АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 вересня 2018 року

м. Харків

Справа № 638/16234/17 (категорія: спори, що виникають із сімейних правовідносин)

Провадження № 22-ц/790/4164/18

Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого: - Кіся П.В.,

суддів: - Хорошевського О.М.,

- Яцини В.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4 та ОСОБА_5

на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2018 року (суддя - Шесатак О.І.)

у цивільній справі (№ 638/16234/17) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5

про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

встановив:

27.10.2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом в якому просила стягнути з ОСОБА_5 на її користь на утримання неповнолітньої сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подання заяви, вказуючи, що після розірвання шлюбу у жовтні 2017 року відповідач не приймає участі в утриманні дитини, хоча має таку можливість, займаючись підприємницькою діяльністю та отримуючи значні доходи.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Суд вирішив стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 27.10.2017 року. В іншій частині у задоволенні позовних вимог суд вирішив відмовити.

Додатковим рішенням від 16.05.2018 року суд вирішив питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить повністю скасувати рішення суду від 10.04.2018 року і ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити повністю та стягнути з відповідача аліменти у розмірі 5000 грн. щомісячно.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_4 посилається на неповне з'ясування судом обставини, які мають значення для справи, на невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, на ухвалення рішення, яке у подальшому зашкодить інтересам дітей.

Вказує, що на даний час їх дитина потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, ніж це визначив суд, що вона не може самостійно задовольнити потреби неповнолітньої дитини одягом, продуктами харчуванням, засобами гігієни, не має змоги оплатити у разі потреби його лікування, відвідування необхідних гуртків тощо. Вважає, що відповідач не довів неспроможності сплачувати по 5000 грн. щомісячно, що належних доказів на підтвердження витрат на забезпечення підприємницької діяльності відповідач не надав.

На підтвердження доводів апеляційної скарги позивач ОСОБА_4 посилалася на ті обставини, що згідно наданих суду доказів, які визнав відповідач ОСОБА_5, він отримав у 2017 році дохід у розмірі 225000 грн., що становить 18750 грн. щомісячно, але в суді посилався на видумані ним витрати на забезпечення підприємницької діяльності, не надавши належних доказів. Саме тому він відмовився давати в суді свідчення про свої доходи, боячись кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві свідчення. Разом з тим, суд не врахував, що відповідач має більше статки, що за ним зареєстровано в органах МВС України два транспортні засоби - ВАЗ21063.1991 року випуску і GREAT WALL HOVER 2008 року випуску, який коштує від 8000 доларів США.

Відповідач ОСОБА_5 також подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду від 10.04.2018 року у повному обсязі, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, і ухвалити нове рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 1500 грн. щомісячно, посилаючись на те, що суд не врахував ту обставину, що на забезпечення підприємницької діяльності він витрачає значні кошти, а тому він неспроможний сплачувати аліменти ні в тому розмірі, який вимагає позивач, ні навіть у розмірі, визначеному судом.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу відповідач вказує, що він є само зайнятою особою, зареєстрований як фізична особа - підприємець ІІ-ої групи ризику та є платником єдиного податку. Відповідно до Податкової декларації платника єдиного податку ФО-П за №23627 від 07.02.2018 року його річний дохід за весь 2017 рік склав 225 000 грн. за 12 місяців, отже щомісячний дохід складав 18 750 грн. Оскільки він є платником єдиного податку II групи ризику, у щорічній податковій декларації не відображені його витрати, які він має нести у зв'язку з функціонуванням підприємства, а отже сума у 18 750 грн. не є сумою його фактичного доходу.

Оскільки, кожного місяця він має сплачувати єдиний податок щомісячно та єдиний соціальний внесок щомісячно. Крім того, для здійснення підприємницької діяльності, він змушений орендувати торговий павільйон №35/2 площею 16 кв.м., орендувати складське приміщення. Орендовані приміщення обладнані електропостачанням та він змушений оплачувати послуги електропостачання також, щомісяця він має робити закупівлю товарного асортименту у відповідних постачальників таких товарів. Приблизна сума збитків, що пов'язана з неповерненням витрачених коштів на закупівлю товарного асортименту то його реальний дохід є значно меншим.

Відзиви на апеляційній скарги сторони, отримавши копію апеляційної скарги та копії ухвал про відкриття апеляційного провадження з зазначенням строку для здійснення відповідної процесуальної дії, до цього часу так і не надали.

Відповідно до змісту ч.ч. 4-6 ст.19, ст.ст.274, 368, 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню за таких підстав.

Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, а за відсутності такої домовленості -судом.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Згідно вимог частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції забезпечив сторонам та їх представникам рівні можливості щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Судом встановлено, а учасниками справи не оспорюється, що позивач ОСОБА_4 і відповідач ОСОБА_5 знаходились у шлюбі з 06.11.2004 року. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3, який після розірвання шлюбу рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 06.10.2017 року, проживає разом з позивачем ОСОБА_4 і знаходиться на її утриманні.

З наданої позивачем довідки з місця роботи вбачається, що вона працює медсестрою у ТОВ «Центр інноваційних технологій «Планета стоматології», за період з вересня 2017 року по лютий 2018 року отримала доходу 19958 грн., що становить близько 3327 грн. на місяць.

Відповідач ОСОБА_5 зареєстрований як фізична особа-підприємець (далі - ФОП), займається роздрібною торгівлею хлібобулочних, цукрових, кондитерських виробів, орендуючи торгівельний павільйон на торгівельному майданчику зупинки транспорту загального користування «Сонячна», розташованої по просп.Перемоги 72-Д в м.Харкові, за 2017 рік задекларував дохід у розмірі 225000 грн., що становить близько 18750 грн. на місяць.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення аліментів у розмірі 5000 грн., позивач ОСОБА_4 та її представник адвокат ОСОБА_7 посилалися на ту обставину, що на утримання сина вона витрачає щомісячно: 150 грн. за відвідування школи; 600 грн. на харчування; 300 грн. за заняття боксом; 1500 грн. на придбання одягу; 1000 грн. на придбання зошитів, підручників, канцелярських товарів.

