Справа № 459/2214/17 Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/783/635/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючо їсудді - ОСОБА_1,

суддів- Бойко С.М., ОСОБА_2,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Апеляційного суду Львівської області цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 16 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа на стороні позивача - ОСОБА_6, про стягнення аліментів на період навчання,-

в с т а н о в и л а:

Позивачка 23.08.2017 року звернулась у суд із вказаним позовом. В його обґрунтування посилалась на те, що з 1996 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від данного шлюбу у них 06.09.1999 року народилась дочка ОСОБА_7. 05.12.2006 року шлюб було розірвано. На підставі рішення суду відповідач сплачував аліменти у розмірі 700 грн. щомісячно до її повноліття. На даний час дочка навчається у Вищому професійному училищі №11 м.Червонограда за професією кравець, закрійник. Остання проживає із нею та знаходиться на її утриманні. Вона перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення та отримує допомогу для малозабезпеченої сімї. Крім того, вона ніде не працює і не має достатніх коштів для забезпечення дочки. Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу дитині на час її навчання. Тому просить позов задовольнити та стягувати з відповідача кошти на час навчання їхньої доньки у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 16 січня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа на стороні позивача - ОСОБА_6, про стягнення аліментів на період навчання- задоволено.

Вирішено стягувати з ОСОБА_3 (НОМЕР_1, вул. Паркова, 2а/64, м. Червоноград) в користь ОСОБА_4 НОМЕР_2, вул. Будівельна, 20/1, м. Червоноград) аліменти на дочку -ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку(доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць на період навчання, починаючи з 07.09.2017 року по 20.05.2018 року. Вирішено питання судових витрат.

Дане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач ОСОБА_5, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного зясування всіх обставин справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначає, що основним видом його заробітку є сезонні роботи. Заборгованість по аліментах погасив до досягнення дочкою повноліття. Згідний сплачувати по 500,00 грн.. Проживає з батьками пенсіонерами, мати інвалід другої групи, купує ліки, сам хворіє. Вказує, що дочка отримує стипендію, проживає дома, а не в гуртожитку, працює майстром з манікюру.

Просить рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 16 січня 2018 року скасувати.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Справа розглядається Апеляційним судом Львівської області у межах територіальної юрисдикції якого перебуває міський суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.Таким чином, дана справа апеляційним судом розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Відповідно до ч. 1ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. За приписами п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи про стягнення аліментів

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Пленум Верховного Суду України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог дотримався лише частково.

Так, з матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 1996 року. Від даного шлюбу у сторін 06.09.1999 року народилася дочка, ОСОБА_6, якій 6.09.2017 року виповнилось 18 років, що підтверджується копією свідоцтва про її народження.

Згідно із довідкою №166 від 22.08.2017 року дочка сторін ОСОБА_6 навчається у Вищому професійному училищі №11 м.Червонограда за професією кравець, закрійник з 01.09.2014 року по 20.05.2018 року, та розмір її стипендії становить 3319 грн. за останні 6 місяців, що підтверджується копією довідки про доходи ОСОБА_6 №436 від11.12.2017 року.

З копії довідки Відділу реєстрації Червоноградської міської ради №24368 від 22.08.2017 року вбачається, що позивачка проживає ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Червонограді з батьками, дочкою ОСОБА_6 та сином від другого шлюбу ОСОБА_8

Відповідач проживає окремо.

Відповідно до вимог ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Статтею 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Правовідносини батьків по утриманню повнолітніх дочки, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Приписами ст. 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка не працює, отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сімям у розмірі 1189,05 грн. та пенсію по втраті годувальника після смерті другого чоловіка на утримання сина від другого шлюбу, перебуває у скрутному матеріальному становищі.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідач не довів, що має зобовязання іншого характеру, і не в змозі сплачувати аліменти у розмірі запропонованому позивачкою.

Встановивши, що дочка сторін досягла повноліття, продовжує навчання, перебуває на повному матеріальному забезпеченні матері, яка забезпечує її одягом, продуктами харчування та всіма необхідними для навчання знаряддями, та задовольняючи позовні вимоги і стягуючи з відповідача аліменти на користь позивачки у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) на період навчання, починаючи з 07.09.2017 року (наступний день після повноліття) і по 20.05.2018 року (дата закінчення навчання згідно довідки), суд першої інстанції дійшов висновків, що відповідач зобов'язаний та спроможний сплачувати аліменти на дочку саме у такому розмірі, вважаючи цю суму обґрунтованою, достатньою та такою, що відповідає потребам дочки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до переконання, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції правильно визначився із правовідносинами, які виникли між сторонами і відповідно до норм ст. 199 СК України дійшов вірного висновку про зобовязання батьків утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання та вірно визначив період її навчання.

Цей висновок суду також узгоджується з розясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 20 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року.

Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції в повній мірі врахував вимоги ч. 1 ст. 200 СК України, відповідно до якої суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України, а також розяснень, наведених Пленумом Верховного Суду України в п. 17 вищевказаної постанови.

Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд врахував матеріальне становище сторін та повнолітньої дитини, яка навчалася.

Доказів, що дочка під час стаціонарного навчання працювала апелянтом не надано.

Враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції в цій частині ухвалив правильне по суті і справедливе рішення, дійшовши його на підставі повно зясованих обставин, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Проте, колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині вирішення питання розподілу судових витрат, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно ж до п. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», який набрав чинності з 01.11.2011 року, із змінами внесеними ЗУ № 1774-VIII від 06.12.2016 року, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, який станом на 01 січня 2017 року становить 1600 грн. 00 коп.

За приписами ч. 1 п. 3 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» (чинний на момент звернення позивачки з позовом в суд) від сплати судового збору звільняються, позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України ( в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваного рішення), якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи вбачається, що в серпні 2017 року позивачка ОСОБА_4 звернулась з позовом про стягнення аліментів на дитину на період її навчання.

На момент звернення позивачки в серпні 2017 року до суду з позовною заявою, ставки судового збору відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем становить 640 грн. 00 коп.

Відтак, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд першої інстанції повинен керуватися ставками судового збору, чинними на момент звернення позивачки з позовом в суд, тобто - серпень 2017 року.

З урахуванням вище наведеного, рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 16 січня 2018 року в частині стягнення судових витрат слід змінити, стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в розмірі 640 ( шістсот сорок) грн. 00 коп.

За приписами п. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно положень п. 2 ст. 376 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення частково порушено норми матеріального права, зокрема в частині розподілу судових витрат, то в цій частині таке підлягає зміні.

В іншій частині, доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є вірними та відповідають нормам як матеріального, так і процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів. А відтак, у решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

У відповідності до вимог ст. 268 ч. 5 абзацу 2 датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 15 червня 2018 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3- задовольнити частково.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 16 січня 2018 року в частині стягнення судових витрат змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в розмірі 640 ( шістсот сорок) грн. 00 коп.»

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 червня 2018 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_2