АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2018 року

м. Харків

справа № 646/2209/18

провадження № 22ц/790/4408/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Кружиліної О.А.,

суддів: Бровченка І.О., Колтунової А.І.,

імена (найменування сторін):

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКА МЕТАЛУРГІЙНА КОМПАНІЯ»

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Червонозаводського районного суду Харківської області від 05 червня 2018 року в складі судді Теслікової І.І.,

в с т а н о в и в:

10 квітня 2018 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся у суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі по тексту - ПАТ «УкрСиббанк»), Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКА МЕТАЛУРГІЙНА КОМПАНІЯ» (далі по тексту - ТОВ «УМК») про визнання договорів № 80/FАА-82/FАА/3/П відступлення прав за договором поруки від 27 грудня 2017 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «УМК»; договір № 83/FАА/3/П відступлення прав за договором поруки від 27 грудня 2017 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк», - недійсними.

Доводи позовної заяви мотивовані тим, що 30 січня 2018 року на адресу ОСОБА_1 надійшло повідомлення № 13-2-1/52587 від 29 грудня 2017 року від ПАТ «УкрСиббанк» про відступлення права вимоги, відповідно до якого останнє повідомлено, що ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ТОВ «УМК» всі права вимоги, що виникли та існують на підставі наступних кредитних договорів та договорів забезпечення до них: 1) кредитний договір про надання мультивалютної кредитної лінії № 0 від 03 травня 2007 року; 2) кредитний договір про надання мультивалютної кредитної лінії № 0 від 03 травня 2007 року; 3) кредитний договір про надання мультивалютної кредитної лінії № 0 від 03 травня 2007 року; 4) кредитний договір про надання мультивалютної кредитної лінії № 0 від 03 травня 2007 року; 5) договір поруки № С/05-07 від 29 травня 2007 року (далі по тексту - договір поруки).

З вказаного повідомлення вбачається, що між відповідачами укладено, зокрема: договір № 80/FАА-82/FАА/3/П відступлення прав за договором поруки від 27 грудня 2017 року, договір № 83/FАА/3/П відступлення прав за договором поруки від 27 грудня 2017 року.

Позивач вважав, що договір цесії, укладений між відповідачами щодо відступлення прав вимоги за договором поруки є недійсним у зв'язку з тим, що на момент переходу прав ПАТ «УкрСиббанк» до ТОВ «УМК» права за договором поруки відносно позивача були відсутні, оскільки вони припинені за рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 листопада 2013 року (справа № 2-1133/12), що вступило в законну силу, що суперечить вимогам статті 514 ЦК України, якою встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, позивач вважав, що договір № 80/FАА-82/FАА/3/П відступлення прав за договором поруки від 27 грудня 2017 року, договір № 83/FАА/3/П відступлення прав за договором поруки від 27 грудня 2017 року є фіктивними, оскільки вони вчинені без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цими правочинами, в зв'язку з припиненням зобов'язань позивача за договором поруки № П/05-07 від 29 травня 2007 року.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 червня 2018 року у позові ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати судове рішення повністю і постановити нове рішення, яким визнати договір № 80/FАА-82/FАА/3/П від 27 грудня 2017 року та договір № 83/FАА/3/П від 27 грудня 2017 року - недійсними.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що приймаючи оскаржуване рішення судом першої інстанції не в повному обсязі були встановлені та перевірені обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що на момент переходу прав ПАТ «УкрСиббанк» (як первісного кредитора) до ТОВ «УМК» (як нового кредитора) права за договором поруки відносно позивача були відсутні, так як вони припинені за рішенням суду, що вступило в законну силу.

Не дивлячись на це, відповідачі все ж таки уклали між собою оспорювані договори, чим фактично не визнали право позивача на припинення зобов'язань за договором поруки на підставі судового рішення, що і слугувало підставою для звернення позивачем до суду за захистом своїх невизнаних прав.

