Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 333/7600/17 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/778/2723/18 Фунжий О.А.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Полякова О.З.

Воробйової І.А.

При секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Запорізької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, який в ході розгляду справи був уточнений, до Запорізької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дядько ОСОБА_5.

ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 18.05.2002 року на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1.

За життя дядько залишив заповіт на зазначену квартиру на його ім'я, але йому про його існування відомо не було, тому спадкування відбулося за заповітом.

Вказує, що у грудні 2017 року він у спірній квартирі при виконанні капітального ремонту квартири, знайшов заповіт від 21 липня 2006 року на своє ім'я.

Зазначає, що він звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але постановою нотаріуса від 15.12.2017 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з пропуском строку для прийняття спадщини.

Між тим з січня 2015 року він разом зі спадкодавцем мешкали у зазначеній квартирі, тому він вважається таким, що прийняв спадщину.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд встановити факт спільного проживання його зі спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1 у період з 17 січня 2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати за ним право власності на спірну квартиру в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 грудня 2017 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1, якому на підставі договору купівлі-продажу від 18 травня 2002 року, на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1. Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина. За життя ОСОБА_5 склав заповіт від 21 липня 2006 року, яким заповідав вищезазначену квартиру ОСОБА_4, позивачу у справі. Проте позивачу не було відомо про існування даного заповіту. Позивачем було пропущено строк для прийняття спадщини, у зв'язку з чим 15 грудня 2017 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт спільного постійного проживання зі спадкодавцем на момент смерті останнього, а тому, відповідно до ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину.

Проте з даним висновком суду колегія суддів не погоджується, оскільки позивачем не було надано жодних доказів такого проживання. Так, позовній заяві ОСОБА_4 зобов'язався надати в підготовче судове засідання список свідків, які могли б підтвердити факт проживання позивача зі спадкодавцем, проте жодного клопотання про виклик свідків позивачем не заявлялося та в судовому засіданні свідки не допитувалися. Окрім того, в матеріалах справи відсутні будь-які довідки на підтвердження факту спільного проживання.

Також суд першої інстанції ухвалив рішення про задоволення позовних вимог позивача відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, на підставі заяви відповідача - Запорізької міської ради - про визнання позову.

Проте, ознайомившись зі змістом єдиної заяви відповідача (а.с. 24), що міститься в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність застосування судом першої інстанції даної норми, оскільки вищезазначена заява містить лише клопотання Запорізької міської ради про розгляд справи за відсутності її представника та ухвалення обґрунтованого рішення у відповідності до вимог чинного законодавства України.

З урахуванням викладеного, колегія вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із залишенням позову без задоволення.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 грудня 2017 року по цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту: В задоволенні позову ОСОБА_4 до Запорізької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 судові витрати на користь ОСОБА_3 у розмірі 1111 грн. 37 коп.

Дата складання повної постанови 24 вересня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: