Номер провадження: 22-ц/785/5895/18
Номер справи місцевого суду: 523/4377/15-ц
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Калараша А.А., Заїкіна А.П.

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 травня 2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення в солідарному порядку суми боргу за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа ОСОБА_5 про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та стягнення понесених збитків,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року представник публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги мотивує тим, що він надав ОСОБА_2 кредит у сумі - 83500 доларів США, відповідно до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 29 січня 2008 року строком до 29 січня 2029 року під 12,4 % відсотків річних. Всупереч умов кредитного договору, ОСОБА_2 не здійснює своєчасних платежів з серпня 2014 року для погашення суми заборгованості по кредиту у встановлений договором строк, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання.

Даний кредит забезпечений порукою ОСОБА_5, про що 29 січня 2008 року між позивачем та ОСОБА_5 укладено договір поруки №175812.

Через невиконання відповідачами своїх зобов'язань по кредитному договору, станом на 26 лютого 2015 року утворилася заборгованість, яка складає 79 512,28 доларів США, з яких:

-74846,78 доларів США - кредитна заборгованість,

-4 665,50 доларів США - заборгованість по процентам,

Пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у загальному розмірі 9966 грн. 45 коп., що складається з:

-1738,87 грн. пеня за прострочення сплати кредиту,

-8 227,8 грн. пеня за прострочення сплати процентів.

Враховуючи зазначене, представник позивача за первісним позовом просив стягнути зазначену заборгованість з відповідачів в солідарному порядку, а судовий збір у загальному розмірі 3654 грн. 00 коп., рівними частинами, тобто по 1827 грн. 00 коп. з кожного відповідача.

13.09.2016 року ОСОБА_2, будучи не згодним з заявленими позивачем вимогами, подав зустрічну позовну заяву, в подальшому уточнену (т. 2 а. с. 42-60) та просив визнати договір про надання споживчого кредиту недійсним, та стягнути з ПАТ «УкрСиббанк» кошти по сплаті вартості судово-економічної експертизи у розмірі 14192 грн. 64 коп., понесені збитки у розмірі 124198 доларів США та 197564 грн. 26 коп., посилаючись на ті обставини, що даний правочин вчинено під впливом обману, тому у відповідності з ч.2 ст. 230 ЦПК України, сторона яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 04 травня 2018 року позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення в солідарному порядку суми боргу за кредитним договором задоволено. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа ОСОБА_5 про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту - залишено без задоволення у повному обсязі.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 29 січня 2008 року в розмірі 79 512,28 доларів США, з яких :

-74846,78 доларів США - кредитна заборгованість,

-4 665,50 доларів США - заборгованість по процентам,

-1738,87 грн. пеня за прострочення сплати кредиту,

-8 227,8 грн. пеня за прострочення сплати процентів.

Стягнуто судові витрати судовий збір в сумі 1827,00 грн. з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк».

Стягнути судові витрати - судовий збір в сумі 1827,00 грн. з ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк».

Не погоджуючись із таким рішенням суду, представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 травня 2018 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ „УкрСиббанк" відмовити, а зустрічний позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1)неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3)не відповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4)порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. З цієї статті.

Порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо:

1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими; 3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Задовольняючи позов, стягуючи солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 29 січня 2008 року в розмірі 79 512,28 доларів США, з яких : 74846,78 доларів США - кредитна заборгованість, 4 665,50 доларів США - заборгованість по процентам, 1738,87 грн. пеня за прострочення сплати кредиту, 8 227,8 грн. пеня за прострочення сплати процентів, суд першої інстанції виходив з їх доведеності, законності та обгрунтованості.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та стягнення понесених збитків, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 свідомо звернувся до банку з метою отримання кредиту, при цьому мав право вибору та був вільним в його укладенні, у разі незгоди з умовами договору міг його не укладати, але натомість позивач підписав його і підтвердив, що повністю розуміє всі умови договору, свої права та обов'язки за договором.

Проте повністю погодитися з усіма такими висновками суду першої інстанції не можна.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що:

-29 січня 2008 року між позивачем за первісним позовом і ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 строком до 29 січня 2029 року під 12,4 % відсотків річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця, кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов Кредитного договору. У випадку, якщо Банк не повідомив Позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку передбаченому Кредитним договором, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці, також, сторони домовились, що за умовами Кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання кредитом у разі настання будь-якої з обставин, передбачених Договором, (т. 1 а. с. 6-13).

