Єдиний унікальний номер 242/3971/17 Номер провадження 22-ц/775/720/2018
Головуючий у 1 інстанції Капітонов В.І.
Суддя доповідач Тимченко О.О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2018 року

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді: Тимченко О.О.,

суддів: Корчистої О.І., Краснощокової Н.С.

за участю секретаря судового засідання: Ситник Д.Л.

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Донецької області в м. Бахмуті цивільну справу № 242/3971/17 за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про поновлення на роботі, зобов'язання укласти трудовий договір, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

за апеляційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області,

на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 19 лютого 2018 року (суддя Капітонов В.І.), ухваленого в приміщенні Селидівського міського суду Донецької області, повний текст складено 28 лютого 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

20 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом в обґрунтування якого послався на те, що з 16 грудня 2002 року по 23 листопада 2011 року він працював на посаді начальника відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України м. Селидове Донецької області. Згідно наказу № 01-146-к від 23 листопада 2011 року його призначено за переведенням начальником відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Новогродівці Донецької області. Наказом Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 26 травня 2017 року № 569 прийнято рішення про припинення відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Новогродівка Донецької області шляхом реорганізації - приєднання до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. Наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 01-302-к від 24 липня 2017 року позивача звільнено з 31 липня 2017 року з посади начальника відділення виконавчої дирекції Фонду у м. Новогродівці Донецької області у зв'язку із переведення за його згодою до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (пункт 5 ст. 36 КЗпП України). Наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 01 серпня 2017 року № 121-к, його звільнено з 01 серпня 2017 року на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України. В подальшому запис № 23 був визнаний недійсним. Фактично його було звільнено за переводом, але не прийнято на відповідну посаду, згідно поданої ним заяви від 24 липня 2017 року. З урахуванням ст. 24, частин 3,4 ст. 36 КЗпП України, постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» таке звільнення позивач вважає незаконним, оскільки у разі реорганізації підприємства дія трудового договору працівника продовжується, в процедурі реорганізації Фонду скорочення посади начальника Новогродівського міського відділення не передбачено. Проте, відповідач нехтуючи його (позивача) правами, на посаду Новогродівського міського відділення призначив іншу особу та безпідставно відмовив позивачу в укладенні трудового договору на підставі його заяви. З урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд поновити його на роботі та зобов'язати відповідача укласти з ним трудовий договір в порядку переведення на посаду начальника Новогродівського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 серпня 2017 року по день ухвалення рішення, стягнути з відповідача на його користь суму сплаченого судового збору, а також допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати у межах платежу за один місяць (а.с. 1-4, 22, 60).

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 19 лютого 2018 року позов ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено. Поновлено ОСОБА_1 на роботі та зобов'язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області укласти трудовий договір на посаду начальника Новогродівського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 серпня 2017 року по 19 лютого 2018 року в розмірі 201999 гривень. Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 гривень. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць в сумі 31742,7 гривень допущено до негайного виконання.

З зазначеним рішенням суду відповідач не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» Закону № 1105-ХІV змінено процедуру прийому на роботу керівників відділень управлінь Виконавчої дирекції Фонду, тому з метою неухильного додержання прав ОСОБА_1, останньому було запропоновано зайняти на вибір одну з посад: начальника Шахтарського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області або заступника начальника Новогродівського міського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області та позивачем обрана посада начальника Шахтарського відділення виконавчої дирекції Фонду, що підтверджується актом від 26 червня 2017 року. Однак, 13 липня 2017 року позивач відмовився від укладення контракту про роботу на посаді начальника Шахтарського відділення виконавчої дирекції Фонду, а 14 липня 2017 року на адресу Управління виконавчої дирекції Фонду надійшла заява позивача про те, що він не відмовляється від переведення та продовження роботи в нових умовах на посаді начальника Новогродівського міського відділення управління. Тобто, відповідачем вжито всіх можливих заходів з метою прийняття на роботу позивача за переведенням; правонаступником виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, у трудових відносинах з яким перебував позивач є виконавча дирекції Фонду соціального страхування України, яка не залучалася до розгляду справи як правонаступник роботодавця, тобто позов пред'явлено до неналежного відповідача; невірним є висновок суду про те, що відповідач не мав права відмовити позивачу в продовженні дії трудового договору на посаді, яка при реорганізації не скорочувалась, оскільки позивач не перебував у трудових відносинах ані з управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області (діяльність припинено), ані з управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (правонаступник); позивач не займав посаду начальника Новогродівського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, суд не зазначив на явку посаду поновити позивача, а відповідно до частини 1 ст. 235 КЗПП України, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі; суд, зобов`язуючи відповідача укласти з позивачем трудовий договір на посаду начальника Новогродівського міського відділення управління, порушив принцип свободи договору, не врахував, що вищезазначену посаду не запропоновано зайняти позивачу; судом не встановлено достовірність наказу про прийом на роботу ОСОБА_2, яка на запит позивача відповідачем не видавалась; в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у період часу з 01 серпня 2017 року до 01 січня 2018 року не відбувалося підвищення посадових окладів, тому суд неправильно при визначенні суми середнього заробітку застосував абзац 3 п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати; суд необґрунтовано провів розрахунок сум середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, визначивши розмір середньої заробітної плати за місяць у розмірі 31742,70 гривень, що значно перевищує середній розмір заробітної плати, яку фактично отримують особи, що займають посади начальників відділень управління; судом необґрунтовано допущено затягування розгляду справи, а саме: перше судове засідання призначено через 49 днів з дня відкриття провадження, вимога про поновлення на роботі не була розглянута у місячний строк.

Позивач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, просив відмовити у її задоволенні та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування відзиву позивач послався на те, що 24 липня 2017 року ним у письмовій формі на начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області Давиденко Л.І. подано заяву про призначення за контрактною формою трудового договору на посаду начальника Новогродівського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області з 01 серпня 2017 року, яка мала бути погоджена директором виконавчої дирекції Фонду на підставі ст. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Проте, не зважаючи на подану ним письмову заяву відповідач здійснив погодження його кандидатури з директором виконавчої дирекції Фонду щодо призначення на посаду начальника Шахтарського відділення, яке на даний час ліквідоване; посилання відповідача на те, що управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області не є правонаступником виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, не відповідає викладеному скаржником змісту розділу VІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105-ХІV; посилання відповідача на невірність висновків суду першої інстанції про те, що останній не мав права відмовити позивачу в продовженні дії трудового договору на посаді, яка при реорганізації не скорочувалась, є неправильним, оскільки у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення на посаді, з якої його було незаконно звільнено, незалежно від наступних змін в організації підприємства; відповідач не правильно визначив період із якого обчислюється заробітна плата, взявши для розрахунку травень та червень 2017 року, відрахувавши з вказаної суми компенсацію за дні невикористаної щорічної відпустки; суд першої інстанції при задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку правомірно застосував абзац 3 п.10 Порядку обчислення середньої заробітної плати; відповідач в судовому засіданні не висловлював жодних заперечень щодо існування та достовірності наказу № 271-к щодо посадового окладу начальника Новогродівського міського відділення у сумі 6200 гривень.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п.3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8 п.1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати.

Позивач в судовому засіданні просив відмовити у задоволені скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника відповідача, позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 23 листопада 2011 року призначений начальником відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Новогродівці, що підтверджується записом № 21 трудової книжки ОСОБА_1, виданої 13 листопада 1974 року (а.с. 6 звор. бік).

31 травня 2017 року позивача ознайомлено з попередженням, згідно з яким відповідно до пунктів 4 та 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», статті 32 КЗпП України, пункту 7 постанови правління Фонду соціального страхування України від 08 лютого 2017 року № 13 та на підставі наказу виконавчої дирекції Фонду від 26 травня 2017 року № 569, позивача попереджено про зміни істотних умов праці у зв'язку з припиненням відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області шляхом реорганізації - приєднання до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області та подальше переведення до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (а.с. 10).

18 липня 2017 року ОСОБА_1 надав голові комісії з припинення, в.о. директора відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Лапчик С.Д. заяву про звільнення із займаної посади з 31 липня 2017 року за переведенням до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в зв'язку із реорганізацією та укладенням трудового контракту з 01 серпня 2017 року (а.с. 11).

24 липня 2017 року наказом № 01-302-к виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, ОСОБА_1 31 липня 2017 року звільнено з посади начальника відділення виконавчої дирекції Фонду у м. Новогродівці в зв'язку з його переведенням за його згодою до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (п. 5 ст. 36 КЗпП України).

24 липня 2017 року на ім'я начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області Давиденко Л.І. позивачем було подано заяву про призначення за контрактною формою трудового договору на посаду начальника Новогродівського міського відділення управління Фонду соціального страхування України в Донецькій області (а.с. 12).