Крім цього, зазначав, що положення договорів цесії містять інформацію, що права вимоги за договором поруки, що є предметом договорів цесії є припиненим, а саме положенням пункту 1.6. договорів цесії зазначено про те, що і ПАТ «УкрСиббанк», і ТОВ «УМК» достеменно відомо про те, що відповідно до рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 листопада 2013 року у справі № 2-1133/12, яке вступило в законну силу, договір поруки (за яким відступається право вимоги) визнано припиненим.

Наведені вище обставини підтверджують, що на момент переходу прав ПАТ «УкрСиббанк» (як первісного кредитора) до ТОВ «УМК» права за договором поруки відносно позивача були відсутні, так як вони припинені за рішенням суду, що вступило в законну силу.

Отже, в тексту самих оскаржуваних договорів цесії містяться докази того, що він не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, більш того, цими положеннями відповідачі підтвердили, що з відсутністю права вимоги відсутній предмет договорів.

Таким чином, укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частини 1 та частини 5 статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Окрім цього, судом першої інстанції проігноровано позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 05 липня 2017 року у справі № 6-459цс17, відповідно до якої відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Таким чином, відповідачі, укладаючи оспорювані договори фактично не визнали право позивача на припинення зобов'язань за договором поруки на підставі судового рішення та здійснили відступлення неіснуючих прав вимоги, у зв'язку з чим існують підстави для скасування рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 червня 2018 року та постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 ПАТ «УкрСиббанк» заперечувало проти апеляційної скарги та вважало, що рішення суду першої інстанції ухвалене судом з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для задоволення апеляційної скарги та визнання договорів недійсними відсутні.

Зокрема, зазначало, що позивачем не спростовано висновки суду першої інстанції, що ним не доведено порушення своїх прав, оскільки оскаржувані договори, укладені між двома юридичними особами і ними не оспорюються, та позивачем не доведено відсутність у учасників правочинів № 80/FАА-82/FАА/3/П та № 83/FАА/3/П наміру створити юридичні наслідки, а отже і відсутні підстави для визнання оскаржуваних договорів недійсними.

Крім цього, оспорювані договори є дійсними, а доводи позивача про фіктивність договорів є необґрунтованими, оскільки жодним чином не обґрунтовано в чому саме полягає фіктивність договорів, кого із учасників правочину введено в оману, в чому полягає та який умисел учасників правочину, які дійсні наміри тощо.

Спростовуючи доводи позивача, ПАТ «УкрСиббанк» зазначає, що згідно частини 1 статті 212 ЦК України, особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання прав та обов'язків відкладальною обставиною.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, жодної спеціальної норми, яка б забороняла включати до умов правочинів про відступлення права вимоги відкладальну обставину законом не передбачено.

Оспорювані договори відповідають вимогам статті 628 ЦК України щодо змісту договору.

В договорах зазначено: пункт 1.5. Цесіонарій цим підтверджує, що він повідомлений Цедентом про всі судові провадження, що існували на дату укладення цього Договору, відносно поруки, щодо якої кладений Договір Забезпечення. Та це жодним чином не впливає на волевиявлення Цесіонарія укласти цей Договір та отримати Права вимоги до Боржника; пункт 1.6. Цесіонарій цим підтверджує, що він повідомлений Цедентом про Рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 листопада 2013 року у справі № 2-1133/12, яким було відмовлено Цеденту у задоволенні його позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором поруки № П/05-07 від 29 травня 2007 року, та задоволено зустрічні позови ОСОБА_1 і ОСОБА_4 та визнано припиненими Договір поруки № П/05-07 від 29 травня 2007 року та Договір поруки № С/05- 07 від 29 травня 2007 року. А також про Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 06 січня 2014 року та Ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 лютого 2014 року, якими вищезазначене рішення залишено без змін. Постановами Верховного Суду України № 6-32цс14 від 10 вересня 2014 року та № 6-2662цс15 від 20 квітня 2016 року Цеденту відмовлено у задоволенні заяв про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 05 лютого 2014 року; пункт 1.7. Цесіонарій погоджується, що Цедент не відповідає за дійсність Прав за Договором поруки, оскільки Договір поруки визнаний припиненим Рішенням Печерського районного суду м. Києва, а також не відповідає за виконання поручителем Боржника своїх зобов'язань за Договором поруки, та це жодним чином не впливає на волевиявлення Цесіонарія укласти цей Договір та отримати Права вимоги до Боржника; пункт 1.8. Цесіонарій усвідомлює та погоджується, що реалізувати Права, які Цедент відступає Цесіонарію відповідно до умов цього Договору, можливо виключно у випадку перегляду судами судових рішень, зазначених у пункті 1.6., цього Договору, або у випадку добровільного виконання поручителем Договору поруки.

За таких обставин, оспорюваними договорами передбачені умови реалізації відступленого права, законом не встановлено заборони на такі умови, а тому договори є дійсними, натомість доводи позивача необґрунтованими та безпідставними.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 ТОВ «УМК» заперечувало проти апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції вважало таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Вважало, що підстави для задоволення апеляційної скарги та визнання договорів недійсними відсутні.

Позиція ТОВ «УМК» заперечень на апеляційну скаргу ОСОБА_1 у повному обсязі узгоджується із позицією ПАТ «УкрСиббанк».

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 367 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із положень статей 16, 202, 203, 215, 234, 512, 514, 516, 517 ЦК України та мотивував своє рішення тим, що позивачем не доведено порушення його права, оскільки оскаржувані договори укладені між двома юридичними особами і ними не оспорюються, позивачем не доведено відсутність у учасників правочинів № 80/FАА-82/FАА/3/П та № 83/FАА/3/П наміру створити юридичні наслідки, а отже і відсутні підстави для визнання оскаржуваних договорів недійсними.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується у повному обсязі, з огляду на наступне.

Судовим розглядом встановлено, що 27 грудня 2017 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «УМК» укладено договір № 80/FАА-82/FАА/3/П відступлення прав за договором поруки.

Відповідно до умов вищезазначеного договору № 80/FАА-82/FАА/3/П укладено про наступне: оскільки Цедент, з однієї сторони, та Цесіонарій, з іншої сторони, уклали:

Договір факторингу № 80/FАА від 20 листопада 2017 року про відступлення права вимоги по Кредитному договору про надання мультивалютної кредитної лінії №0 від 03 травня 2007 року, з усіма змінами та доповненнями до нього, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТОСЕРВІС-Т» та Цедентом;

Договір факторингу № 81/FAA від 20 листопада 2017 року про відступлення права вимоги по Кредитному договору про надання мультивалютної кредитної лінії №0 від 03 травня 2007 року, з усіма змінами та доповненнями до нього, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТО-ХОЛДІНГ» та Цедентом;

Договір факторингу № 82/FAA від 20 листопада 2017 року про відступлення права вимоги по Кредитному договору про надання мультивалютної кредитної лінії №0 від 03 травня 2007 року, з усіма змінами та доповненнями до нього, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер-Авто» та Цедентом;

далі за текстом - «Договори Факторингу» та «Кредитні Договори» відповідно; ТОВ «АВТОСЕРВІС-Т», ТОВ «АВТО-ХОЛДІНГ», ТОВ «Інтер-Авто», далі разом іменуються - «Боржник».

Оскільки, для забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеними Кредитними договорами, між Цедентом та ОСОБА_1 було укладено Договір поруки № П/05-07 від 29 травня 2007 року; оскільки, Цесіонарій бажає набути усі та будь-які права Цедента за вищезазначеним Договором поруки у відповідності до умов Договорів Факторингу, а Цедент бажає відступити Цесіонарію такі права;

Сторони уклали цей Договір про наступне:

Пунктом 1.1. вищезазначеного договору встановлено, що на підставі та керуючись Договорами Факторингу, Цедент відступає Цесіонарію всі права за Договором поруки, укладеним для забезпечення виконання зобов'язань Боржника за Кредитними Договорами, який наведено у Додатку 1 до цього Договору (далі - «Договір Забезпечення»), а Цесіонарій набуває такі права.

Пунктом 1.2. вищезазначеного договору передбачено, що права, які Цедент відступає Цесіонарію відповідно до умов цього Договору включають усі та будь-які права, які належать Цеденту на підставі Договору Забезпечення, включаючи, але не обмежуючись:

Пунктом 1.2.1. право вимагати суми, належні до сплати Боржником за відповідними Кредитними Договорами, від поручителя Боржника за договором поруки (включаючи основну суму боргу, прострочені та строкові проценти, пеню, штрафи та будь-які інші санкції за порушення умов Кредитних Договорів);

Пунктом 1.2.2. будь-які інші права, передбачені для Цедента за Договором Забезпечення.

Позивач був повідомлений про відступлення права вимоги 22 січня 2018 року.

Як на підставу своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилається на порушення відповідачами положень статей 202, 512, 514 ЦК України при укладанні оспорюваних правочинів, а саме те, що на момент переходу прав ПАТ «УкрСиббанк» (як первісного кредитора) до ТОВ «УМК» (як нового кредитора) права за договором поруки відносно ОСОБА_1 були відсутні, так як вони припинені за рішенням суду, що вступило в законну силу. Крім того, позивач вважав, що оспорювані правочини є фіктивними, оскільки вони вчинені без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цими правочинами, у зв'язку з припиненням зобов'язань позивача за договором поруки № П/05-07 від 29 травня 2007 року.

Такі доводи ОСОБА_1 та його представника колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 234 ЦК передбачено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин. сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Як вбачається зі змісту договору № 80/FАА-82/FАА/3/П відступлення прав за договором поруки від 27 грудня 2017 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «УМК», були передбачені умови реалізації відступленого права, зокрема:

Пунктом 1.2.3 Укладенням цього Договору Цедент безумовно, безвідклично і остаточно відступає Цесіонарієві з дати укладення цього Договору усі та будь-які існуючі та можливі права вимоги за недоговірними зобов'язаннями Боржника та будь-яких пов'язаних із ним осіб (включаючи вимоги щодо відшкодування будь-якої шкоди, та вимоги, що можуть бути пред'явлені в майбутньому), що виникли та/або виникнуть з Договору Забезпечення або у зв'язку з ним, як до сторін Договору Забезпечення, так і будь-яких третіх сторін, включаючи (без обмеження) всі вимоги у зв'язку з наданням неправдивої інформації, шахрайством та злочинною змовою, і незалежно від того, чи права вимоги регулюються законодавством та/або юрисдикцією України, законодавством та/або юрисдикцією Англії або будь-якою іншою системою права.

Пунктом 1.3. Цесіонарій набуває Права з Дати Набрання Чинності даного договору (як цей термін визначено в цьому Договорі) (далі - «Відступлення»).

Пунктом 1.4. Сторони погодили, що Права відступаються Цесіонарію в обсязі та на умовах, що існували на дату Відступлення. До Цесіонарія разом з Правами переходять усі права вимоги, що пов'язані з Правами (зокрема, але не обмежуючись, право вимоги відшкодування витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення; витрат на утримання і збереження предмета обтяження; витрат на страхування; збитків, завданих порушенням основного зобов'язання чи умов Договору Забезпечення), передбачені Договором Забезпечення та чинним законодавством України.

Пунктом 1.5. Цесіонарій цим підтверджує, що він повідомлений Цедентом про всі судові провадження, що існували на дату укладення цього Договору, відносно поруки, щодо якої кладений Договір Забезпечення. Та це жодним чином не впливає на волевиявлення Цесіонарія класти цей Договір та отримати Права вимога до Боржника.