-Всупереч умов Кредитного договору ОСОБА_2 не здійснює своєчасних платежів з серпня 2014 року для погашення суми заборгованості по кредиту у встановлений Договором строк та розмірі, також має значну заборгованість по сплаті нарахованих процентів, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання.

-Даний кредит забезпечений порукою ОСОБА_5, про що 29 січня 2008 року між позивачем та ОСОБА_5 укладено договір поруки №175812. Згідно з п.п. 1.1-1.5 Договору поруки поручитель - ОСОБА_5 відповідає перед кредитором - позивачем у тому ж обсязі, що й позичальник - ОСОБА_2, у тому числі за повернення основної суми боргу, відсотків, комісій за користування кредитом, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, зазначених в кредитному договорі. Згідно з пунктом 1.4. відповідальність поручителя і позичальника є солідарною. (т. 1 а. с. 14, 15).

-Причини невиконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором ніяким чином не можуть впливати на виконання поручителем зобов'язань по даному договору. Відповідно до пункту 2.2. Договору поруки у випадку невиконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, кредитор має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов'язковими до виконання. Однак, взяті на себе зобов'язання за договором поруки ОСОБА_5 не виконані.

-Через невиконання відповідачами своїх зобов'язань по Кредитному договору № 0 від 29 січня 2008 року, станом на 26 лютого 2015 року, загальний розмір заборгованості відповідачів перед позивачем становить - 79 512,28 доларів США, з яких: - 74846,78 доларів США - кредитка заборгованість, - 4 665,50 доларів США - заборгованість по процентам; Пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у загальному розмірі становить 9966 грн. 45 коп. і складається з: -1738,87 грн. пені за прострочення сплати кредиту, - 8 227,8 грн. пені за прострочення сплати процентів, (розрахунок а.с. 27-33).

-Відповідачі повідомлялись листами - вимогами про порушення зобов'язання і необхідність сплатити заборгованість, (а.с. 16-21).

-До теперішнього часу відповідачі не виконали свої зобов'язання, та продовжують користуватися отриманими кредитними коштами.

Як вбачається з рішення Червонозаводського райсуду м. Харкова від 22.01.2015 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 03.03.2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Укрсиббанк» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту № 0 від 29 січня 2008 року відмовлено. Підставами заявленого позову були невідповідність укладеного договору Закону України «Про захист прав споживачів» , а також порушення банком валютного законодаства в частині видачі громадянину України - резиденту кредиту в іноземній валюті. Під час розгляду справи за наведеними підставами, судом було встановлено, що форма і зміст оспорюваного правочину відповідають вимогам чинного законодаства України. Також судом зазначено, що пункти 1.3.1 та 9.2. кредитного договору щодо процентної ставки 12,4% за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів і можливості збільшення Банком процентної ставки. Крім того, судом не було прийнято до уваги твердження позивача про порушення Банком вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо ненадання позичальнику інформації про умови кредитування, порушення принципу рівності сторін договор, обман споживача через використання банком нечесної підприємницької практики і, як наслідок, визнання правочину недійсним.

Як вбачається з уточненого зустрічного позову, ОСОБА_2 просив визнати недійсним кредитний договір мотивуючи це тим, що кредитний договір № 0 від 29 січня 2008 року не відповідає законодавству «Про захист прав споживачів» і крім того укладений внаслідок обману, що є окремою підставою для визнання його недійсним за ст. 230 ЦК України.

Так, ОСОБА_2 вказує на невідповіднсть законодавству таких положень кредитного договору:

-пункти 1.3.1 та 9.2. щодо процентної ставки 12,4% за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів і можливості збільшення процентної ставки за порушення позичальником кредитної дисципліни відповідають законодавству;

- пункт 4.5. щодо непередачі позичальником бкз попередньої згоди Банку в заставу майно, що є предметом застави, яка зазбезпечує виконання позичальником зобов'язань перед Банком за кредитним договором;

-пункт 4.6 та 4.8. в частині нездійснення страхування або подальшого страхування протягом строку дії договору, щодо надання підстав Банку вимагати дострокового дострокового повернена кредиту, процентів, пені та в частині встановлення обов'язку позичальника застрахувати за власний рахунок предмет застави на користь Банку в рекомендованій Банком страховій компанії та здійснювати подальше страхування в рекомендованій Банком страховій компанії.

-пункт 9.1 щодо зазначення, що уц Банку є всі необхідні ліцензії та дозволи НБУ необхідні для видачі та обслуговування кредиту за даним договором;

-пункт 10.11 щодо надання Банку згоди та право збирати, зберігати, використовувати, надавати і отримувати інформацію з погодженням, що позичальник не матиме до Банку жодних претензій;

-пункт 10.12 щодо передачі прав та обов'язків Банку за даним договором третій особі бз отримання на це додаткової згоди позичальника;

-пукнт 10.12. щодо надання згоди Банку вилучати продукцію у позичальника без отримання додаткової згоди позичальника та відповідного судвого рішення;

-пункт 10.12. щодо надання згоди Банку звертатися за інформацією про фінансове становище позичальника до третіх осіб, які пов'язані з позичальником сімейними, особистими, діловими, професійними або іншими стосунками у соціальному бутті споживача;

-пункт 10.13. щодо розуміння умов догвоору і щодо їх справедливості відносно позичальника;

-пункт 10.13. щодо отримання перед підписанням договору інформаційного листа у відповідності до вимог п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі посилається, що зазначені пункти кредитного договору обмежують його можливість виступати поручителем по зобов'язанням третіх осіб, вільно укладати цивільні угоди щодо страхування, користуватися правом на захист персональної інформації, яка складає банківську таємницю, отримувати достовірну, повну та своєчасну інформацію щодо умов запропонованого кредиту.

Крім того укладенню оскаржуваного кредитного договору передував обман щодо обставин, які мають істотне значення для правочину і здійснення Банком нечесної підприємницької діяльності. Тому у відповідності з ч.2 ст. 230 ЦПК України, сторона яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду. Розрахувавши завдану шкоду, позивач просив стягнути з ПАТ «УкрСиббанк» 124198 доларів США та 197564 грн. 26 коп.

Також ОСОБА_2 вказує на те, що зобов'язання зі сплати заборгованості за кредитним договором будо змінено без згоди на це поручителя, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, що порушує права останнього. Вказані обставини є підставою для припинення поруки.

Відповідно до п. З ст. З ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 цього Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У ст. 629 ЦК України зазначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Сплачуючи протягом тривалого часу (шість з половиною років) періодичні фіксовані платежі згідно умов договору, позивач погоджувався з умовами кредитного договору, не порушував питання про його розірвання чи визнання недійсним через ненадання кредитором своєчасної та достовірної інформації про послугу, отже його волевиявлення, як учасника правочину, було вільним і відповідало внутрішній волі, а правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В укладеному сторонами договорі кредиту доступно та зрозуміло передбачено: суму кредитування (п. п. 1.1 -83 500 доларів США, що на час укладення кредитного договору складало еквівалент 421 675 грн.); строк кредитування (до 29.01.2029 року), розмір та строки здійснення щомісячних фіксованих платежів з повернення тіла кредиту та сплати відсотків (935 доларів США), який може змінитися лише у разі зміни процентної ставки, визначено величину річних відсотків за користування кредитом, величину комісійних платежів, механізм та порядок нарахування відсотків, в тому числі прострочених тощо, тобто позичальнику банком була надана повна інформація про умови надання кредиту, його вартості та інших супутніх послуг і тарифах до них. Інформація про умови кредитування, сукупну вартість кредиту, процентної ставки, порядок, механізм та базу її нарахування, вартість супутніх послуг, як це передбачено ст. 11 Закону україни «про захист прав споживачів» зазначено в інформаційному листі, який перед підписанням кредитного договору, отримано позичальником.

У пунктах 1.2., 1.3 кредитного договору міститься детальний розпис сукупної (загальної-) вартості кредиту для Позичальника (його витрат) у зв'язку з отриманням кредиту на умовах цього Договору включаються суми, необхідні для погашення кредиту, суми, передбачені цим договором процентів.

Розділом 8 договору передбачена відповідальність позичальника за прострочення платежів у вигляді можливої неустойки (пеня, штраф).

Відповідно до п. 4.8. Договору встановлено порядок страхування предмету іпотеки та вказано, що витрати, пов'язані з укладанням договору страхування предмету іпотеки, сплачуються Позичальником самостійно за власний рахунок.

Пунктом 1.2.2. кредитного договору передбачено повернення кредиту, сплату процентів у вигляді ануїтетних (фіксованих) платежів - 935 доларів США. В цьому ж пункті сторонами визначено порядок сплати простроченої заборгованості.

З пункту 1.3. кредитного договору вбачається, що проценти нараховуються на суму кредиту, що надана Банком позичальнику і що не повернута останнім у власність Банку відповідно до умов договору. Нарахування процентів за цим договором здійснюється у 2 етапи методом 30/360 відповідно до вимог нормативно-правових актів НБУ. За користування кредитними коштами понад встановлений Договором термін Банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процуентною ставкою в розмірі зібльшеному вдвічі від ставки вказаноїу п. 1.3.1 з дня віиникнення простроченої суми олсновного боргу до моменту погашення такої заборгованості.

Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги, особливість повернення кредиту за кредитним договором від 29.01.2008 року, зокрема через ануїтетну систему погашення кредиту, необхідна інформація щодо сукупної вартості кредиту зазначена безпосередньо у кредитному договорі, що узгоджується з Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року, а також в інформаційному листі, який позичальник отримав до підписання цього кредитного договору.

Пуктом 10.13. Кредитного договору від 29.01.2008 року передбачено, що укладаючи цей договір позичальник усвідомлює та підтверджує, що умови договору для нього зрозумілі і він вважає їх справедливими до себе. Підписанням цього договору позичальник свідчить про те, що він до підписання цього договору отримав інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодаства - ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, уп. 10.11-10.12 Кредитного договору Позичальник також надав Банку згоду та право збирати, зберігати, використовувати, надавати і отримувати інформацію (персональні дані позичальника відомі банку та /або третім особам у зв'язку з укладенням цього договору, в тому числі банківську та комерційну таємницю). При цьому сторони погодили, що позичальник не матиме бо Банку жодних претензій в разі вчинення останнім будь-якої дії, зазначеної у Договорі.

Отже, твердження апелянта про те, що при укладенні спірного правочину банк не дотримав істотних умов договору щодо надання їй як позичальнику повної інформації про умови кредиту, не узгоджуються з матеріалами справи, не спростовані належними та достатніми доказами і на увагу не заслуговують.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 цього Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. З, ч. З ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

13 вересня 2016 року ОСОБА_2 звернувшись до суду з зустрічним позовом до банку про визнання кредитного договору недійсним, який в подальшому доповнила вимогою про стягнення збитків, в своїй позовній заяві, як на правову підставу цих вимог, посилалася на обман зі сторони працівників банку при укладенні кредитного договору.

Згідно норм ч.І ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч.І-З, 5, 6 ст.203 ЦК України: зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК , якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення ( ч. 1 ст. 229 цього Кодексу ), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до роз'яснення даного в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року за № 9, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Відповідно до ч.З ст.10 та ч.І ст.60 ЦПК України в редакції, що діяла на час розгляду справи в районному суді, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тобто, предметом доказування у цій категорії справ є додержання сторонами в момент укладення договору вимог закону, а не виконання цього договору вже після його укладення.

Проте таких обставин позивачем за зустрічним позовом у справі не доведено. Не розуміння позичальником запропонованих банком умов кредитного договору або неможливість їх оцінити в сукупності в момент укладення, щодо витрат на його обслуговування та здорожчання, не є обманом зі сторони банку.

Таким чином, обставини, на які посилався позивач (фактично текст окремих оскаржуваного договорів), не свідчать про те, що:

-підприємницька практика відповідача, як кредитора, була нечесною та ввела позивача в оману щодо обставин, які вплинули на вчинення нею спірного правочину;

-умови спірного кредитного договору для позивачки були несправедливими та що наслідком цих умов став істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача;

-відсоткова ставка та сукупна вартість кредиту, що були закладені сторонами у кредитному договорі та були відомі позичальнику, є тими обставинами, які обов'язково мали б перешкодити позивачу укласти спірний кредитний договір, а банк навмисно і цілеспрямовано своїми винними діями щодо відсоткової ставки та вартості кредиту ввів його в оману і це вплинуло на укладення позивачем спірного правочину, який він добровільно виконував 6,5 років і звернувся з вказаними вимогами до суду лише після намагання банку стягнути кредитну заборговавність

На думку колегії суддів позивачем не доведено наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких позичальника, як вважає позивач, введено в оману, і сам факт обману.

Посилання ОСОБА_2 про невідповідність відповідних пунктів кредитного договору вимог законодавства про захист прав споживачів і обмеження його цивільних прав є неспроможними, оскільки не узгоджуються з встановленими у справі обставинами і фактично засновані на припущеннях. Встановлені обставини свідчать про зрозумілість умов кредитного договору і вільне волевиявлення сторін і зокрема позичальника при його укладенні, про відсутність факту обману позичальника з боку банку, виконання банком умов кредитного договору шляхом видачі кредиту позичальнику, який після цього протягом наступних 6,5 років здійснював повернення тіла кредиту та сплату процентів.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, у суду першої інстанції, не було правових і фактичних підстав для задоволення пред'явленого ОСОБА_2 зустрічного позову виходячи з наведених ним обгрунтувань.

Оскільки не має підстав для визнання кредитного договору недійсним, то відповідно відсутні підстави і для задоволення вимог, які є похідними від задоволення основної вимоги, зокрема про стягнення збитків, завданих недійсністю договору внаслідок обману.

При таких обставинах, районний суд дійшов до вірного висновку про дотримання банком законодавства при укладенні оскаржуваного кредитного договору та відсутність доказів про введення банком позичальника в оману.

Відносно оскарження вирішення суду в частині стягнення кредитної заборгованості, судова колегія звертає увагу на таке.

20 лютого 2017 року Одеський науково-дослідний інститут судових експертиз надав Висновок експерта №840/841 судово-економічної експертизи, відповідно до якого:

1) встановити відповідність наявних у матеріалах справи розрахунків заборгованості позичальника (по сплаті процентів за кредит й пені, погашення основної суми боргу) перед банком, умовам укладеного між вказаними сторонами договору про надання споживчого кредиту № 0 від 29 січня 2008 року, та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим договором, - за наданими матеріалами справи не надається можливим.

2) встановити відповідність методу нарахування ПАТ «УкрСиббанк» процентів та пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та відсотками за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 29 січня 2008 року вимогам про кредитування ПАТ «УкрСиббанк» не надається за можливе, оскільки в матеріалах справи та додатково наданих документах відсутнє «Положення про кредитування фізичних осіб», затверджене протоколом правління Банку №1 від 17.01.2015, Положення «Про порядок бухгалтерського обліку процентних і комісійних доходів і витрат в АКІБ «УкрСиббанк», а в наданих на дослідження копіях внутрішніх нормативних документів банку відсутні відомості про методи нарахування банком процентів за наданими кредитами фізичним особам в іноземній валюті та пені за несвоєчасне погашення заборгованості за цими кредитами та нарахованими відсотками. Разом з тим, проведеними дослідженнями наданих внутрішніх нормативних документів банку, встановлено невідповідність методу нарахування ПАТ «УкрСиюббанк» процентів, за умовами договору про надання споживчого кредиту № 0 від 29.01.2008 року (метод 30/360), вимогам п. 7.6.3 Основних принципів облікової політики АКІБ «УкрСиббанк» на 2008 рік (Положення про облікову політику АКІБ «УкрСиббанк»), яким визначено, що за методом «факт»/«факт» нараховуються процентні доходи (витрати) за операціями з банками та клієнтами, що здійснюються в національній валюті України (відповідно до умов договору); розрахунок процентних доходів (витрат) за вказаними операціями у всіх інших валютах та банківських метлах здійснюється за методом «факт/360» або «факт»/«факт», якщо це передбачено договором. При цьому у вказаному Положенні про облікову політику банку відсутні відомості про методи нарахування банком пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та відсотками.

Питання, які поставлені перед експертом стосувалися відповідності розрахунку заборгованості умовам укладеного кредитного договору та розрахунковим документам щодо видачі й погашення кредиту за кредитним договором № 0 від 29.01.2008 року та відповідності методу нарахування Положенню про кредитування.

Відповідно до вимог ст. ПО ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

З матеріалів справи вбачається, що експерт не надав належної оцінки умовам кредитного договору № 0 від 29.01.2008 року та змісту довідки про розрахунок заборгованості за кредитним договором (тіло, проценти, пеня), яка відповідає вимогам оформлення документів ДСТУ 4163-2003, затверджених наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 року № 55 і містить в собі назву, номер документу, який завізований підписом відповідальної особи з відбитком печатки Банку, а також виписці по рахунку.

