ.Л/л з 16.08.2016 по 25.08.16.

Згідно чеків № 66756 від 16.08.2016, № 148567 від 23.08.2016, № 278862 від 24.09.2016 здійснено покупку медичних препаратів на загальну суму 551 грн 27 к.,

Згідно чеку № 87696 від 03.10.2016 здійснено покупку бензину автомобільного на загальну суму 420 грн 72 к.

Крім показів свідка позивача ОСОБА_5, до яких суд ставиться критично, оскільки ОСОБА_5 працювала у Дрогобицькому державному педагогічному університеті імені ОСОБА_15 на посаді спеціаліста відділу міжнародних проектів, а на роботу її приймав проректор ОСОБА_1, який є первісним позивачем у даній справі.

Інших фактичних даних, які б підтверджували обставини, викладені позивачем, судом не встановлено. Позивач особисто не чув факту поширення недостовірної інформації щодо нього відповідачем, свідок ОСОБА_11 також не підтвердив факту поширення недостовірної інформації щодо ОСОБА_1 відповідачем за первісним позовом, а показання свідка ОСОБА_6, викладені в його особистій заяві не приймаються судом як належний доказ. Від клопотання про допит в якості свідка ОСОБА_6 позивач за первісним позовом та його представник відмовилися.

Враховуючи вищенаведе, суд доходить до висновку, що позивачем не доведено факту поширення щодо нього відповідачем недостовірної інформації.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно розяснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Оскільки в судовому засіданні не доведено наявності винних дій відповідача за первісним позовом щодо приниження честі, гідності та ділової репутації позивача за первісним позовом, тому відсутні підстави для відшкодування йому матеріальної та моральної шкоди.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок розповсюдження неправдивої інформації суд зазначає наступне.

Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи від 27.02.1009 № 1 належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК). Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації.

Як вбачається з матеріалів справи, редактором та власником сайту „Lifeinfo є ОСОБА_12, проте після поставленого судом питання про її залучення до участі у справі в якості співвідповідача за зустрічним позовом представники ОСОБА_2 заперечували проти предявлення позову до неї.

Згідно ч. 1 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Суд першої інстанції позбавлений можливості самостійно залучити співвідподача.

У пунктах 18 та 19 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи від 27.02.2009 № 1 вказано, що згідно з положеннями статті 277 Цивільного кодексу України і статті 10 ЦПК України обовязок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та зясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 30 Закону України „Про інформацію ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Отже, оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, не можуть бути предметом судового захисту, що повністю відповідає судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 ОСОБА_14 про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд, дослідивши матеріали публікацій, зазначених ОСОБА_2 як таких, що порочать її честь, гідність та ділову репутацію, а саме: публікація від 19.10.2015 на сайті „Lifeinfo „Бюро державного земкадастру і відділ державної земагенції виконавці із підроблення кадастрового плану земельної ділянки ОСББ „Злагода-2 (організатор ОСОБА_2), публікація від 02.10.2015 на сайті „Lifeinfo „ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_1 та відповідь голови ОСББ „Злагода-2 О.Скірко; публікація від 26.11.2015 на сайті „Lifeinfo „Рейдерські дії та їх наслідки; публікація від 22.10.2015 на сайті „Lifeinfo „Міжміське бюро техінвентаризації-2007 виконавець з підроблення стану земельної ділянки ОСББ „Злагода-2 (Організатор ОСОБА_2); публікація від 12.10.2015 на сайті „Lifeinfo „ОСОБА_8 ОСОБА_1 та іних мешканців будинку № 7 до гр.ОСОБА_2 Та ОСОБА_2; публікація від 15.10.2015 на сайті „Lifeinfo „ОСОБА_8 ОСОБА_1. Продовження теми; публікація від 16.10.2015 на сайті „Lifeinfo „Мирон Чернець „протизаконність рейдерських дій ОСББ „Злагода-2 (голова ОСОБА_2), приходить до висновку що вказані публікації, в частині, що торкаються особи ОСОБА_2 слід розцінювати лише як критику її дій, тобто, спірні тексти публікацій є оціночним судженням а не фактичним твердженням, які підлягають доведенню під час судового розгляду.

В силу ст. 10 ОСОБА_14 Європи про захист прав і основних свобод людини від 1950 року, ратифікованою Україною в 1955 році слідує:

1. Кожна людина має право на свободу виявлення поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно кордонів.

2. Здійснення цих свобод, оскільки воно повязане з обовязками і відповідальністю, може бути предметом таких формальностей, умов, обмежень або покарання, які встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського поряду, з метою запобігання заворушенням або злочинам, для захисту здоровя і моралі, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Принцип указаної норми Європейської ОСОБА_14 Європи про захист прав і основних свобод людини покладений в основу ст. 34 Конституції України, згідно якої кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоровя населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитерту і неупередженості правосуддя.

З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов думки про відсутність юридичного складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення зустрічного позову, поняття якого викладено у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи від 27.02.2009 № 1, а тому у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок розповсюдження неправдивої інформації слід відмовити.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-83, 89, 95, 141, 193, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355, п.п. 9, 15.5 Перехідних положень ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В задоволенні первісного позову відмовити повністю.

В задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлений 12.09.2018.

Суддя Ю.С. Кучаковський