Крім того, вона отримує мінімальну заробітну плату, витрачає на опалення приватного будинку, в якому вона проживає з неповнолітнім сином, по 1800 грн. щомісячно.

Обґрунтовуючи заперечення на позов, відповідач ОСОБА_5 посилався на те, що позивач, посилаючись на задекларований ним дохід за 2017 рік у розмірі 225000 грн. не врахувала ту обставину, що він, як ФОП другої групи ризику та платник єдиного податку в декларації не відображає видатки, пов'язані з функціонуванням свого підприємства, а вони складають значну суму, а саме щомісячно: 640 грн. єдиного податку, 704 грн. єдиного соціального внеску, 3800 грн. орендної плати за павільйон, 3000 грн. за оренду складського приміщення, 1000 грн. за користування електроенергією, 3878 грн. у якості збитків у зв'язку з закінченням строку нереалізованого товару, тощо.

Таким чином, вказує відповідач ОСОБА_5, остаточно його щомісячний дохід становить 5728 грн., а не 18750 грн., як це помилково вважає позивач та її представник, не враховуючи витрати на забезпечення підприємницької діяльності.

Заперечуючи проти доводів відповідача, позивач ОСОБА_4 та її представник вказували, що належних доказів на підтвердження доводів про реальний розмір витрат відповідачем не надано, що наданий ним на підтвердження доводів договір оренди за 2018 рік не має відношення до витрат за 2017 рік і не відображає дійсної суми відповідних витрат за вказаний період, що акт виконаних робіт стороною не підписаний, що реальні доходи відповідач приховує.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову і стягнення аліментів з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_8 у розмірі 2500 грн. щомісячно з 27.10.2017 року, тобто з дня звернення до суду з позовом, і до досягненню дитиною повноліття, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є здоровою, працездатною собою, інших непрацездатних осіб на своєму утриманні не має, що він має змогу і зобов'язаний за законом, виходячи з встановлених судом обставин, які мають значення для справи, сплачувати у вказаному обсязі щомісячно аліменти позивачу на утримання сина.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, оскільки воно ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційних скарг сторін, оскільки доводи, на які вони посилаються, були перевірені судом першої інстанції і суд надав доводам сторін та їх представників належну правову оцінку.

Подаючи до суду, відзив на позов, письмові та усні пояснення, а також апеляційні скарги, сторони та їх представники продемонстрували блискучі знання норм матеріального та процесуального права, Конвенції про права дитини, постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.03.2006 року за №3, однак залишили поза увагою ту обставину, що саме на них покладено обов'язок доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень шляхом надання суду у встановленому процесуальним законом порядку і строки належні та допустимі доказів, які б давали суду підставу визнати цю обставину доведеною.

Сторонами не ставиться під сумнів право позивача ОСОБА_4 на отримання, а відповідачем обов'язок надання їй аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8, а відтак немає потреби витрачати значні зусилля на доведення тих обставин, які визнає інша сторона. (частина 1 статті 82 ЦПК України).

Спірним питанням у даній справі є лише розмір аліментів, однак з метою доведення обставин, які мають значення для визначення розміру аліментів з урахуванням вимог ст.182 СК України, сторони та їх представники обмежилися наданням суду даних про суму вказаного в декларації ФОП ОСОБА_5 за 2017 рік доходу в розмірі 225000 грн., яку ніхто з них не оспорює.

Оспорюючи позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення аліментів у розмірі 5000 грн., відповідач посилався на необхідність врахування і понесених ним видатків по забезпеченню підприємницької діяльності, та надав копії договорів оренди, акту прийомки виконаних робіт, розрахункові документи, які опосередковано підтверджують доводи про наявність певних витрат, однак не забезпечують отримання повного, всебічного і достовірного висновку про дійсний обсяг витрат.

Позивач та її представник обмежилися лише критичною оцінкою наданих відповідачем доказів та зазначили у письмових поясненнях про витрати на утримання неповнолітнього ОСОБА_6, які, начебто становлять близько 3550 грн. щомісячно, не надавши при цьому належних та допустимих доказів на підтвердження саме таких витрат.

Переглянувши справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарги, колегія суддів приходить до висновку, що суд розглянув та вирішив справу у відповідності із законом, в межах заявлених вимог і на підставі тих доказів, які сторони та їх представники надали суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 180, 182, 183 СК України та виходив з обов'язку батька утримувати своїх дітей.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги позивача, оскільки визначений рішенням суду розмір аліментів більше ніж у двічі перевищує мінімальний розмір аліментів на дитину відповідного віку, встановленого частиною 2 статті 182 СК України.

Посилання апелянта на наявність у власності відповідача двох транспортних засобів висновки суду не спростовують, оскільки у даній справі не вирішується спір щодо поділу майна подружжя, а надана позивачем роздруківка з сайту МВС України не є належним доказом щодо обсягу доходів відповідача.

Апеляційний суд відхиляє також і доводи апеляційної скарги відповідача, оскільки ним не доведено викладені в його відзиві на позов та в апеляційній скарзі посилання на не співмірність розміру аліментів з його фактичними доходами та на майнову неспроможність сплачувати визначені рішенням суду аліменти.

Інші доводи апеляційних скарг висновків суду також не спростовують, були досліджені судом першої інстанції та їм була надана оцінка.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 17 вересня 2018 року.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина