АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
апеляційне провадження № 22-ц/796/5290/2018 Доповідач- ЗаришнякГ.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Ткаченко О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, діючого в інтересах ОСОБА_3, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 квітня 2018 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості.

В обгрунтування позову Товариство зазначало, що 03 січня 2014 року між ПАТ КБ ,,Приватбанк&qui>; та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № б/н від 03.01.2014 року, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 2 200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом.

ПАТ Комерційний банк ,,Приватбанк&q?йн; свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі.

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору не надає.

У зв'язку з зазначеними порушеннями позичальник ОСОБА_3 станом на 02.10.2017 року має заборгованість в сумі 15 951 грн. 55 коп., яка складається із: 3985 грн. 81 коп. - заборгованості за кредитом; 2193 грн.72 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 8536, грн. 23 коп. -заборгованості за пенею; 500 грн. - штрафу (фіксована частина); 753,79 грн.- штрафу (процентна складова).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03 квітня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 3 на користь ПАТКБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 15951 грн. 55 коп. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, діючий в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п.8 ч.1 1 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України в реакції Закону №2147VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно з ч. 6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

За змістом п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402- VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду в порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147- VIII від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечував, вважаючи рішення суду законним.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

На підставі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 03 січня 2014 р. між сторонами ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір б/н, у формі Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», за умовами якого відповідач в цей же день отримав кредит у розмірі 2200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та одержав карту «Універсальна» НОМЕР_1 з терміном дії - квітень 2017 р.

Згідно з ч.1 ст. 634 ЦПК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

03 січня 2014 року відповідач власноручно склав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» для отримання кредитної картки. Із цієї анкети-заяви слідує, що відповідач ОСОБА_3 надав згоду про те, що заява позичальника, разом з пам'яткою клієнта, запропонованими банком Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між позичальником і банком договір про надання банківських послуг.

Крім того, відповідач, підписавши 03 січня 2014 року Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», був повідомлений про зміст цих Умов і Правил та про розміщення їх тексту на офіційному сайті ПАТ КБ «Приватбанк», про що зазначено у самій Анкеті-заяві (а.с.9-9зв.).

Судом встановлено, що Банком зобов'язання за договором виконані, а саме відповідачу надались кредитні кошти, які останній у свою чергу зобов'язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитами та повернути кредити у визначені договорами терміни, а також виконати інші свої зобов'язання згідно з кредитними договорами.

На підставі п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк» відповідач надав згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити ( зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт.

Як видно з наявної у справі довідки позивача, ОСОБА_3 був встановлений Банком кредитний ліміт 03.01.2014 р. в сумі 1700 грн., а 30.10.2014 р. був збільшений кредитний ліміт до 2 200 грн. (а.с.120).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України).

За правилом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач неналежним чином не виконував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором б/н від 03 січня 2014 року, внаслідок чого станом на 02 жовтня 2017 року у нього утворилась заборгованість, яка становить 15951,55 грн., з яких: 3985,81 грн. -тіло кредиту; 2193,72 грн. - відсоткиза користування кредитом; 8536,23 грн. - пеня, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн.- штраф 500 грн. (фіксована частина) та 735,79 грн.- штраф (процентна складова).

Суд першої інстанції задовольняючи позов в частині стягнення заборгованості за кредитом, відсотками та штрафів вірно виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог в цій частині.

Такі висновки суду ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону й відповідачем не спростовані, а тому сумнівів у колегії суддів не викликають.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення кредитної заборгованості, оскільки підписання Анкети-заяви не вважається підписанням кредитного договору та не підтверджує факт ознайомлення позичальника з усіма істотними умовами договору, не можуть бути визнані обґрунтованими, за приписами положень ст. ст. 634, 638 ЦК України, підписавши Анкету-заяву, відповідач прийняв пропозицію позивача та приєднався до договору згідно з Умовами та Правилами надання банківських послуг на умовах, викладених у зазначеній заяві.

Матеріали справи не містять належних та переконливих доказів, які б оспорювали факт укладення відповідачем кредитного договору, відкриття йому Банком рахунку та отримання кредитної картки.

Між тим, з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_3 був підписаний кредитний договір б/н, за яким йому була надана кредитна картка НОМЕР_1 з зазначенням дати відкриття: 03 січня 2014 року з терміном дії до квітня 2017 року та з встановленим кредитним лімітом в розмірі 1700 грн. Збільшення кредитного ліміту відбулась 30 жовтня 2014 року до 2200 грн. Факт видачі кредитної картки відповідачеві ОСОБА_3 підтверджується також ксерокопією фотографії відповідача, яка наявна в матеріалах справи (а.с.118-119).

З наданої представником позивача виписки по рахунку вбачається, що відповідач, отримавши кредитні кошти, користувався ними, а тому посилання в апеляційній скарзі на відсутність доказів того, що банківська картка, передбачена умовами договору, видавалася відповідачу, як і не надано відомостей щодо типу та строку дії картки, а також не надано доказів зарахування кредитних коштів на картку, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду першої інстанції і не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з висновком суду про необхідність стягнення з відповідача пені в сумі 8 536,23 грн., виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

За змістом ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи те, що розмір пені значно перевищує розмір заборгованості за кредитом й відсотками за користування кредитом, та з урахуванням конкретних обставин справи, колегія суддів вважає необхідним зменшивши розмір пені з 8 536,23 грн. до 4 764 грн. 23 коп., тому загальна сума стягнутої судом з відповідача заборгованості за кредитним договором підлягає зменшенню з 15 951 грн.55 коп. до 12 179 грн. 55 коп. За таких обставин, рішення суду необхідно змінити.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, діючого в інтересах ОСОБА_3,- задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 квітня 2018 року - змінити.

Зменшити розмір стягнутої з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості з 15 951 грн. 55 коп. до 12 179 грн. 55 коп.

В решті дане рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови виготовлений 21 вересня 2018 року.

Головуючий:

Судді: