Справа № 161/635/17 Головуючий у 1 інстанції: Гринь О.М.
Провадження № 22-ц/773/923/18 Категорія: 27 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів Русинчука М.М., Осіпука В.В.,

з участю секретаря - Лимаря Р.С.,

позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 червня 2018 року

В С Т А Н О В И В :

17 січня 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з даним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 28 жовтня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №А00/3617/11 (далі - Кредитний договір), відповідно до умов якого банк надав, а позичальник прийняв кредит у розмірі 350 000 грн. із цільовим призначенням - для придбання нерухомого майна, з датою остаточного повернення кредиту - до 25 жовтня 2021 року. Того ж дня між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 укладено та нотаріально посвідчено Договір іпотеки №А00/3617/11, відповідно до умов якого для забезпечення повного і своєчасного виконання іпотекодавцем боргових зобов'язань, іпотекодавець надав іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно. Предметом іпотеки є житловий будинок, загальною площею 110,6 кв.м та житловою площею 53,8кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до п. 3.2.1 іпотечного договору, в іпотеку також було надано земельну ділянку, на якій знаходиться вищевказаний будинок, загальною площею 0,1200 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану в селі Боратин Луцького району Волинської області. 04 червня 2013 року в зв'язку з тривалим невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 укладено Додатковий договір № 1 до Кредитного договору №А00/3617/11 від 28 листопада 2011 року. Відповідно до умов даного договору сторони домовились, що позичальник 04 червня 2013 року зобов'язується погасити боргові зобов'язання в розмірі 320 000 грн. За умови належного виконання позичальником умов Кредитного договору та додаткового договору, сторони договору домовились, що банк здійснює анулювання боргу в розмірі 57 426 грн. і позичальник буде вважатись таким, що погасив боргові зобов'язання перед банком в повному обсязі. Однак, відповідач не виконала своїх зобов'язань, не погасила борг у зазначений день. Того ж дня, на прохання відповідача, ОСОБА_2 сплатив на користь ПАТ «ОТП Банк» 320 000 грн., чим погасив борг ОСОБА_4 перед банком в повному обсязі. У зв'язку з цим, 04 червня 2013 року між ПАТ «ОТП Банк», ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено два тристоронні договори: договір відступлення права вимоги за Кредитним договором № А00/3617/11 від 28 листопада 2011 року та нотаріально посвідчений Договір про відступлення права вимоги за Договором іпотеки № А00/3617/11 від 28 листопада 2011 року. Набувши прав кредитора у зобов'язаннях ОСОБА_4 за кредитним та іпотечним договорами, 05 червня 2013 року ОСОБА_2 повідомив відповідача про необхідність повернення боргу у тридцятиденний термін із дня отримання вимоги. Вказану вимогу відповідач проігнорувала та не здійснила жодних платежів в рахунок погашення боргу.

В обґрунтування визначення розміру заборгованості позивач зазначає, що основна сума з аборгованості за Кредитним договором становить 320 000 грн. На підставі пп. 4.1.1 Кредитного договору, з урахуванням строків позовної давності, нарахована пеня в розмірі 1% від суми несвоєчасного виконання боргових зобов'язань за кожен день прострочки, що становить 1 168 000,00 грн. Окрім того, згідно пп. 4.1.2 Кредитного договору за прострочення виконання зобов'язань понад 15 днів позичальник додатково сплачує штраф у розмірі 0,01 % від суми прострочених боргових зобов'язань, але не менше 25 грн., а згідно пп. 4.1.3 Кредитного договору за прострочення виконання зобов'язань понад 30 днів позичальник додатково сплачує штраф у розмірі 0,02 % від суми прострочених боргових зобов'язань, але не менше 50 грн. Таким чином, сума штафних санкцій становить 96 грн. Нарахування процентів за користування кредитом позивачем здійснено у відповідності до ст. 1048 ЦК України, що склало 365 865,80 грн. Також позивачем визначено інфляційні втрати, що за його розрахунком становлять 282 768,46 грн. та три відсотки річних - 28 826,30 грн. Загальна сума заборгованості ОСОБА_4 становить 2 165 556,56 грн.

З врахуванням наведеного та заяви про зміну предмету позову, просив стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 заборгованість за Кредитним договором № А00/3617/11 від 28 листопада 2011 року, Додатковим договором № 1 від 04 червня 2013 року в розмірі 2 165 556,56 грн. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ОСОБА_2 в розмірі 2 165 556,56 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок, загальною площею 110,6 кв.м та житловою площею 53,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Дехтярук І.В. 28 жовтня 2011 року за реєстровим номером № 5150; та земельну ділянку, загальною площею 0,1200 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, що розташована в селі Боратин Луцького району Волинської області та належить ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Дехтярук І.В.. 28 жовтня 2011 року за реєстровим номером 5149, шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, встановивши початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 червня 2018 року позов задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованість в сумі 1 799 690 гривень 76 копійок.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за Кредитним договором № А00/3617/11 від 28 жовтня 2011 року в сумі 1 799 690 гривень 76 копійок, звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 28 жовтня 2011 року № А00/3617/11, посвідченим приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Дехтярук І.В., зареєстрованим в реєстрі за № 5152: житловий будинок (А-1), загальна площа 110,6 кв.м., житлова площа 53,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; земельну ділянку площею 0,1200 га, що розташована в АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, які належить ОСОБА_4 на праві власності, визначивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки згідно Закону України «Про виконавче провадження» з початковою ціною продажу предмету іпотеки, встановленою на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати у сумі 8000 гривень 00 копійок.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 просив залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, покликаючись, що оскаржуване рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду змінити з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № А00/3617/11, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в розмірі 350 000 грн. із цільовим призначенням - для придбання нерухомого майна. Сума першочергового внеску - 42,07 % від вартості нерухомого майна у відповідності до Договору купівлі-продажу або інвестиційного договору чи від вартості Товарів/Послуг у відповідності до договору купівлі-продажу чи іншого правочину. Дата остаточного повернення кредиту - 25 жовтня 2021 року.

28 жовтня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 укладено Договір іпотеки №А00/3617/11, предметом якого є нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 110,6 кв.м та житловою площею 53,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до п. 3.2.1 іпотечного договору, в іпотеку також було надано земельну ділянку, на якій знаходиться вищевказаний будинок, загальною площею 0,1200 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану в селі Боратин Луцького району Волинської області (а.с. 15-18). Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Дехтярук І.В., зареєстровано в реєстрі за № 5152.

04 червня 2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 укладено Додатковий договір до Кредитного договору № А00/3617/11 від 28 жовтня 2011 року, відповідно до якого ОСОБА_4 зобов'язалась погасити боргові зобов'язання в розмірі 320 000 грн. За умови належного виконання позичальником умов Кредитного договору та додаткового договору, сторони домовились, що банк здійснює анулювання боргу в розмірі 57 426 грн. і позичальник буде вважатись таким, що погасив боргові зобов'язання перед банком в повному обсязі (а.с. 14).

Крім того, 04 червня 2013 року між ПАТ «ОТП Банк», ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір про відступлення права вимоги за Кредитним договором № А00/3617/11 від 28 жовтня 2011 року. Зі змісту даного договору слідує, що ОСОБА_2 станом на 04 червня 2013 року сплатив в повному обсязі ПАТ «ОТП Банк» суму в розмірі 320 000 грн., з огляду на що до ОСОБА_2 перейшли права кредитора за Кредитним договором (а.с. 22).

З копії договору про відступлення права вимоги за Договором іпотеки №А00/3617/11 від 28 жовтня 2011 року, укладеного 04 червня 2013 року між ПАТ «ОТП Банк», ОСОБА_2 та ОСОБА_4, встановлено, що ПАТ «ОТП Банк» передає та відступає ОСОБА_2 сукупність прав, належних первісному кредитору за Договором забезпечення, включаючи, але не обмежуючись, право стягнення на заставне майно. За цим договором новому кредитору переходять всі права первісного кредитора як сторони за Договором забезпечення в обсягах та на умовах, що існують на момент набрання чинності цим договором та відповідно до норм чинного законодавства (а.с.23). Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Дехтярук І.В., зареєстровано в реєстрі за № 1644.

Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), згідно з ст. 514 вказаного Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Таким чином, до ОСОБА_2 перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до відповідача за кредитним договором № №А00/3617/11 від 28 жовтня 2011 року та Договором іпотеки №А00/3617/11 від 28 жовтня 2011 року.

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Пунктом 1 ст. 1054 ЦК України, встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Судом також встановлено, що 05 червня 2013 року відповідач була ознайомлена з письмовою вимогою ОСОБА_2 про усунення порушень, за змістом якої позивач, у відповідності до ст. 35 Закону України «Про іпотеку», повідомляє відповідача про необхідність повернення боргу у тридцятиденний термін із дня отримання вимоги.

Заперечення відповідача щодо неотримання даної вимоги та підробку її підпису, який проставлено у верхньому лівому куті, спростовується висновком експерта № 57 від 16 квітня 2018 року, наданого за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи. Експертизою встановлено, що підписи від імені ОСОБА_4 в лівому верхньому куті лицевої сторони двох примірників Повідомлення про зміну кредитора у зобов'язанні за кредитним договором №А00/3617/11 від 28 жовтня 2011 року та договором іпотеки №А00/3617/11 від 28 жовтня 2011 року - виконані ОСОБА_4 Підпис від імені ОСОБА_4 в лівому верхньому куті лицевої сторони Вимоги про усунення порушень від 05 червня 2013 року - виконаний ОСОБА_4 (а.с. 148-154).

