РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/15625/17

Провадження № 2/643/2022/18

19.06.2018 Московський районний суд міста Харкова у складі: головуючого: судді Букреєвої І.А. , при секретарі Саілян Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті » до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті » про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору,-

ВСТАНОВИВ

У липні 2017 року ТОВ «Порше Мобіліті » звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави , просив в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Порше Мобіліті» за кредитним договором № 50008475 від 12.04.2013 р. у розмірі 665 624,00 гри., що складається із суми основного боргу зі сплати Кредиту за Договором у розмірі 437 698,38 грн., суми основного боргу зі сплати Додаткового кредиту за Договором у розмірі 34 399,43 грн., збитків у розмірі 96 540,44 грн., штрафу у розмірі 76 753,46 грн., пені у розмірі 2 280,11 грн. , 3 % річних у розмірі 14 690,57 грн. та інфляційних втрат у розмірі 3 261,61 грн. звернути стягнення на предмет застави (транспортний засіб марки VW, модель Beetle, кузов №WVWZZZ16ZDM657545, обєм двигуна 1 390 куб. см., рік випуску 2013) згідно договору застави № 50008475 від 23.04.2013 р., шляхом його реалізації на торгах відповідно до положень Закону Україна «Про виконавче провадження».

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 12.04.2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті » та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 50008475, відповідно до якого позивач зобов'язався надати на придбання особистого автомобілю VOLKSWAGEN моделі BEETL, кредит у сумі 213 236,10 грн, що в еквіваленті дорівнювало 26 180 доларів США та суму додаткового кредиту у розмірі 67 733,80 грн, що в еквіваленті дорівнювало 8 316 доларів США. Загальна сума кредиту становить 280 969,90 грн. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами також був укладений договір застави транспортного засобу № 50008475 від 23 квітня 2013 року, зареєстрований за № 459, предметом якого є автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель BEETL, реєстраційний номер кузова №WVWZZZ16ZDM657545, обєм двигуна 1 390 куб. см., рік випуску 2013.

Позивачем умови Договору були виконані у повному обсязі, а відповідач неналежним чином не виконував свій обов'язок, в зв'язку з чим позивачем відповідно до умов договору були надіслані відповідні нагадування та вимогу про сплату заборгованості за договором, що направлена відповідачу 20.07.2016 року , останнім днем повернення боргу кредиту та заборгованості був 20.08.2016 року.

Проте, відповідач, всупереч вимог договору, не виконав свої зобов'язання зі сплати заборгованості за договором в строки, встановлені у вимозі.

За договором страхування майна, яким забезпечене зобовязання протягом дії договору позивачем сплачено 30 488 грн. 46 коп. , що підлягають стягненню з відповідача.

Крім того, позивач з метою забезпечення виконання зобов'язань за договором змушений був нести судові витрати : звернутись до спеціалізованих організацій: ТОВ «Юридична компанія « Тріпл Сі» для отримання юридично-консультаційних послуг , витрати на цю послугу склали 66 051,98 грн. , просить стягнути їх з відповідача. Витрати на представництво позивача у суді ТОВ « Юридичною фірмою Вернер» складають 12 000 грн. , на оплату судового збору - 9 984 грн.37 коп.

Не погоджуючись з вищевказаним позовом, ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив відмовити у задоволенні позову ТОВ «Порше Мобіліті », а також визнати кредитний договір № 50008475, укладений 12 квітня 2013 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті » недійсним, мотивуючи тим, що ТОВ «Порше Мобіліті » діяв нечесно, ввівши його в оману й порушивши тим самим вимоги ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», тобто умови спірного договору є несправедливими, а саме , ОСОБА_1 не мав необхідну, доступну , достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, відповідач не повідомляв про поточний розмір заборгованості . На цей момент він вже сплатив 359 722 грн.57 коп. при загальній сумі кредиту 213 236 грн. 10 коп. В своїй зустрічній позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що ТОВ «Порше Мобіліті » ввело його в оману, оскільки не визначило з чого складається комісія, у якому розмірі та за яких умов повинні сплачуватися, який розмір процентів, а який розмір комісії закладено у цьому Графіку покриття витрат . Вказувала, що положення договору та додатку до нього є недійсними в силу ч.6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Так, ТОВ «Порше Мобіліті» приховало від нього обмінний курс валюти , за яким розраховувала борг. Крім того, умовами договору визначено, що усі платежі, що підлягають сплаті, повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку.

У судовому засіданні представники сторін підтримали зазначені у заявах та викладені письмово позиції сторін.

Судовим розглядом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 524 ЦК України, зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 12.04.2013 р. між позивачем та ТОВ "Порше Мобіліті" було укладено кредитний договір №50008475. За умовами договору кредиту, сума кредиту становить 213236,10 грн, еквівалент суми кредиту 26 180 дол. США, відсотки за користування кредитом складають 9,90%. Строк кредиту 60 місяців. ( а.с.17- 33)

Цільове призначення кредиту: на придбання автомобіля.

23.04.2013 р. між позивачем та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено договір застави транспортного засобу № 50008475, посвідчений приватним нотаріусом, який було зареєстровано в реєстрі за №459, за умовами якого позивач з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №50008475 від 12.04.2013 р., передав в заставу автомобіль марки VW, модель Beetle, кузов №WVWZZZ16ZDM657545, обєм двигуна 1 390 куб. см., рік випуску 2013) ( а.с.34-39)

Сторонами не оспорюється, що кредит виданий та витрачений за цільовим призначенням - на придбання авто.

Надані суду розрахунки суми боргу унеможливлюють зробити чіткий і однозначний розрахунок суми боргу , не надано даних про курс валют , який використовував позивач при розрахунку суми боргу . З позовом про стягнення суми боргу позивач не звертався до суду , таким чином , судом не встановлювалася сума боргу відповідача перед позивачем.

Матеріалами справи підтверджено , що відповідач неодноразово звертався до позивача з вимогою надати йому повний розрахунок боргу та зробити з ним звірку розрахунків, але позивач до дня розгляду справи в суді не надав відповідачу таких розрахунків.

У відповідності до ст.81 ЦПК України встановлено , що доказування не може грунтуватися на припущеннях. З наданих позивачем доказів неможливо достовірно зробити висновок про суму заборгованості . Відповідач з наявністю в нього заборгованості за Кредитним договором не згоден, впевнений в наявності переплати.

За таких обставин , коли не встановлена достовірно сума боргу відповідача , яку він не визнає , суд вважає передчасним вимогу позивача про звернення стягнення на предмет застави у судовому порядку.

Щодо зустрічного позову суд вважає наступне.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (стронами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваних правочин).

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача.

Згідно з розясненнями, викладеними в п. 14 Постанови пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про застосування судами законодавства при вирішенні спорів , що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054, 1055), статті 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За правилами ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом, чи іншим нормативно - правовим актом.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України № 6-79цс14 у справі від 02 липня 2014 року, згідно з ч. 1 ст. 533 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на валюті, відповідає вимогам ст. 533 ЦК України. При цьому, сплата за таким зобовязанням має здійснюватися в гривні за офіційним курсом.

Тому, виходячи із загальних умов укладеного між сторонами кредитного договору №50008475 від 12.04.2013 р., сторонами досягнуто домовленості щодо істотних умов договору даного виду, серед іншого, договір містить положення про сплату усіх платежів за кредитним договором у гривнях з перерахунком за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквівалента суми кредиту в доларах США, визначених у графіку погашення кредиту.

Крім того, відповідно до п. 9.5 загальних умов кредитування, що є невідємною частиною кредитного договору, підпис позивача підтверджує, що відповідач належним чином ознайомився, зокрема, з інформацією, передбаченою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених компанією, а згідно з п. 9.6 цих умов, що надано позивачу вичерпну інформацію про умови надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника.

Таким чином, суд дійшов висновку, що при укладенні кредитного договору сторонами було додержано усіх вимог, необхідних для чинності цього правочину і передбачених ЦК України та Законом України «Про захист прав споживачів», істотна зміна становища щодо виконання боргових зобовязань за кредитним договором внаслідок підвищення курсу іноземної валюти не є підставою для скасування оспорюваних умов кредитного договору.

Крім того, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, не містять заборони на вираження у договорі грошових зобовязань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобовязання в іноземній валюті, а також на здійснення розрахунків за зобовязанням, визначеним грошовим еквівалентом в іноземній валюті.

У договорах за участю ОСОБА_1 враховані вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Порше Мобіліті » не підлягають задоволенню та у задоволенні зустрічних позовних вимог суд відмовляє.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 83, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволені позову ТОВ " Порше Мобіліті" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором - відмовити у повному обсязі.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ТОВ " Порше Мобіліті" про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору - відмовити у повному обсязу .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 22 червня 2018 року.

Суддя