Наказом управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області №121-к від 01 серпня 2017 року позивача звільнено відповідно до п. 6 ст. 36 КЗпП України (а.с. 14). Цього ж дня (01.08.2017 року) відповідачем було видано інший наказ 462-к про визнання наказу 121-к не дійсним та внесено відповідний запис до трудової книжки (а.с. 7 звор. бік, 15).

Задовольняючи позовні вимоги в частині поновлення на роботі та зобов'язання укласти трудовий договір, суд першої інстанції виходив з того, що скорочення чисельності або штату працівників у зв`язку з реорганізацією підприємства, на якому працював позивач не відбувалось, позивач мав намір продовжувати працювати на посаді начальника Новогродівського міського відділення управління Фонду соціального страхування України в Донецькій області, тому з урахуванням Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», частини 4 ст. 36 КЗпП України та наказу виконавчої дирекції Фонду від 26 травня 2017 року № 569, дія трудового договору позивача повинна була бути продовжена, а відповідач не мав права відмовити позивачу в продовженні дії трудового договору на посаді начальника Новогродівського міського відділення управління Фонду соціального страхування України в Донецькій області.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок відмови у прийнятті на роботу або несвоєчасного укладення трудового договору, працівник має вимушений прогул, розмір оплати за який суд розрахував відповідно до пунктів 8,10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08 лютого 1995 року.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можливо з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Вимогами ст. 13 ЦПК України передбачено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з вимогами про поновити його на роботі та зобов'язати відповідача (Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області) укласти з ним трудовий договір в порядку переведення на посаду начальника Новогродівського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області.

Частиною 1 ст. 4 Закону України від 23.09.1999, № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 1105-XIV) визначено, Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.

Статтею 5 Закону № 1105-XIV передбачено, безпосереднє управління Фондом здійснюють його правління та виконавча дирекція.

Статтею 8 Закону № 1105-XIV визначено, виконавча дирекція Фонду є постійно діючим виконавчим органом правління Фонду. Виконавча дирекція є підзвітною правлінню Фонду та провадить діяльність від імені Фонду в межах та в порядку, визначених статутом Фонду та положенням про виконавчу дирекцію Фонду, що затверджується його правлінням, організовує та забезпечує виконання рішень правління Фонду.Виконавчу дирекцію очолює директор, який призначається та звільняється правлінням Фонду.

Робочими органами виконавчої дирекції Фонду є її управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що створюються за рішенням правління Фонду на підставі затвердженої ним структури органів Фонду. Управління виконавчої дирекції Фонду є юридичними особами, мають самостійні кошториси, печатки із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, а також мають відділення в районах і містах обласного значення.

Керівників управлінь виконавчої дирекції Фонду призначає директор виконавчої дирекції Фонду за погодженням з правлінням Фонду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, не звернув увагу на визначений Законом № 1105-XIV порядок призначення керівників управлінь виконавчої дирекції Фонду.

Враховуючи, що предмет заявлених позовних вимог переважним чином стосується прав та обов'язків Фонду соціального страхування України, яке участь у розгляді справи в якості відповідача не приймав, апеляційний суд позбавлений можливості у повній мірі з'ясувати всі обставини справи.

Пунктами 3, 4 ч.5 ст. 12 ЦПК України визначено, суд, зберігає об'єктивність і неупередженість: роз'яснює у випадку необхідності учасника судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Відповідно до ч.6 ст.130 ЦПК України, якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Розглядаючи справу суд першої інстанції в порушення ст. 51 ЦПК України не обговорив питання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача Фонд соціального страхування України і цими діями обмежив його у правах, встановлених ст. 43 ЦПК України, порушивши принцип здійснення судочинства на засадах змагальності сторін.

Суд першої інстанції, не роз'яснив позивачу право звернутись до суду з клопотанням у порядку ст. 43 ЦПК України, та не залучив до участі у справі в якості співвідповідача Фонд соціального страхування України, а суд апеляційної інстанції в межах своїх повноважень, не має права залучити цю особу до участі у справі на стадії апеляційного провадження, навіть зі згоди осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно із пунктом 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області задовольнити.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 19 лютого 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про поновлення на роботі, зобов'язання укласти трудовий договір, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.О. Тимченко

Судді: О.І. Корчиста

Н.С. Краснощокова

Повне судове рішення складено 14 червня 2018 року

Головуючий: О.О. Тимченко