Номер провадження 2/331/978/2018
06.09.2018 р. м. Запоріжжя
Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого - судді Антоненко М.В.
при секретарі Андрієнко С.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -
ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, в якому вказує на те, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року у неї народилася донька - ОСОБА_3, що підтверджується Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2. При реєстрації народження дитини ОСОБА_2 - Відповідач визнав своє батьківство та саме він записаний у свідоцтві про народження батьком дитини. Через пів року після народження доньки, сторони припинили фактичні шлюбні відносини та з травня 2014 року відповідач не надавав фінансової допомоги на утримання дитини.
Позивач у своїй позовній заяві зазначила, що відповідач ухиляється від належного виконання батьківських обов'язків, за останній рік жодного разу не провідував доньку, не цікавився її здоров'ям, навчанням у дитячому садку, батько дитини ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, добровільно про сплату аліментів домовитися з відповідачем не вдається.
Дитина залишилася проживати разом з позивачкою, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання № 04-26/1-4250 від 07 травня 2018 року. Усі обов'язки щодо утримання та виховання вона несе самостійно, а також самостійно, власними силами, намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати свою неповнолітню доньку, а також виконувати всі інші обов'язки, покладені на неї законом та необхідні для належного утримання дитини.
Угоди про добровільну сплату аліментів з відповідачем не досягнуто. Стан здоров'я та матеріальне становище відповідача дозволяє утримувати свою неповнолітню доньку.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Всупереч таким вимогам закону, відповідач, який проживає окремо від дитини, ухиляється від виконання свого обов'язку щодо її утримання, оскільки з моменту припинення відносин з позивачкою, матеріально своїй донці не допомагає, участі у її вихованні не приймає та не виконує жоден із тих обов'язків, які покладені на нього законом як на батька дитини.
Суд призначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України: стану здоров'я і матеріального становища одержувача аліментів і платника аліментів: наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка та дружини, батьків, дочки, сина тощо.
Наскільки їй відомо відповідач працює неофіційно, аліменти нікому не платить стягнень по виконавчим документам, з відповідача не проводиться, батьки на його утриманні не перебувають.
Відповідач, на переконання позивачки має сплачувати аліменти на утримання спільної дитини 3 500,00 грн. Вказана сума розрахована виходячи з мінімальних потреб дитини та витрат на підтримання її здоров'я та його поліпшення, оскільки донька є дитиною-інвалідом (має діагноз - аутичний синдром, ЗПР), що підтверджується копією медичного висновку № 566 від 21 грудня 2017 року, оскільки соціальної допомоги від держави не вистачає на повний курс лікування.
Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошей сумі.
Відповідач не отримує регулярного офіційного доходу у вигляді заробітної плати за трудовим договором або ж прибутку від здійснення господарської діяльності, зареєстрованого суб'єкта господарювання (юридичної особи чи фізичної особи-підприємця), що не дає можливості визначити розмір частки від його заробітку, який можливо офіційно підтвердити, - що є тими істотними обставинами, які надають підстави суду, згідно ч. 1 ст. 184 СК України, визначити аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Посилаючись на вищенаведені обставини, ОСОБА_1 просить суд ухвалити рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1), що зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1, на її користь на утримання доньки ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_6 р.н.) у розмірі 3500 грн. щомісяця, починаючи стягувати з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.
В судове засідання представник позивача ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_5 надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. На позовних вимогах наполягав. Просив суд задовольнити позов у повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує.
За клопотанням представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив.
Згідно зі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином, повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв'язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося.
Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Фактичні обставини справи підтверджуються письмовими доказами, вивченим та оголошеними в судовому засіданні: копією свідоцтва НОМЕР_2 про народження ОСОБА_3; копією довідки про реєстрацію місця проживання № 04-26/1-4250 від 07 травня 2018 року; копією медичного висновку № 566 від 21 грудня 2017 року.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифіковану постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до ст. 27 цієї Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч. 3 статті 181 СК України , за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина;
3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч.-ч. 1, 2 статті 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.
Оцінюючи здобуті в судовому засіданні докази, в їх сукупності, стан здоров'я дитини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є доведеними та обґрунтованими, в зв'язку з чим позов підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 77, 78, 80, 81, 141, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН: НОМЕР_1, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, у розмірі 3500,00 грн. (три тисячі п'ятсот) гривень 00 копійок щомісяця, починаючи стягнення з 14.05.2018 року та до досягнення дитиною повноліття.
Рішення в частині суми платежу за один місяць, відповідно до ст. 430 ч. 1 п.1 ЦПК України, допустити до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п. п. 15.5 п.15 ч. 1 Розділу ХШ «Перехідні Положення» ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя : М.В. Антоненко