Слід зазначити, що висновком експерта не надано відповіді на поставлені питання відповідності розрахунку заборгованості умовам кредитного договору.

При цьому сторони вільні в укладені договору і погодженні його суттєвих умов і можуть відступити від актів цивільного законодаства (ст. 6 ЦК України). Положення банку про кредитування не може забороняти сторонам на свій розсуд досягати умов кредитного договору.

Зміна у грошово-кредитної політики НБУ, підвищення процентної ставки та її коливання надає банку право у відповідності до ст. 651 ЦК України збільшити процентну ставку в порядку встановленому договором. В свою чергу незгода позичальника із збільшенням процентної ставки надає йому право звернутися до Банку з повідомленням про це і може бути підставою для дострокового стягнення кредиту.

Тому у разі вільного укладення сторонами кредитного договору з такими умовами, сам факт збільшеної процентної ставки, відступлення сторонами від звичайного порядку та механізму нарахування процентів та застосування за певних умов (протсрочення платежу) збільшеної процентної ставки, не може бути підставою для перерахунку кредитної заборгованості з посиланням на невідповідність умов договору кредитній політиці банку, яка не може зазіхати на свободу договору, яка є прерогативою сторін кредитного договору.

Враховуючи наведене, судова колегія погоджується з висновком районного суду щодо відхилення висновку експерта, як підстави здійснення перерахунку заборгованості по процентам за користування кредитом.

Разом з тим, судова колегія звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За п 8.1. кредитного договору за порушення термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених договором в тому числі тілу кредиту та процентів за користування кредитними коштами, Банк може право додатково вимагати від позичальника сплатити пеню, зокрема, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ до гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума заборгованості виражена в іноземній валюті. Також Банк на прострочену суму боргу нараховує підвищені проценти в розмірі діючої процентної ставки на момент виникнення такої простроченої суми основного боргу збільшеної на 6,7%, яке починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу.

Таким чином, згідно з указаним кредитним договором заборгованість за кредитом і проценти за користування кредитом підлягають поверненню у доларах США, а пеня у національній валюті України (гривні).

Як вбачається з розрахунку заборгованості по пені Банк здійснив його в доларах США з наростаючим підсумком з визначенням еквіваленту у гривнях по курсу НБУ на день розрахунку заборгованості.

Проте такий розрахунок не відповідає умовам нарахування пені, що передбачені умовами кредитного договору від 29.01.2008 року. Зокрема вказаним кредитним договором передбачено обчислення пені за офіційним обмінним курсом НБУ до гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені.

Оскільки представник ПАТ «УкрСиббанк» будучи належним чином повідомленим в засідання судової колегії не з'явився та не просив про відкладення справи з повідомленням про поважність причин не явки, розпорядившись такими чином своїми процесуальними правами на власний розсуд, судова колегія була позбавлена можливості у відповідності до п.п. З ч. 5 ст. 12 ЦПК України роз'яснити представнику позивача про наслідки вчинення або не вчинення ним процесуальної дії, пов'язаної з приведенням розрахунку по пені по тілу кредита та за процентами за користування кредитом у відповідність до умов кредитного договору, оскільки це має значення для всебічного та об'єктивного розгляду апеляційної скарги і правильного вирішення справи.

Враховуючи наведене та приймаючи до уваги невідповідність розрахунку по пені умовам кредитного договору, відсутні підстави для стягнення пені за наведеним розрахунком і як наслідок відсутні підстави для задоволення вимог в цій частині.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 травня 2018 року в частині задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення в солідарному порядку суми боргу за кредитним договором - зміні з урахуванням відмови у вимогах про стягнення пені у відповідності до мотивів наведених в цій постанові суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 травня 2018 року в частині задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення в солідарному порядку суми боргу за кредитним договором - змінити.

Позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення в солідарному порядку суми боргу за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН № НОМЕР_2, на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» () суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 29 січня 2008 року в розмірі 79 512,28 доларів США, з яких:

-74846,78 доларів США - кредитка заборгованість,

-4 665,50 доларів США - заборгованість по процентам,

В решті вимог - відмовити.

В іншій частині рішення - залишити без змін

Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 13.09.2018 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.А. Калараш

А.П. Заїкін