Справа № 522/2539/17
Номер провадження №2/522/1721/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

за участю секретаря Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу транспортних засобів недійсним, стягнення збитків та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 09.02.2017 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу транспортних засобів недійсним, стягнення збитків та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначено, що 12.06.2009 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено простий письмовий договір купівлі-продажу автомобілів, відповідно до умов якого ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 придбала:

- автомобіль «Porsche» модель «Cayenne» 2007 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузову НОМЕР_3, який належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 22.08.2007 за 304000 гривень;

- автомобіль «Toyota» модель «Previa» 2007 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2, номер кузову НОМЕР_6, який належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 08.06.2007 за 200000 гривень.

Всього за умовами договору купівлі-продажу автомобілів сплачено 504000 гривень, що станом на 12.06.2009 дорівнює 63 000 доларів США.

Позивач стверджує, що умови договору щодо сплати грошових коштів у сумі 504000 грн. з її боку виконано у повному обсязі, однак з боку ОСОБА_2 умови договору виконано частково, а саме фактично передано автомобілі, реєстраційні та експлуатаційні документи, основні та додаткові комплекти ключів та сервісні книжки. Вказані обставини встановлено рішеннями судів першої та апеляційної інстанції у справі №522/21935/13-ц.

ОСОБА_1 вважає, що ОСОБА_2 всупереч п. 8 договору, ввів її в оману відносно фактичних обставин, які мають істотне значення для його укладення, у зв'язку з чим, на думку позивача, в силу вимог 229, 230 ЦК України, вказаний договір є недійсним. Такими обставинами, на думку позивача, є ухвали Приморського районного суду м.Одеси щодо накладення арешту на вказані автомобілі по цивільних справах 522/21935/13-ц та 2-6242/10.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просить суд визнати договір купівлі-продажу автомобілів від 12.06.2009 недійсним. Разом з цим, позивач просить суд застосувати наслідки недійсності правочину, вчиненого внаслідок введення в оману та стягнути з відповідача збитки у подвійному розмірі, а саме: подвійний розмір сплачених коштів 3 427 200 гривень (еквівалент 126 000 доларів США) та моральну шкоду 572 800 гривень.

Представник позивача ОСОБА_1 до суду з'явився, позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі з наведених у позові підстав.

Представник відповідача ОСОБА_2 до суду з'явився, надав суду заперечення проти позову у повному обсязі, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не обґрунтовані, не доведені і задоволенню не підлягають. Позивач стверджує , що він не позичав гроші та не укладав з ОСОБА_1 договір купівлі-продажу автомобілів від 12.06.2009. Грошові кошти у сумі 504 000 гривень від ОСОБА_1, за нібито придбані у нього автомобілі, ОСОБА_2 не отримував.

Відповідач вважає, що це частина плану, щодо заволодіння його майном з боку його колишнього захисника - адвоката ОСОБА_3, який є зятем ОСОБА_1 Щодо ОСОБА_3 Суворовським районним судом м. Одеси розглядається кримінальне провадження №0000497 від 07.02.2017 за ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190, ст.27 ч. 4 ст. 296 КК України. Враховуючи викладене, відповідач вважає ,що вищезазначений договір купівлі-продажу транспортних засобів є частиною плану щодо шахрайського заволодіння майном його родини.

Також, відповідачем подано заяву про застосування по даній цивільній справі строків позовної давності. Вважає, що до позовної заяви ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу транспортних засобів недійсними, стягнення збитків та моральної шкоди, необхідно застосувати загальний строк позовної давності у три роки та відмовити у задоволенні позовної заяви, оскільки позивачка не просила суд поновити строк позовної давності та не наводить поважних причин пропуску цього строку.

Позивач вважає, що до вказаних правовідносин необхідно застосовувати спеціальний строк позовної давності у п'ять років, як для позовів, що ґрунтуються на ст.ст. 230, 231 ЦК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін вважає, що у позовних вимогах ОСОБА_1 слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи:

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 12.06.2009 було укладено простий письмовий договір купівлі-продажу автомобілів, відповідно до умов якого ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 придбала автомобіль «Porsche» модель «Cayenne» 2007 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузову НОМЕР_3, який належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 22.08.2007 за 304000 гривень; автомобіль «Toyota» модель «Previa» 2007 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2, номер кузову НОМЕР_6, який належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 08.06.2007 за 200000 гривень. Вказане встановлено рішеннями судів першої та апеляційної інстанції у справі №522/21935/13-ц, копії яких надано суду.

Вивченням відомостей, що містяться у Єдиному реєстрі судових рішень не встановлено наявність ухвал суду по справах 522/21935/13-ц та 2-6242/10, на які посилається позивач, з приводу накладення арешту на спірне майно ухвалених до 12.06.2009.

Таким чином твердження позивача ОСОБА_1 про введення її в оману відповідачем ОСОБА_2, відносно фактичних обставин, які мають істотне значення для його укладення договору купівлі-продажу автомобілів від 12.06.2009 не підтверджуються матеріалами справи. Інших відомостей або доказів на підтвердження наявності станом на 12.06.2009 накладених на автомобілі арештів позивачем суду не надано.

Відповідно до ст. 49 ЦПК України сторони є рівними учасниками судового розгляду.

Суд зазначає, що за змістом ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з приписами ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідачем 08.06.2017 у даній справі подано заяву про застосування позовної давності оскільки позивачка пропустила без поважних причин 3 річний строк звернення до суду. Наслідками пропущення строку позовної давності є відмова у задоволенні позову (стаття 267 ЦК України).

Посилання позивача на застосування спеціальний строку позовної давності у п'ять років, як для позовів, що ґрунтуються на ст.ст. 230, 231 ЦК України безпідставні, оскільки така позовна давність застосовується для наслідків недійсності правочину та починає перебіг з дня набрання законної сили рішення суду про визнання правочину недійсним.

Однією з позовних вимог ОСОБА_1 є визнання договору купівлі-продажу від 12.06.2009 недійсним, інших відомостей про наявність інших рішень суду з цього приводу не надано. Таким чином, до вказаних правовідносин, а саме для визнання договору купівлі - продажу недійсним застосовується загальний строк позовної давності у 3 роки, встановлений ст. 257 ЦК України.

Крім того, позивачем ОСОБА_1 не доведено факт введення її ОСОБА_2 в оману при укладанні договору купівлі - продажу автомобілів від 12.06.2009, а саме умисне приховування з боку ОСОБА_2 наявності накладеного арешту, оскільки суду не надано доказів на підтвердження слів позивача.

За таких обставин підстави для стягнення моральної шкоди також відсутні, оскільки факт введення в оману не підтверджено.

Таким чином, позиція позивача ОСОБА_1 не доведена, разом з цим відповідачем ОСОБА_2 було заявлено про застосування строку позовної давності, поважні причини пропуску позовної давності позивачем в позові не наведені, суд вважає необхідним застосувати до заявлених позовних вимог строк позовної давності, що згідно з ч.4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 слід відмовити.

Згідно вимог ст.141 ЦПК України, оскільки в позові відмовляється, судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 49, 81, 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 257, 267 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу транспортних засобів від 12.06.2009 недійсним, стягнення збитків та моральної шкоди у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси або безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя

17.09.18