Отже, відповідач порушила умови Кредитного договору, не виконувала зобов'язання здійснити погашення суми кредиту та відсотків за користування кредитними коштами в обумовлені кредитним договором строки, через що утворилася заборгованість за кредитним договором, яка підлягає стягненню на користь позивача.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 16 січня 2017 року загальна сума заборгованості за Кредитним договором становить 2 165 556,56 грн., з яких 320 000 грн. - сума основного боргу; 1 168 00,00 грн. - сума пені, згідно Договору; 96,00 грн. - штраф; 365865,80 грн. - проценти за користування чужими коштами; 282768,46 грн.- інфляційні втрати; 28 826,30 грн. - три відсотки річних.

Разом з тим судом встановлено, що здійснений позивачем розрахунок заборгованості по процентах за користування кредитними коштами не відповідає умовам Кредитного договору, а визначений на рівні облікової ставки Національного банку України відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, а тому суд прийшов до висновку про відмову в позові в частині стягнення нарахованих таким чином відсотків за користування кредитом.

Рішення в цій частині не оскаржується, а тому не переглядається апеляційним судом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок заборгованості в частині визначення суми основного боргу, інфляційних втрат та трьох відсотків річних є таким, що відповідає умовам Кредитного договору та Закону, а також визнається стороною відповідача під час розгляду справи в апеляційному суді.

Враховуючи наведене суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що оскільки ОСОБА_6 в порушення вищезазначених правових норм та умов кредитного договору належним чином не виконала своїх зобов'язань за кредитним договором, а тому заборгованіст ь, яка виникла за даним договором та сума штрафних санкцій підлягають стягненню з відповідача в користь позивача.

Однак, задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором, суд не звернув уваги на ту обставину що розмір пені значно перевищує суму заборгованості за кредитним договором.

Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України - пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем нарахована сума пені складає 1 168 00,00 грн. при заборгованості по тілу кредиту 320 000 грн.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина 3 статті 551 ЦК України).

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь в зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Враховуючи те, що розмір пені значно перевищує розмір заподіяних невиконанням зобов'язання збитків, виходячи з принципу розумності та справедливості судова колегія вважає, що розмір пені слід зменшити до 320 000 грн., що є співмірним із сумою заборгованості по тілу кредиту та в силу вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України є самостійною підставою для зменшення розміру пені.

Разом з тим, розмір загальної заборгованості за кредитним договором також підлягає зміні внаслідок зменшення розміру пені, а тому з відповідача в користь позивача слід стягнути 951 594 грн. 76 коп. заборгованості за кредитом.

Крім того, звертаючись до суду з даним позовом позивач обрав спосіб захисту порушених прав кредитодавця щодо виконання позичальником грошових зобов'язань, забезпечених іпотекою, та просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Згідно з ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

У разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку», резолютивна частина рішення суду повинна відповідати вимогам статей 38, 39 Закону та положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України, і в ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Частиною 2 ст. 43 Закону України «Про іпотеку» визначено, що початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.

Разом з тим, відповідно до ст.ст. 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.

Велика Палата Верхового Суду в постанові від 21 березня 2018 року (справа № 235/3619/15-ц) дійшла висновку про те, що у спорах цієї категорії, лише не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення, та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки і визначив спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки згідно Закону України «Про виконавче провадження» з початковою ціною продажу предмету іпотеки, встановленою на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Однак суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що розмір заборгованості за кредитним договором становить 951 594 грн. 76 коп, а тому саме в рахунок зазначеної заборгованості слід звернути стягнення на предмет іпотеки.

Доводи апеляційної скарги про те, що у зв'язку з припиненням кредитного договору позивач втратив можливість нараховувати пеню не заслуговують на увагу, оскільки звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору, а не припиняє його дію.

Разом з тим, щодо нарахування пені необхідно зважати на вимоги статей 549, 550, 551 ЦК України, згідно з якими пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов'язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов'язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов'язання, не обмежується. Тобто пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі. Разом з тим відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, стягнути неустойку (зокрема, пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише в межах спеціальної позовної давності, яка згідно із частиною першою статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, установленими статтями 253-255 цього Кодексу, від дня порушення грошового зобов'язання.

Покликання відповідача в апеляційній скарзі про те, що позовні вимоги є по суті стягненням в подвійному розмірі і не можуть бути задоволені судом не заслуговують на увагу, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Разом з тим, звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне, тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня.

За таких обставин суд першої інстанції, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

Однак, рішення суду в частині визначення розміру кредитної заборгованості ухвалене з порушенням норм матеріального права, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення в цій частині підлягає відповідній зміні, а саме: з відповідача в користь позивача слід стягнути 951 594 грн. 76 коп. заборгованості за кредитним договором, яка складається з: 320 000 грн. -сума основного боргу; 320 000 грн. - сума пені згідно Договору; 96 грн. - штрафу; 282 768,46 грн. - інфляційні втрати, 28836,30 - три відсотки річних.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 червня 2018 року в даній справі в частині розміру заборгованості змінити.

В абзаці другому і третьому резолютивної частини рішення цифри і слова 1 799 690 грн. 76 коп. замінити на цифри і слова 951 594(дев'ятсот п'ятдесят одна тисяча п'ятсот дев'яносто чотири) грн. 76 коп..

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді