Справа № 628/2578/15-ц
Провадження № 2/628/3/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2018 р. Купянський міськрайонний суд Харківської області

У складі: головуючого судді Коваленко О.А.

при секретарі Разєнковій Т.О.

За участю: представників позивача адвоката ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Купянську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, -

ВСТАНОВИВ :

У липні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної безпеки, вказавши наступне.

08 серпня 1993 р. він рухався на велосипеді по автодорозі Купянськ -Борова, де в с. Подоли Купянського району близько 21.00 год. відповідач ОСОБА_4, керуючи автомобілем «Пежо» державний № НОМЕР_1, здійснив на нього наїзд.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди згідно з висновком судово-медичної експертизи, проведеної 23 грудня 1993 р. експертом Купянської міжрайонної судово-медичної експертизи, у нього були встановлені середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді перелому хрестця в його нижній третині, синець правої сідниці, що було підтверджено і висновком комісійної судової-медичної експертизи від 30 квітня 1999 р., проведеною експертами ХОБСМЕ.

По факту дорожньо-транспортної пригоди в слідчому відділенні Купянського МРВ УМВСУ в Харківській області за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 215 КК України (в редакції 1960 р.) у відношенні ОСОБА_4 була порушена кримінальна справа № 8593957. Проте згодом згідно з постановою слідчого від 26 жовтня 2000 р. дана кримінальна справа була закрита на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України (в редакції 1960 р.) за відсутністю в діях ОСОБА_4 складу злочину.

Внаслідок завданих відповідачем середньої тяжкості тілесних ушкоджень та пошкодження здоровя він був вимушений на протязі багатьох років в різних медичних закладах проходити лікування, нести у звязку з цим збитки.

Після ДТП з 09 серпня 1993 р. він знаходився на лікуванні в лікарні ст. Купянськ-Вузловий Південної залізниці, потім проходив курс лікування в Центральній клінічній лікарні № 5 м. Харкова з 15 листопада 1995 р. по 04 січня 1996 р.; з 24 травня 1996 р. по 25 червня 1996 р.; з 28 січня 1997 р. по 21 лютого 1997 р.; з 16 березня 1998 р. по 10 квітня 1998 р..

В центральній клінічній лікарні Укрзалізниці в м. Харкові лікувався з 06 грудня 2004 р. по 22 грудня 2004 р.; з 16 грудня 2005 р. по 30 грудня 2005 р.; з 06 грудня 2011 р. по 22 грудня 2011 р.; з 26 листопада 2012 р. по 12 грудня 2012 р.; з 11 березня 2013 р. по 22 березня 2013 р.

Крім цього, з 23 квітня 2013 р. по 26 листопада 2013 р. він знаходився на лікуванні в «Центрі спеціалізованої медичної допомоги хворим не легеневими формами туберкульозу» Міністерства охорони здоровя Московської області РФ, де йому було зроблено операцію по встановленню ендопротеза тазостегнового суглоба, а після проведення цієї операції проходив курс лікування у філіалі № 1 ФГБМУ «Медичного центра Міністерства оборони Росії» з 26 листопада 2013 р. по 17 грудня 2013 р.

В період з 11 квітня 2014 р. по 14 травня 2014 р., з 20 травня 2014 р. по 19 червня 2014 р. він знаходився на лікуванні в ДП «Інститут патології хребта та суглобів ім. проф. ОСОБА_5 НАМНУ», де17 квітня 2014 р. йому також була зроблена операція на правому тазостегновому суглобі.

Позивач, посилаючись на ці обставини, а також на те, що внаслідок неправомірних дій відповідача його здоровю було спричинено суттєве ушкодження і каліцтво з 1993 р. була призначена 3 група інвалідності; з 16 грудня 1997 р. 2 група інвалідності; з 01 січня 1999 р. знову 3 група інвалідності, а з 22 січня 2013 р. 2 група інвалідності безстроково, він вимушений звернутися до суду із вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача у відшкодування матеріальної шкоди 96 202,29 грн. та у відшкодування моральної шкоди 200 000,00 грн.

У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав в повному обсязі та просить їх задовольнити. В подальшому позивач в судові засідання не зявлявся, його інтереси за довіреністю представляє ОСОБА_2 та адвокат ОСОБА_1

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився. 29 липня 2015 року відповідно до Конвенції про правову допомогу та правові відносини по цивільним, сімейним та кримінальним справам від 1993 року Купянським міськрайонним судом Харківської області було направлено доручення та пакет документів по вказаній цивільній справі для подальшого вручення відповідачу на території Російської Федерації. 08 грудня 2015 року Кіровський районний суд м. Волгограда вручив відповідачу ОСОБА_4 копію позовної заяви з додатками, про що свідчить підтвердження про вручення документів (т. 1 а.с. 77), проте на подальші виклики останній до суду не зявлявся та ніяких пояснень не надав.21 квітня 2016 року до Купянського міськрайонного суду надійшло повідомлення про виконання доручення про вручення судових документів та проведення окремих процесуальних дій у відношенні ОСОБА_4, та складених у звязку з цим документів. Суд, заслухавши думку представника позивача, дослідивши надані доказі і матеріали справи, прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 08 серпня 1993 р. ОСОБА_3 рухався на велосипеді по автодорозі Купянськ-Борова, де в с. Подоли Купянського району близько 21.00 год. відповідач ОСОБА_4, керуючи автомобілем «Пежо» державний № НОМЕР_1, здійснив на нього наїзд.

Із листка невідкладної допомоги вбачається, що ОСОБА_3 08 серпня1993 року о 22-40 год. звертався за медичної допомогою в медико-санітарну частину Купянського ливарного заводу, де йому було встановлено діагноз забій поперекового відділу хребта та призначено амбулаторне лікування (т. 1 а.с. 10).

Проте, 09 серпня 1993 року при зверненні до Відділкової лікарні ст.. Купянськ-Вузловий Південної з.д. йому було встановлено діагноз перелом крестця, що підтверджується випискою з історії хвороби № 1692 (т. 1 а.с. 11).

По факту дорожньо-транспортної пригоди в слідчому відділенні Купянського МРВ УМВСУ в Харківській області за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 215 КК України (в редакції 1960 р.) у відношенні ОСОБА_4 була порушена кримінальна справа № 8593957. Проте згодом згідно з постановою слідчого від 26 жовтня 2000 р. дана кримінальна справа була закрита на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України (в редакції 1960 р.) за відсутністю в діях ОСОБА_4 складу злочину(а.с. 9).

Ушкодження здоров'я ОСОБА_3 внаслідок винних дій відповідача підтверджується висновком комісійної судової-медичної експертизи від 30 квітня 1999 р., проведеною експертами ХОБСМЕ (т. 1 а.с. 124-128).

З 1993 р. ОСОБА_3 була призначена 3 група інвалідності; з 16 грудня 1997 р. 2 група інвалідності; з 01 січня 1999 р. знову 3 група інвалідності, а з 22 січня 2013 р. 2 група інвалідності безстроково (т. 1 а.с. 8, 42, 43).

Ухвалою суду від 27 вересня 2017 року у даній справі призначалась комісійна судово-медична експертиза, проведення якої було доручено експертам Харківського обласного бюро судово-медичних експертиз. З наданого висновку експерта № 40-КЕ/2017 вбачається, що за даними наданої медичної документації у гр.. ОСОБА_3 має місце хронічна патологія опорно-рухового апарату та поперекового відділу хребта. Така патологія кістково-звязково-суглобового апарату, з її наслідками, є хронічним захворюванням опорно-рухового апарату поперково-крижового відділу хребта та кульшових суглобів, яку, згідно наданої медичної документації, гр.. ОСОБА_3 діагностовано з 1997 року. Відусність медичної документації та даних матеріалів справи, відносно подій 1993 року (дорожньо-транспортна пригода) не дають змогу обєктивно встановити наявність, локалізацію, характер та механізм утворення травми куприку, про яку вказано в амбулаторній карті та комісійній експертизі за № 59 від 1999 року відносно тілесних ушкоджень у гр. ОСОБА_3. Таким чином, за наявними даними, експертна комісія не може обєктивно відповісти на поставлене питання, стосовно наявності «прямого причинного звязку із захворюванням у ОСОБА_3 правого тазостегнового суглобу, що призвело до його протезування та наступного видалення, і травмою, яка сталася 08 серпня 1993 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди» (т. 1 а.с. 234-258).

Допитані в судовому засіданні експерти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснили, що відсутність первинної медичної документації відносно подій 1993 року не дають змогу обєктивно встановити наявність, локалізацію, характер та механізм утворення травми куприку, про яку вказано в амбулаторній карті та комісійній експертизі за № 59 від 1999 року відносно тілесних ушкоджень ОСОБА_3, у звязку з чим експертна комісія не може обєктивно відповісти на питання стосовно наявності «прямого причинного звязку із захорюванням у ОСОБА_3 правого тазостегнового суглобу, що призвело до його протезування та наступного видалення, і травмою, яка сталася 08 серпня 1993 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ч. 1, 2 та 5ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо-і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року, де вказано, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завданні за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдання шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

При вирішенні вимог позивача щодо відшкодування йому моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Згідно ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 23 ЦК України встановлено яку форму може набувати моральна шкода та в яких випадках вона може бути заподіяна особі, право на відшкодування якої особа має внаслідок порушення її прав. 4.2 цієї статті встановлено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів п сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України закріплюється право кожної особи на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів такого захисту є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що гарантується в першу чергу Конституцією України, а також Цивільним Кодексом і відповідними законами України.

У відповідності до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Позивачем доведено та установлено судом, що даною дорожньо-транспортною пригодою позивачу дійсно завдана моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він - особа похилого віку зазнав у зв'язку з ушкодженням його здоров'я, у нервовому напруженні і хвилюванні, пережитому при ДТП, у фізичному болі та емоційному стресі, який він переніс при ДТП, у побутових незручностях, що виникли у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у зміні побутових звичок, необхідності додаткових зусиль для організації звиклого образу життя після ДТП. Крім того, позивач вимушений був проходити лікування, упродовж якого він почувався не зручно, не комфортно, був змушений пристосовуватись до негативних умов існування, порушилися його нормальні життєві зв'язки.

Дані обставини підтверджуються медичними довідками та виписками із історії хвороби позивача, а саме: після ДТП з 09 серпня 1993 р. він знаходився на лікуванні в лікарні ст. Купянськ-Вузловий Південної залізниці, потім проходив курс лікування в Центральній клінічній лікарні № 5 м. Харкова з 15 листопада 1995 р. по 04 січня 1996 р.; з 24 травня 1996 р. по 25 червня 1996 р.; з 28 січня 1997 р. по 21 лютого 1997 р.; з 16 березня 1998 р. по 10 квітня 1998 р.. В центральній клінічній лікарні Укрзалізниці в м. Харкові лікувався з 06 грудня 2004 р. по 22 грудня 2004 р.; з 16 грудня 2005 р. по 30 грудня 2005 р.; з 06 грудня 2011 р. по 22 грудня 2011 р.; з 26 листопада 2012 р. по 12 грудня 2012 р.; з 11 березня 2013 р. по 22 березня 2013 р.. З 23 квітня 2013 р. по 26 листопада 2013 р. він знаходився на лікуванні в «Центрі спеціалізованої медичної допомоги хворим не легеневими формами туберкульозу» Міністерства охорони здоровя Московської області РФ, де йому було зроблено операцію по встановленню ендопротеза тазостегнового суглоба, а після проведення цієї операції проходив курс лікування у філіалі № 1 ФГБМУ «Медичного центра Міністерства оборони Росії» з 26 листопада 2013 р. по 17 грудня 2013 р. В період з 11 квітня 2014 р. по 14 травня 2014 р., з 20 травня 2014 р. по 19 червня 2014 р. він знаходився на лікуванні в ДП «Інститут патології хребта та суглобів ім. проф. ОСОБА_5 НАМНУ», де17 квітня 2014 р. йому також була зроблена операція на правому тазостегновому суглобі.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів того, що шкоду, завдану позивачу, спричинено внаслідок непереборної сили або умислу останнього, а тому він має нести відповідальність незалежно від доведеності вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

При визначені розміру відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд враховує вимоги розумності і справедливості, характер та тривалість заподіяння позивачу душевних страждань та вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 200000 грн., підлягають частковому задоволенню на суму 100000 грн.

Щодо відшкодування позивачу втраченого заробітку, внаслідок спричинення каліцтва з вини відповідача, судом встановлено наступне.

Статтею 22 ЦК України, передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Відповідно до ч.1ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

За таких обставин, отримавши ушкодження здоров'я в результаті вчиненої відповідачем дорожньо-транспортної пригоди, позивач був тимчасово непрацездатний та, відповідно, був позбавлений можливості працювати. Як наслідок, це призвело до втрати ним доходу, який відповідно до ст.1198 ЦК України за 15 місяців становить 2581, 80 гривень, розрахований наступним чином: заробітну плату за 12 місяців 1997 р. складено разом, що дорівнює 2065, 48 грн. Середній заробіток за 1997 рік складає 172, 12 грн. =2065, 48 грн: 12 місяців. Розрахунок втраченого заробітку - 172, 12 грн. х15 місяців=2581,80 грн. (т. 1 а.с. 7).

З урахуванням вище встановленого, заявлені позивачем позовні вимоги підлягають задоволенню частково, у розмірі 2581, 80 грн.

Оскільки на теперішній час не встановлена наявність прямого причинного звязку із захворюванням у позивача правого тазостегнового суглобу, то його вимоги про відшкодування понесених витрат на лікування на загальну суму 93620, 49 грн. суд вважає необґрунтованими.

Згідно з ст.. 141 ЦПК України, ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», з відповідача на користь держави необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 258, 18 грн. - за вимогу майнового характеру, та 243, 60 грн. - за вимогу немайнового характеру.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 264-265 ЦПК України, ст. ст. 23, 1167, 1187, 1195 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у відшкодування втраченого заробітку 2581,80 грн., а також у відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, 100000,0 грн., відмовивши в задоволенні решти позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір у розмірі 258, 18 грн. - за вимогу майнового характеру, та 243, 60 грн. - за вимогу немайнового характеру.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Купянський міськрайонний суд шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Коваленко О. А.

Повний текст рішення складений 19 червня 2018 року.