Рішення

Іменем України

17 вересня 2018 року

смт Краснопілля

справа № 578/132/18

провадження № 2/578/138/18

Краснопільський районний суд Сумської області в складі головуючого судді Косар А.І.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовною заявою ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» /далі - ПАТ «Дельта Банк»/

третя особа на стороні позивача: ОСОБА_2,

про захист прав споживача шляхом визнання пункту кредитного договору недійсним,-

учасники судового процесу:

позивач ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_3

представник відповідача ОСОБА_4

третя особа ОСОБА_2

секретар судового засідання Ханюкова І.А.

Суть питання

У лютому 2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом, та просив визнати недійсним з моменту укладання п.п. 1.3.2. п. 1.3. Кредитного договору №К-5614586 від 27.12.2013, який укладено між Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» та ОСОБА_1.

Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору №К-5614586 від 27.12.2013 позивач отримав кредит у розмірі 79920 грн з кінцевим терміном повернення заборгованості до 26.12.2020 року включно на придбання транспортного засобу за Договором №414303-Y03894 купівлі-продажу автомобіля з використанням банківського кредиту від 26.12.2013, укладеного між ПАТ «Суми-Авто» та ОСОБА_1.

Кредитним договором була визначена плата за користування кредитом у розмірах 0,01% річних у разі виконання Позичальником всіх умов договору належним чином; 26% річних у разі невиконання Позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених п.п. 5.9 - 5.13 Договору; 26% річних у разі прострочення кінцевого терміну повернення кредиту. Крім того, п.п.1.3.2 п. 1.3 Договору було встановлено, що позичальник сплачує кредитору, починаючи з 13-го місяця щомісячно комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1,25% від суми кредиту, зазначеної в п.1.1 Договору.

Відповідно в додатку 1 до Кредитного договору «Графік платежів», починаючи з платежу від 10.01.2015 та закінчуючи платежем від 26.12.2020, на позивача покладено обов'язок по сплаті 999,00 грн щомісячно (усього 71928,00 грн) платежу за надання супутніх послуг, плати за обслуговування кредитної заборгованості.

Вважав положення п.п.1.3.2 п.1.3 кредитного договору несправедливими у розумінні частини п'ятої статті 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і просив визнати зазначений пункту договору недійсним з цієї підстави.

Позиції учасників справи

Позивач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, раніше у судовому засіданні по справі заявлену позовну вимогу підтримав, стверджував, що строк позовної давності не пропущений, так як договір продовжує виконуватися до моменту закінчення його дії, тому кожен подальший нарахований відповідачем платіж порушує його права як споживача фінансової послуги.

У судовому засіданні представник позивача за довіреністю ОСОБА_3 підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Вважав строк позовної давності не пропущеним, так як договір №К-5614586 від 27.12.2013 на даний час все ще виконується і кінцевим терміном виконання зобов'язань за договором є 26.12.2020.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність, раніше у судовому засіданні по справі заперечував проти задоволення позову, мотивуючи тим, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності і не навів жодних поважних причин такого пропуску. Наголосив, що позивач своїм підписом засвідчив, що ознайомлений із змістом договору, а сам зміст правочину відповідає законодавству з урахуванням свободи договору.

Третя особа у судове засідання не з'явилась, звернулась до суду з заявою про розгляд справи у її відсутність, раніше у судовому засіданні по справі підтримувала позов і просила задовольнити заявлені позивачем вимоги, вважаючи, що строк позовної давності не пропущений, так як договір на даний час продовжує виконуватися і кожен подальший нарахований відповідачем платіж порушує права позивача та її як третьої особи.

Встановлені обставини та мотиви Суду

Суд встановив, що 27.12.2013 між Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №К-5614586), за умовами якого останній отримав у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 79920 грн з кінцевим терміном повернення заборгованості до 26.12.2020 року включно на придбання транспортного засобу за Договором №414303-Y03894 купівлі-продажу автомобіля з використанням банківського кредиту від 26.12.2013, укладеного між ПАТ «Суми-Авто» та ОСОБА_1.

З метою забезпечення виконання зобов'язання за даним кредитним договором між сторонами та ОСОБА_2 27.12.2013 було укладено договір поруки №К-5614586/П, відповідно до якого поручитель зобов'язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій та пені, у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором (п.1.1 Договору поруки).

Кредитним договором була визначена плата за користування кредитом у розмірах:

- згідно п.п. 1.1.1 п.п.1.1 п. 1 договору - 0,01% річних у разі виконання Позичальником всіх умов договору належним чином;

- згідно п.п. 1.1.2 п.п.1.1 п. 1 договору - 26% річних у разі невиконання Позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених п.п. 5.9 - 5.13 Договору;

- згідно п.п. 1.1.3 п.п.1.1 п. 1 договору - 26% річних у разі прострочення кінцевого терміну повернення кредиту.

Крім того, п.п.1.3.2 п. 1.3 Договору було встановлено, що позичальник сплачує кредитору, починаючи з 13-го місяця щомісячно комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1,25% від суми кредиту, зазначеної в п.1.1 Договору.

Згідно з пунктом 1.6. кредитного договору сукупна вартість кредиту за цим договором зазначена у реальній процентній ставці та в абсолютному значенні подорожчання кредиту. Розмір реальної процентної ставки дисконтує всі майбутні грошові платежі позичальника за кредитом до чистої суми виданого кредиту і з урахуванням сплати процентів за користування кредитом, плати за обслуговування кредитної заборгованості та інших плат, передбачених цим договором та складає 42,27% процентів на рік. Абсолютне значення подорожчання кредиту наведено в додатку №1 до цього договору, який є його невід'ємною частиною.

Згідно пункту 9.1 кредитного договору за прострочення повернення кредитних коштів та/або сплати процентів, комісій позичальник сплачує кредитору пеню із розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Вказана пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених пунктами 1.1, 1.4, 3.3, 3.5 цього договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених цим договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити проценти, комісії за весь час фактичного користування кредитом.

Згідно з пунктом 11.6 кредитного договору підписанням цього договору позичальник підтверджує, що він отримав повну, доступну та вичерпну інформацію щодо умов надання кредиту за договором, а саме - щодо сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, переліком та розміром всіх комісій кредитора, що пов'язані з наданням, обслуговуванням та погашенням кредиту, щодо розміру щомісячних платежів та орієнтованої сукупної вартості подорожчання кредиту, враховуючи розмір комісії та обслуговування кредитної заборгованості; один з оригіналів цього договору був переданий позичальнику.

Отже, договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. В умовах договору міститься повна інформація стосовно умов кредитування, зокрема зазначено: сукупну вартість кредиту, реальну процентну ставку, штрафні санкції та комісії. Позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо його умов та надалі частково їх виконував, що свідчить про згоду ОСОБА_1 з умовами кредитного договору.

Згідно статті 12 Цивільного кодексу України /далі - ЦК/ особа здійснює свої цивільні права вільно та за власним розсудом.

За змістом положень статті 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено самостійне встановлення банком процентних ставок та комісійну винагороду за надані послуги.

Згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює прав споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

За положеннями статей 626-628 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно частини першої статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною першою статті 628 ЦК зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені Постановою Правління Національного банку України № 168 від 12 листопада 2007 року встановлюють надання банками споживачу повної, необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту і мають бути оплачені споживачем згідно з вимогами законодавства України.

Згідно з пунктом 3.1 цих Правил банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зокрема, перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо.

Згідно частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) у разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статями 15, 23 цього Закону.

Згідно підпункту 1.3.2 пункту 1.3 кредитного договору відповідач нараховував, а позивач сплачував комісію за обслуговування кредитної заборгованості.

За положеннями частини п'ятої статті 11, частин першої, другої, п'ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, згідно статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Згідно пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

До такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі №6-1746цс16.

Встановивши у кредитному договорі від 27 грудня 2013 року умову про щомісячну сплату коштів за обслуговування кредитної заборгованості, банк не зазначив, які саме послуги надаються позичальнику банком.

Таким чином, банк нараховував, а позивач мала сплачувати кошти за послугу, яка не замовлялась і супроводжувала кредит, як компенсація витрат банку за рахунок позичальника, що є незаконним.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16.

До початку розгляду справи, представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому просив про застосування строків позовної давності до позовних вимог позивача (ас. 33-35).

Згідно статті 256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК).

Згідно частини першої статті 261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Судом встановлено, що позивач обізнаний про умови кредитного договору, зокрема оспорюваного підпункту 1.3.2 пункту 1.3 договору, з моменту укладення кредитного договору - з 27 грудня 2013 року, а з позовом до суду ОСОБА_1 звернувся у лютому 2018 року. Отже, позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з вимогою щодо визнання недійсним підпункту 1.3.2 пункту 1.3 кредитного договору, оскільки саме з дати укладення договору починається перебіг позовної давності.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог ОСОБА_1 про визнання несправедливою умови підпункту 1.3.2 пункту 1.3 кредитного договору, проте, враховуючи, що позивач пропустив строк позовної давності, у позові необхідно відмовити за спливом позовної давності.

Отже, суд знаходить позов обґрунтованим, однак внаслідок пропуску позивачем строку позовної давності позов є таким, що не підлягає до задоволення.

Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому статтею 141 ЦПК України відповідно до Закону України «Про судовий збір» та залишити судові витрати за позивачем по справі.

Керуючись стст. 258, 259, 264, 265, 268, 272, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Судові витрати, пов'язані з розглядом справи, віднести на рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.І.Косар