П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2018 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 752/27190/17

Апеляційне провадження № 22-ц/796/7705/2018

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І. М., суддів Головачова Я. В., Шахової О. В.,

за участю секретаря судового засідання - Іваницької О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 13 червня 2018 року, постановлену під головуванням судді Плахотнюк К. Г., у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа - Державна спеціалізована установа «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», про встановлення факту родинних відносин,

в с т а н о в и в :

Згідно п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (зі змінами від 15 грудня 2017 року) апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Виходячи зі змісту пункту 8 ч.1 Розділу XIIIПерехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) (в редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва із заявою, заінтересована особа - Державна спеціалізована установа «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», про встановлення факту родинних відносин між ним, ОСОБА_2, та ОСОБА_3, а саме те, що остання є рідною матір'ю заявника.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 12 січня 2018 року відкрито провадження у даній справі.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 13 червня 2018 року (а.с.64 - 65) заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, ОСОБА_2 09 серпня 2018 року подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 13 червня 2018 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційну скаргу, мотивував, зокрема, незаконністю оскаржуваної ухвали, порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Скаржник зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про наявність спору про право, оскільки він звернувся до суду з вищевказаною заявою з метою участі його родини, що складається з двох осіб, у державній програмі забезпечення доступним житлом, так як через довільний невірний переклад прізвища з російської на українську мову останній позбавлений можливості скористатись цією пільгою.

Крім того, вищевказана заява розглядалась протягом восьми місяців, а отже, судом було порушено розумні строки розгляду справи.

До суду апеляційної інстанції учасники справи не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, крім того, до канцелярії суду надійшло клопотання ОСОБА_2 про розгляд справи без його особистої участі, у зв'язку з чим колегія суддів вважала за можливе на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України розглядати справу за відсутності нез'явившихся учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Залишаючи без розгляду заяву ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що метою звернення з даною заявою є відмова заінтересованої особи у прийнятті документів від заявника, а тому останній позбавлений можливості скористатись державною програмою забезпечення доступним житлом, тобто, в даному випадку наявний спір про право.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно ч.4 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Частиною шостою статті 294 ЦПК України визначено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин, зазначивши заінтересованою особою Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву.

З письмових пояснень Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» від 05 квітня 2018 року №894/05.3 (а.с.28-29) вбачається, що згідно умов Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для надання державної підтримки для будівництва (придбання) доступного житла, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 лютого 2012 року №193 та наказу Мінрегіону України «Про організацію виконання постанови Кабінету Міністрів України від 29 лютого 2012 року №193» від 17 жовтня 2017 року №272, виконавцями заходів програми «Надання державної підтримки для будівництва (придбання) доступного житла» є Держмолодьжитло та його регіональні управління/Іпотечний центр у м. Києві та Київській області Держмолодьжитла. Збір та опрацювання документів, поданих громадянами, які виявили бажання отримати державну підтримку з метою будівництва (придбання) доступного житла, укладення із громадянами договорів про обслуговування коштів та перерахування державної підтримки на поточний рахунок громадянина, в м. Києві та Київській області, здійснює Іпотечний центр у м. Києві та Київській області Держмолодьжитла, що є окремою юридичною особою.

Як вбачається з листа Іпотечного центру в м. Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» від 18 квітня 2018 року №266 (а.с.60-61), який не є учасником даної справи, крім іншого, заява ОСОБА_2 про надання державної підтримки на будівництво (придбання) доступного житла у складі сім'ї одна особа (він), зареєстрована в Журналі реєстрації заяв громадян для надання державної підтримки під №851 від 25 січня 2018 року. Надана інформація 16 квітня 2018 року, щодо змін у складі сім'ї не може бути долучена до заяви про надання державної підтримки на будівництво (придбання) доступного житла, так як у відомостях про матір відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження значиться громадянка ОСОБА_3, а відповідно паспортних даних - ОСОБА_3. З метою підтвердження родинних стосунків та вірного розрахунку державної підтримки, громадяни подають відомості, що підтверджують родинні стосунки.

Отже, важливим для категорій справ окремого провадження є спір про право, який пов'язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб'єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів не може бути й спору про право.

Проаналізувавши вищенаведені обставини, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність спору про право є передчасним, оскільки у даній справі невірно визначене коло заінтересованих осіб, крім того, відсутня сама відмова, яка б перешкоджала ОСОБА_2 у реалізації його права та була б підставою для виникнення самого спору про право.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвала суду першої інстанції є помилковою, передчасною та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального закону, у зв'язку з чим наявні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 13 червня 2018 року - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повне судове рішення складено 19 вересня 2018 року.

Суддя-доповідач: І.М.Вербова

Судді: Я.В. Головачов

О.В.Шахова