Ухвала

Іменем України

20 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 464/2255/17

провадження № 61-43475ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І.М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С.,

Пророка В. В.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 05 липня 2017 року та постанову апеляційного суду Львівської області від 17 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до приватного підприємства «Нова надія будівництва» про стягнення заборгованості за позикою шляхом звернення стягнення на предмет застави,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до приватного підприємства «Нова надія будівництва» (далі - ПП «Нова надія будівництва») про стягнення заборгованості за позикою шляхом звернення стягнення на предмет застави.

Позовна заява мотивована тим, що 09 вересня 2015 року між

ОСОБА_4 та ОСОБА_6 укладений договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_4 передав у безпроцентну позику ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 100 000 грн. з терміном їх повернення до 31 грудня 2016 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за договором позики 09 вересня 2015 року між ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ПП «Нова надія будівництва» укладений договір застави майнових прав на отримання грошових коштів за депозитним договором, відповідно до умов якого останній передав ОСОБА_7 у заставу майнові права на отримання частини грошових коштів у розмірі 100 000 грн. за договором від 31 серпня 2015 року.

Посилаючись на неналежне виконання умов ОСОБА_6 договору позики, ОСОБА_4 просив суд у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 у розмірі 100 000 грн за договором позики від 31 серпня 2015 року визнати за ним право власності на частину грошових коштів у розмірі 100 000 грн.

Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 05 липня 2017 року

у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Постановою апеляційного суду Львівської області від 17 липня 2018 року рішення Сихівського районного суду міста Львова від 05 липня 2017 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що на даний час у банку, з яким укладений договір депозиту, введено тимчасову адміністрацію, що унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до вимог пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Суди встановили, що 09 вересня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 укладений договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_4 передав у позику ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 100 000 грн. з терміном їх повернення до 31 грудня 2016 року, що підтверджується розпискою

від 09 вересня 2015 року.

На забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_6 за договором позики

09 вересня 2015 року між ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ПП «Нова надія будівництва» укладений договір застави майнових прав на отримання грошових коштів за депозитним договором, відповідно до умов якого відповідач передав позивачу у заставу майнові права на отримання частини грошових коштів у розмірі 100 000 грн за договором від 31 серпня 2015 року «Про банківський строковий вклад (депозит) Ф&aьк;К «Класичний» в національній валюті», укладений між публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») та

ПП «Нова надія будівництва», які належать підприємству на праві власності на дату укладення депозитного договору і будуть перераховані банком після закінчення депозитного договору підприємству на його поточний рахунок.

Також установлено, що на підставі Постанови Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року № 612 «Про віднесення AT «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення

від 17 вересня 2015 року № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в AT «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно з вказаним рішенням у банку запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18 вересня 2015 року до 17 грудня 2015 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора AT «Банк Фінанси та Кредит», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до пункту 16 статті 2Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з пунктом 6 статті другої цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пунктами 1, 2 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2001цс15 від 20 січня 2015 року.

Запровадження у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з 18 вересня 2015 року тимчасової адміністрації унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Встановлено, що ПП «Нова надія будівництва» 15 січня 2016 року звернулося до Уповноваженої особи Фонду з кредиторською вимогою, яка була акцептована і заявлені зобов'язання у відповідності до статті 52 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» було включено до 7-ї черги реєстру вимог кредиторів банку.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що, уклавши договір застави грошових коштів, предметом якого є кошти банківського вкладу (депозит), позивач фактично набув права вимоги за таким договором на кошти, які є предметом договору банківського вкладу (депозиту).

Встановивши, що на даний час у банку, з яким укладений договір депозиту, введено тимчасову адміністрацію, що унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність рішень не впливають, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до приватного підприємства «Нова надія будівництва» про стягнення заборгованості за позикою шляхом звернення стягнення на предмет застави, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на рішення Сихівського районного суду міста Львова

від 05 липня 2017 року та постанову апеляційного суду Львівської області від 17 липня 2018 рокувідмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

В. В. Пророк