АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/ 6174/2018 р. Головуючий у 1 інстанції - Савицький О.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2018 р. Апеляційний суд міста Києва в складі суддів судової палати з розгляду

цивільних справ :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Задорожній О.Д.

Розглянули у порядку письмового провадження

Цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29.05.2018 р.

в справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ "Альфа-Банк", 3-особа,

яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору : ОСОБА_2

про визнання правочинів частково недійсними

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29.05.2018 р. - відмовлено в задовленні позову ОСОБА_1 до ПАТ "Альфа-Баек", 3-особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору : ОСОБА_2, про визнання правочинів частково недійсними.

В апеляційній скарзі позивач просить це рішення скасувати і постановити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу XIIІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України в реакції Закону №2147VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративної-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одинець), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402- VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду в порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147- VIII від 03 жовтня 2017 року.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 24.05.2017 р. між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №500593936, згідно умов якого позичальнику було надано кредит в розмірі 38 640 гри. з оплатою процентної ставки за користування кредитом в розмірі 12,99%, з датою остаточного повернення кредиту 25.05.2021 р.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про шлюб НОМЕР_1 від 22.07.2006 р., на момент укладення вищенаведеного договору ОСОБА_2 перебувала у шлюбі з позивачем по справі - ОСОБА_1

Обгрунтовуючи позов позивач, зокрема, зазначав, що згідно вимог ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», підпункти «б», «в», «д» пункту 3.1 Акцепту пропозиції про укладення угоди про надання особистого кредиту №500593936 від 24.05.2017 р. та п.5.2 Додатку №1 Угоди про надання кредиту №500593936 від 24.05.2017 р. мають бути визнані недійсними, оскільки, положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту, є несправедливими.

Обгрунтовуючи підставу для звернення до суду з цим позовом, позивач вказував, що оскільки, кошти на оплату заборгованості за кредитним договором отримуються з сімейного бюджету, то оспорюваний правочин впливає на його законні права та інтереси.

Так, відповідно до вимог закону, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою для визнання недійсним відповідного правочину (ч.1 статті 203, ч.1 статті 215 ЦК України).

Згідно ч.ч. 2 та 3 статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (ст.216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли в зв'язку з вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним.

Тобто, право оспорювати правочин і вимагати проведення реституції згідно ЦК України має не лише сторона (сторони) правочину, але й інші особи, що не є сторонами правочину, статус яких визначено як «заінтересовані особи» (ст.ст.215, 216 ЦК України).

Таким чином, виходячи із змісту ст.ст.15, 16 ЦК України оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину, яка вважає, що цим її права порушено.

Тому, суд правильно вважав, що з урахуванням вказаних вимог закону, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси заінтересованих осіб, і залежно від цього вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Постановлюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що всупереч вищенаведених положень законодавства, позивачем не було доведено, що оспорюваним договором було порушено його права, а також не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що кредитний договір було укладено в інтересах сім'ї; зокрема, що кредитні кошти були фактично спрямовані на отримання майна, використаного для потреб сім'ї.

Напроти, як правильно зазначав, суд, що з назви правочину вбачається, що кредит було надано на особисті потреби,- а саме : Угода про надання особистого кредиту, пункт 5 якої встановлює, що кошти за угодою надаються позичальнику для власних (особистих) потреб (а.с. 8).

Крім того, доводи позивача про те, що кредит погашається за рахунок спільних коштів подружжя, не можуть бути підставою для визнання кредитного договору недійсним, т.я. це не передбачено ні нормами Цивільного кодексу України, ні нормами Сімейного кодексу України.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.268, 352, 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргуОСОБА_1 - відхилити, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29.05.2018 р. - залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 20.09.2018 р.

Головуючий :

Судді :