Пунктом 1.6. Цесіонарій цим підтверджує, що він повідомлений Цедентом про Рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 листопада 2013 року у справі № 2-1133/12, яким було відмовлено Цеденту у задоволенні його лозову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором поруки № П 05-07 від 29 травня 2007 року, та задоволено зустрічні позови ОСОБА_1 і ОСОБА_4 та визнано припиненими Договір поруки № П/05-07 від 29 травня 2007 року та Договір поруки № С/05-07 від 29 травня2007 року. А також про Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 06 січня 2014 року та Ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 лютого 2014 року, якими вищезазначене рішення залишено без змін. Постановами Верховного Суду України № 6-32цс14 від 10 вересня 2014 року та № 6-2662цс15 від 20 квітня 2016 року Цеденту відмовлено у задоволенні заяв про перегляд ухвали ВССУ від 05 лютого 2014 року.

Пунктом 1.7. Цесіонарій погоджується, що Цедент не відповідає за дійсність Прав за Договором поруки, оскільки Договір поруки визнаний припиненим Рішенням Печерського районного суду м. Києва, а також не відповідає за виконання поручителем Боржника своїх зобов'язань за Договором поруки, та це жодним чином не впливає на волевиявлення Цесіонарія укласти цей Договір та отримати Права вимоги до Боржника.

Пунктом 1.8. Цесіонарій усвідомлює та погоджується, що реалізувати Права, які Цедент відступає Цесіонарію відповідно до умов цього Договору, можливо виключно у випадку перегляду судами судових рішень, зазначених у п. 1.6., цього Договору, або у випадку добровільного виконання поручителем Договору поруки.

Вищезазначений договір підписаний та скріплений печатками обох сторін.

Крім того, умовами договору № 83/FAA/3/П відступлення прав за договором поруки від 27 грудня 2017 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «УМК», також передбачені умови реалізації відступленого права, зокрема:

Пунктом 1.1. встановлено, що на підставі та керуючись Договором Факторингу, Цедент відступає Цесіонарію всі права за Договором поруки, укладеним для забезпечення виконання зобов'язань Боржника за Кредитним Договором, який наведено у Додатку 1 до цього Договору (далі - «Договір Забезпечення»), а Цесіонарій набуває такі права.

Пунктом 1.2. передбачено, що Права, які Цедент відступає Цесіонарію відповідно до умов цього Договору (далі - «Права»), включають усі та будь-які права, які належать Цеденту на підставі Договору Забезпечення, включаючи, але не обмежуючись:

Пунктом 1.2.1 передбачено право вимагати суми, належні до сплати Боржником за відповідним Кредитним Договором, від поручителя Боржника за договором поруки (включаючи основну суму боргу, прострочені та строкові проценти, пеню, штрафи та будь-які інші санкції за порушення умов Кредитного Договору);

Пунктом 1.2.2. передбачено будь-які інші права, передбачені для Цедента за Договором Забезпечення.

Пунктом 1.2.3 передбачено, що укладенням цього Договору Цедент безумовно, безвідклично і остаточно відступає Цесіонарієві з дати укладення цього Договору усі та будь-які існуючі та можливі права вимоги за недоговірними зобов'язаннями Боржника та будь-яких пов'язаних із ним осіб (включаючи вимоги щодо відшкодування будь-якої шкоди, та вимоги, що можуть бути пред'явлені в майбутньому), що виникли та/або виникнуть з Договору Забезпечення або у зв'язку з ним, як до сторін Договору Забезпечення, так і будь-яких третіх сторін, включаючи (без обмеження) всі вимоги у зв'язку з наданням неправдивої інформації, шахрайством та злочинною змовою, і незалежно від того, чи права вимоги регулюються законодавством та/або юрисдикцією України, законодавством та/або юрисдикцією Англії або будь-якою іншою системою права.

Пунктом 1.3. передбачено, що Цесіонарій набуває Права з Дати Набрання Чинності даного договору (як цей термін визначено в цьому Договорі нижче) (далі - «Відступлення»),

Пунктом 1.4. передбачено, що сторони погодили, що Права відступаються Цесіонарію в обсязі та на умовах, що існували на дату Відступлення. До Цесіонарія разом з Правами переходять усі права вимог и, що пов'язані з Правами (зокрема, але не обмежуючись, право вимоги відшкодування витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення; витрат на утримання і збереження предмета обтяження; витрат на страхування; збитків, завданих порушенням основного зобов'язання чи умов Договору Забезпечення), передбачені Договором Забезпечення та чинним законодавством України.

Пунктом 1.5. визначено, що Цесіонарій цим підтверджує, що він повідомлений Цедентом про всі судові провадження, що існували на дату укладення цього Договору, відносно поруки, щодо якої укладений Договір Забезпечення. Та це жодним чином не впливає на волевиявлення Цесіонарія укласти цей Договір та отримати Права вимоги до Боржника.

Пунктом 1.6 визначено, що Цесіонарій цим підтверджує, що він повідомлений Цедентом про Рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 листопада 2013 року у справі № 2-1133/12, яким було відмовлено Цеденту у задоволенні його лозову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором поруки № П/05-07 від 29 травня 2007 року, та задоволено зустрічні позови ОСОБА_1 і ОСОБА_4 та визнано припиненими Договір поруки № П/05-07 від 29 травня 2007 року та Договір поруки № С/05-07 від 29 травня 2007 року. А також про Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 06 січня 2014 року та Ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 лютого 2014 року, якими вищезазначене рішення залишено без змін. Постановами Верховного Суду України № 6-32цс14 від 10 вересня 2014 року та № 6-2662цс15 від 20 квітня 2016 року Цеденту відмовлено у задоволенні заяв про перегляд ухвали ВССУ від 05 лютого 2014 року.

Пунктом 1.7. передбачено, що Цесіонарій погоджується, що Цедент не відповідає за дійсність Прав за Договором поруки, оскільки Договір поруки визнаний припиненим Рішенням Печерського районного суду м. Києва, а також не відповідає за виконання поручителем Боржника своїх зобов'язань за Договором поруки, та це жодним чином не впливає на волевиявлення Цесіонарія укласти цей Договір та отримати Права вимоги до Боржника.

Пунктом 1.8. визначено, що Цесіонарій усвідомлює та погоджується, що реалізувати Права, які Цедент відступає Цесіонарію відповідно до умов цього Договору, можливо виключно у випадках перегляду судами судових рішень, зазначених у п.1.6 цього договору, або у випадку добровільного виконання поручителем договору поруки.

Вищезазначений договір підписаний та скріплений печатками обома сторонами.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що сторонами договорів № 80/FАА-82/FАА/3/П та № 83/FАА/3/П, а саме ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «УМК» при їх укладенні було дотримано вимоги щодо змісту та форми правочину, в договорах зазначено, що цесіонарій підтверджує, що він повідомлений цементом про всі судові провадження, що існували на дату укладення цього договору, відносно поруки, щодо якої укладений договір забезпечення. Та це жодним чином не впливає на волевиявлення цесіонарія укласти цей договір та отримати права вимоги до боржника, а тому підстав для визнання їх недійсними не вбачає.

В той же час, колегія суддів приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 не надано доказів які саме цивільні права та інтереси позивача порушені (не визнані чи оспорені) при укладенні оспорюваних договорів та необґрунтовано належними доказами в чому саме полягає фіктивність договорів, кого із учасників правочину введено в оману, який та в чому саме полягає умисел учасників правочину, тощо.

Згідно частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 є необґрунтованими і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності рішення суду першої інстанції.

За результатами розгляду апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 суд апеляційної інстанції відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення з підстав, передбачених статтею 375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складене 24 вересня 2018 року.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді І.О. Бровченко

А.І. Колтунова