Справа №473/262/18 19.09.2018
Провадження №22-ц/784/1517/18
Головуючий суду першої інстанції - Ротар М.М.
Доповідач апеляційного суду - Локтіонова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2018 року м.Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,

за участі представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4, поданою її представником

ОСОБА_5,

на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області

від 22 серпня 2018 року,

постановлену під головуванням судді Ротар М.М. в приміщенні суду в м.Вознесенську, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В:

В січні 2018 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання недійсним заповіту, складеного її матір'ю ОСОБА_7, яка заповіла відповідачу земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Новосілківської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області.

Під час розгляду даної справи ОСОБА_4 через свого представника подала заяву про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_6 передавати в оренду земельну ділянку площею 8,2398 га із кадастровим номером НОМЕР_1, яка знаходиться на території Новосілківської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, продовжувати оренду земельної ділянки та отримувати від орендаря орендну плату.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 серпня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що заходи забезпечення позову, заявлені ОСОБА_4, не відповідають змісту позовних вимог, а тому є безпідставними.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_4 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права просила ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким забезпечити її позов.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_4 зазначала, що відсутність заходів забезпечення її позову створює загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" №9 від 2 грудня 2006 р. роз'яснює, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги не тільки інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Зазначені положення Закону та роз'яснення повною мірою враховані судом першої інстанції.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом немайнового характеру про визнання заповіту недійсним. Вимог майнового характеру щодо спірного майна нею не заявлялося. А тому, заявлені нею види забезпечення позову не відповідають позовним вимогам.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову.

У зв'язку з вказаним оскаржувана ухвала скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану її представником ОСОБА_5, залишити без задоволення, а ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В.Локтіонова

Судді С.Ю.Колосовський

О.О.Ямкова

Повний текст постанови складено 20 вересня 2018 року.