№ 2-102/11 провадження 2-зз/201/90/18
УХВАЛА

21 вересня 2018 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

за участі секретаря Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 і ОСОБА_2 Пламена Методієва до ОСОБА_1 про виконання договору позики, стягнення суми боргу та судових витрат, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 і ОСОБА_3 2 липня 2007 року звернулися до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про виконання договору позики, стягнення суми боргу та судових витрат, позовні вимоги доповнювалися і уточнювалися.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2007 року було вжито заходи забезпечення позову: накладено арешт шляхом заборони проводити будь-які дії: купівля-продаж, дарування, застава, міна, оренда та ін. стосовно квартири № 75 корпусу 1 будинку № 35-б по вул. Дзержинського м. Дніпропетровська, що зареєстрована за відповідачем ОСОБА_1 до розгляду справи по суті та накладено арешт шляхом заборони проводити будь-які дії: купівля-продаж, дарування, застава, міна, оренда та ін. стосовно автомобіля НОМЕР_1, зареєстрованого 21 грудня 2005 року на ОСОБА_1 до розгляду справи по суті.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 9 червня 2011 року в задоволені позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про виконання договору позики, стягнення суми боргу та судових витрат, було відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2011 року апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 було задоволено частково, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 9 червня 2011 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 та ОСОБА_3 було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 загальну суму боргу еквівалентну 28000 доларів США 223440 грн., 3 % річних 66925,68 грн., а всього 290365, 68 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 1414 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. В іншій частині позову було відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2012 року касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2011 року залишено без змін.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2012 року скасовано частково заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2007 року, а саме: арешт шляхом заборони проводити будь-які дії: купівля-продаж, дарування, застава, міна, оренда та ін. стосовно автомобіля НОМЕР_1, зареєстрованого 21 грудня 2005 року на ОСОБА_1 до розгляду справи по суті.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2016 року скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2007 року, а саме: арешт шляхом заборони проводити будь-які дії: купівля-продаж, дарування, застава, міна, оренда та ін. стосовно квартири № 75 корпусу 1 будинку № 35-б по вул. Дзержинського м. Дніпропетровська, що зареєстрована за відповідачем ОСОБА_1 до розгляду справи по суті.

ОСОБА_1 11 вересня 2018 року звернувся до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову.

Частиною 1 стаття 158 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше пяти днів з дня надходження його до суду.

Особи, які брали участь у справі, у судове засідання не зявилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому з урахувань зазначеного суд вважає можливим розглядати питання про скасування заходів забезпечення позову за відсутності цих осіб.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Перевіривши матеріали справи та клопотання, суд вважає за необхідне в задоволенні клопотання відмовити, оскільки ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2012 року скасовано частково заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2007 року, а саме: арешт шляхом заборони проводити будь-які дії: купівля-продаж, дарування, застава, міна, оренда та ін. стосовно автомобіля НОМЕР_1, зареєстрованого 21 грудня 2005 року на ОСОБА_1 до розгляду справи по суті, а ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2016 року скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2007 року, а саме: арешт шляхом заборони проводити будь-які дії: купівля-продаж, дарування, застава, міна, оренда та ін. стосовно квартири № 75 корпусу 1 будинку № 35-б по вул. Дзержинського м. Дніпропетровська, що зареєстрована за відповідачем ОСОБА_1 до розгляду справи по суті. Зазначені судові рішення у встановленому законом порядку набрали законної сили, а тому з урахуванням вище наведеного заходи забезпечення позову, які було вжито судом під час розгляду справи, були скасовані і на даний час по цій справі відсутні будь-які вжиті судом заходи забезпечення позову, в звязку з чим у суду відсутня можливість та передбачені законом підстави щоб скасувати заходи забезпечені позову, які вже було скасовано.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що клопотання є немотивованим та необґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Не може суд прийняти до уваги будь-які заперечення інших осіб щодо зазначеного, оскільки вони спростовуються вищенаведеним, не ґрунтуються на фактичних даних та обєктивно нічим не підтверджені.

За таких обставин суд приходить до висновку про необґрунтованість вказаного клопотання, оскільки воно не ґрунтується на вимогах закону та відсутні передбачені законом підстави для його задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 261 ЦПК України ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 158, 258, 259, 260-261, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 і ОСОБА_2 Пламена Методієва до ОСОБА_1 про виконання договору позики, стягнення суми боргу та судових витрат - відмовити.

Ухвала набрала законної сили 21 вересня 2018 року.

Ухвалу може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя О.А Антонюк