АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/6839/2018 р. Головуючий у 1 інстанції - Усатова І.А.
Справа № 760/3773/17 Доповідач - Мараєва Н.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2018 р. Апеляційний суд міста Києва в складі суддів судової палати з розгляду

цивільних справ :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 8 червня 2018 р.

в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,

3-особи: Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Солом'янської районної

в м. Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування в особі Служби у справах

дітей Бориспільської міської ради

про позбавлення батьківських прав.

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 8 червня 2018 р. відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-особи: Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Бориспільської міської ради про позбавлення батьківських прав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 8 червня 2018 р. та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з'ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу XIIІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України в реакції Закону №2147VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративної-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одинець), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402- VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду в порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147- VIII від 03 жовтня 2017 року.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.10.2003 р.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_3.

Заочним рішенням Солом"янського районного суду від 20.09.2010 р. шлюб між сторонами було розірвано.

ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, і просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на те, що відповідач з моменту розірвання шлюбу життям сина не цікавився, у його вихованні участі не бере.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці.

Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 р. &qu00;Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав&q?их; особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Так, в обґрунтування своїх позовних вимог, позивачкою, зокрема, було надано копію заяви ОСОБА_2 до компетентних органів, від 31.10.2016, засвідченої приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Науменко Л.Г., реєстровий №2042, в якій ОСОБА_2 заявив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Також в матеріалах справи наявні рішення Виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області від 14.08.2017 про погодження висновку щодо можливості позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та Висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету міської ради про можливість позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідач пояснив, що заперечує проти позбавлення його батьківських прав, що любить свого сина, ніколи не ухилявся від виконання ним батьківських прав.

Пояснив, що в період з 18.09.2014 р. По 15.01.2015 р. брав участь в АТО, у зв'язку з чим був позбавлений можливості проводити час із сином, на підтвердження чого надав суду довідку про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України №858 від 03.09.2015 р. Крім того, пояснив, що перебував на лікуванні, пов'язаному з перебуванням у зоні АТО.

В матеріалах справи також наявна копія заяви ОСОБА_2 від 04.05.2018 р. до компетентних органів, засвідченої приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Науменко Л.Г., в якій ОСОБА_2 заявив, що цією заявою відкликає свою заяву за реєстровим №2042 про позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

В судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач пояснив, що заяву про згоду на позбавлення батьківських прав відносно сина він підписав помилково, разом із іншими документами для виїзду дитини за кордон, на прохання позивачки.

Допитаний у судовому засіданні першої інстанції (як свідок) неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, пояснив, що не заперечує проти позбавлення відносно нього батьківських прав ОСОБА_2, проте, хоче з ним спілкуватися і бачитися.

Згідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 р. &qu00;Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав&q?их; позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно п.16 вказаної вище постанови ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки.

Таким чином, відповідно до вищенаведених вимог закону тільки винна поведінка батьків, може бути підставою для позбавлення їх батьківських прав.

Проте, суду не надано доказів винної поведінки або свідомого нехтування батьківськими обов'язками відповідача відносно неповнолітнього ОСОБА_3, не надано доказів і вжиття відносно відповідача заходів реагування з приводу неналежного виконання батьківських обов'язків.

Тому, оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих доказів, суд першої інстанції, враховуючи також, що в матеріалах справи відсутні дані, які б негативно характеризували відповідача, як особистість та члена суспільства, що відповідач є батьком неповнолітнього ОСОБА_3, що син має бажання спілкуватися з батьком, та ту обставину, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, - дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у

задоволенні позову.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.268, 352, 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 8 червня 2018 р. - залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 21 .09.2018 р.

Головуючий :

Судді :