Ухвала

18 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 188/212/16-ц

провадження № 61-44143ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2017 року, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2017 року та постанову Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 16 листопада 2013 року на автодорозі Знаменка-Луганськ-Ізваріно сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю мотоцикла ІЖ-Юпітер, яким керував ОСОБА_2, та належного йому автомобіля ВАЗ-НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, внаслідок якої його автомобіль зазнав механічних пошкоджень. Вартість матеріального збитку складає 46 670,65 грн Постановою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області (від 05 лютого 2014) року за фактом ДТП ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення. Посилаючись на вищевикладене, позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог та у зв'язку із продажем вказаного автомобіля за 10 000 грн, просив суд стягнути з відповідача майнову шкоду у розмірі 36 670,65 грн.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 36 670,65 грн, яка визначена виходячи із вартості автомобіля (46 670,60 грн) на день ДТП з урахуванням його пробігу. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2017 року рішення суду першої інстанції змінено, зменшено суму завданої майнової шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 36 670,65 грн до 27 790 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2017 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2017 року.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду України із заявою про її перегляд в порядку, передбаченому цивільним процесуальним кодексом України в редакції, що діяла на момент звернення із заявою.

З набранням чинності Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На підставі положень пункту 1 розділу XIII Перехідних положень цивільного процесуального кодексу України у новій редакції зазначену заяву разом зі справою було передано до Верховного Суду.

Постановою Верховного Суду від 25 липня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2017 року залишено без задоволення у зв'язку з відсутністю неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права.

12 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою та просив скасувати рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2017 року, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2017 року та постанову Верховного Суду від 25 липня 2018 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 394 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення касаційної скарги цієї особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Враховуючи, що у цій справі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2017 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2017 року, а постановою Верховного Суду від 25 липня 2018 року заяву про перегляд зазначеної ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ залишено без задоволення така скарга в силу положення пункту 3 частини другої статті 394 ЦПК України не підлягає повторному розгляду.

За таких обставин у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись пунктами 1 та 3 частини другої статті 394 та статтею 389 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2017 року, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2017 року та постанову Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко