Справа № 500/6236/15-ц
Провадження № 6/500/8/18
УХВАЛА
Іменем України

07 червня 2018 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючої судді Грубіян Л.І.,
при секретарі Івановій Л.П.,
за участю державного виконавця Аргірова Р.Д.
представник ОСОБА_1 ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Ізмаїлі Одеської області подання державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визначення частки майна боржника набутого подружжям за час шлюбу та отримання дозволу на звернення стягнення.

ВСТАНОВИВ:
Державний виконавець Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі за текстом ВДВС) Аргіров Р.Д. звернувся до суду з поданням про визначення частки майна боржника набутого подружжям за час шлюбу та отримання дозволу на звернення стягнення, в обґрунтування якого вказав, що на виконанні у відділі знаходиться виконавче провадження №54198935 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу на загальну суму урахування виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій 308 744,37 грн., по двом виконавчим листам № 500/6236/15-ц виданих 03.02.2017 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області.
Виконавчі провадження №№ 54156979, 54156893 відкрито 16.06.2017 року, в яких зазначено про необхідність стягнути з боржника виконавчий збір. Постанови про відкриття виконавчого провадження надіслані боржнику рекомендованим листом.
16.06.2017 року державним виконавцем винесена постанова про об`єднання виконавчого провадження.
16.06.2017 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна та зареєстровано у відповідних держреєстрах.
Вжитими заходами ВДВС належне боржнику рухоме та нерухоме майно не встановлено.

Суд вважає, що подання державного виконавця не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі знаходиться виконавче провадження №54198935 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу на загальну суму 308 744,37 грн., по двом виконавчим листам № 500/6236/15-ц виданих 03.02.2017 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.11.2016 року було відмовлено позивачу в частині стягнення суми з відповідача ОСОБА_4 , оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази про використання ОСОБА_3 одержаних коштів за договором позики на потреби сім`ї, а також відсутні будь-які письмові докази про надання згоди дружини на укладення договору.

Боржник ОСОБА_3 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом також встановлено той факт, що відповідно до відповіді Ізмаїльського міськрайонного відділу ДРАЦ 27.07.2002 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб.
Статтею 443 ЦПК України передбачено, що питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця чи приватного виконавця.

Відповідно до ч.2 ст.60 Сімейного кодексу України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічна позиція наведена в ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України.

Разом з тим, за змістом п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Крім того, з правових позицій Верховного Суду України, зокрема по справі №6-2641цс15 від 16 грудня 2015 року, вбачається, що статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти, за які та ким майно було набуте (джерело набуття).

У зв`язку з викладеним, уразі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Разом з тим, Державний виконавець Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, не надав належних доказів на підтвердження майнової участі боржника у придбанні спірного майна, а тому, підстави для визначення його частки у такому майні відсутні.

Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що спірні 3/4 частки квартири у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі - продажу від 26.03.2013 року № 299 та транспортний засіб «FORDGRANADA», д/н НОМЕР_1 не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому відсутні підстави для визначення частки ОСОБА_3 у зазначеному майні.

Приймаючи до уваги вищевикладене суд приходить до висновку що в задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись, ст.443 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні подання державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визначення частки майна боржника набутого подружжям за час шлюбу та отримання дозволу на звернення стягнення - відмовити.

Суддя: Л.І.Грубіян