Справа № 658/3290/17
(провадження № 2/658/103/18)
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2018 року Каховський міськрайонний суд Херсонської області в складі

головуючого судді Подячевої І.Д.,

при секретарі Бердніковій С.В., Левицькій Н.Я.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши в місті Каховка у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання частки у праві власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання за позивачем 2380/100000 частки на земельну ділянку, площею 12 га, кадастровий номер :03:001:0202.

06 березня 2018 року у підготовчому судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги, а саме прохальну частину, у звязку з чим просив визнати за ОСОБА_3 2380/100000 частки у праві власності на земельну ділянку, загальною площею 12 га, кадастровий номер :03:001:0202.

В обґрунтування позову зазначається, що з 23 листопада 2015 року ОСОБА_3 є власником 2380/100000 частки нежитлових будівель (цех батьківського стада курей), розташованих за адресою: Каховський район, смт. Любимівка, вул. Птахівнича, 1. Після розпаювання цеху батьківського стада курей між 150 власниками, відповідач шляхом укладання фіктивних договорів дарування придбав у власність 97620/100000 частин зазначеного цеху батьківського стада курей. Відповідач звертався із пропозицією до позивача про купівлю її частини за безцінь, також шляхом укладання фіктивного договору дарування. Позивач відмовилась від такої пропозиції. Згодом позивач дізналась, що відповідач приватизував земельну ділянку під нежитловими приміщеннями (цехом батьківського стада курей) загальною площею 12,0 га, при цьому не врахувавши право позивача на частину земельної ділянки під нежитловими будівлями, пропорційно її частки у власності нежитлових будівель.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та додатково пояснив, що ОСОБА_3 є власником 2380/100000 частки нежитлових будівель (цех батьківського стада курей), розташованих за адресою: Каховський район, смт. Любимівка, вул. Птахівнича, 1. Цех батьківського стада курей розташований на земельній ділянці площею 12 га, кадастровий номер :03:001:0202. Згідно ч. 4 ст. 120 ЗК України позивач має право на земельну ділянку пропорційно до її частки, однак відповідачем в порушення права позивача було реалізовано право власності на всю земельну ділянку на якій розташований цех батьківського стада курей. Позивач вважає, що за нею має бути визнано право власності на 2380/100000 частки на земельну ділянку, площею 12,0 га, що є пропорційним її частині у спільній частковій власності на нежитлові будівлі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову та додатково пояснював, що у ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку виникло на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок та на підставі заяви про виділення йому особисто земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Також представник зазначив, що комплекс нежитлових будівель (цех батьківського стада курей), розташованих за адресою: Каховський район, смт. Любимівка, вул. Птахівнича, 1, розташований на земельній ділянці 12,3933, тому позивачем помилково зазначено про розташування нежитлових будівель на земельній ділянці площею 12,0 га, яка на цей час належить відповідачу. Крім того, станом на момент виникнення права власності у позивача на 2380/100000 частки нежитлових будівель (цех батьківського стада курей), земельна ділянка на якій було розташовано комплекс нежитлових будівель належала державі. Позивач із заявою про виділення їй земельної ділянки пропорційно частки у власності до компетентних органів не зверталась, а тому позовні вимоги ОСОБА_3 не підлягають задоволенню.

Ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 30 листопада 2017 року було витребувано з Держземагенства у Каховському районі Херсонської області належним чином завірену технічну документацію щодо передачі у власність ОСОБА_4 земельних ділянок кадастровий номер :03:001:0202 та :06:005:0001.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи позивача та відповідача, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_3 належить 2380/100000 частки нежитлових будівель (цех батьківського стада курей), розташованих за адресою: Каховський район, смт. Любимівка, вул. Птахівнича, 1 (т. 1 а.с. 14-18).

ОСОБА_4 є власником 97620/100000 часток нежитлових будівель (цех батьківського стада курей), розташованих за адресою: Каховський район, смт. Любимівка, вул. Птахівнича, 1 (т. 1 а.с. 11).

Право власності відповідача виникло на підставі договорів дарування, укладених відповідачем із власниками паїв, відповідно до частки кожного.

06 квітня 2015 року відповідачем укладено договори купівлі-продажу земельних ділянок із ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 кожен з яких був власником земельних ділянок площею 2,00 га та розташованих під нежитловими будівлями (цех батьківського стада курей), розташованими за адресою: Каховський район, смт. Любимівка, вул. Птахівнича, 1. (т. 1 а.с. 198-228)

У ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 право власності на земельні ділянки площею 2,00 га під нежитловими будівлями (цех батьківського стада курей) виникло на підставі поданих ними заяв про передачу безкоштовно у власність земельних ділянок, для ведення особистого селянського господарства (т. 1 а.с. 91-189).

ОСОБА_4, як співвласник нежитлових будівель (цеху батьківського стада курей) також реалізував своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 2,00 га, у звязку з чим отримав відповідний державний акт від 26 лютого 2015 року (т. 1 а.с. 204-206).

Після оформлення договорів купівлі-продажу земельних ділянок, ОСОБА_4 звернувся до Управління Держземагенства у Каховському районі Херсонської області із заявою про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, а саме щодо відведення земельної ділянки загальною площею 12,00 га у власність ОСОБА_4 у звязку із їх викупом у власників ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9.

07 травня 2015 року ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право власності на земельну ділянку загальною площею 12,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Любимівської селищної ради, кадастровий номер :03:001:0202

Позивач просить визнати за нею 2380/100000 частки у праві власності на земельну ділянку, загальною площею 12 га, кадастровий номер :03:001:0202.

Правовідносини в сфері обігу земель регулюються Земельним кодексом України та Цивільним кодексом України.

Так, відповідно до ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об'єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб.

Статтею 81 визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі:

а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;

б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;

в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування;

г) прийняття спадщини;

ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно ст. 116 названого кодексу громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Статтями 118 та 120 ЗК України встановлено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Зі змісту наведених норм Земельного кодексу України вбачається, що право громадян на земельні ділянки, які перебувають у державній власності, може виникнути лише за певних умов та за умови виконання такими громадянами певних дій, які повязані із отриманням відповідного рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Земельним кодексом України.

Таке правило діє і у разі набуття громадянами права власності на частку будівлі або споруди (в даному випадку цеху батьківського стада курей), яка розташована на землях державної власності.

Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у 2015 році набули право спільної часткової власності на нежитлові будівлі (цех батьківського стада курей), розташовані за адресою: Каховський район, смт. Любимівка, вул. Птахівнича, 1.

Нежитлові будівлі (цех батьківського стада курей) належали СТОВ «Ювілейний» та у 2002 році будівлі були розпайовані між власниками майнових паїв СТОВ «Ювілейний».

ОСОБА_3 та її чоловіку ОСОБА_10 з 2002 року, згідно свідоцтв від 17 липня 2002 року, належали 29/100000 часток нежитлових будівель та 2351/100000 часток нежитлових будівель, відповідно.

ОСОБА_4 набув права власності на 97620/100000 часток нежитлових будівель шляхом укладання договорів дарування із власниками майнових паїв.

Зазначені нежитлові будівлі, як до паювання так і після паювання (до 2016 року) були розташовані на землях державної власності.

Зазначені обставини сторонами не оспорюються.

У 2014 році ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 звернулись до Головного управління Держземагенства у Херсонській області із заявами про передачу безкоштовно у власність земельних ділянок площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства.

У 2016 році зазначені особи зареєстрували право власності на виділені їм земельні ділянки та відчужили їх на користь ОСОБА_4 шляхом укладання договорів купівлі-продажу.

Суд звертає увагу, що земельні ділянки, які були передані у власність ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 мали конкретно визначенні межі та їм були привласнені конкретні кадастрові номери та лише згодом після укладання договорів купівлі-продажу земельних ділянок, ОСОБА_4 звернувся до Головного управління Держземагенства у Херсонській області із заявою про обєднання земельних ділянок в кількості 6 ділянок в одну земельну ділянку загальною площею 12,0 га.

ОСОБА_3 з 2002 року із заявою про передачу їй у власність земельної ділянки, на якій розташовані нежитлові будівлі (цех батьківського стада курей), співвласником яких вона є, не зверталась, про що в судовому засіданні зазначив її представник.

В позовній заяві позивач зазначає, що нежитлові будівлі (цех батьківського стада курей) розташовані на земельній ділянці площею 12,3933 га, кадастровий номер 652355100:06:005:0001.

Земельна ділянка площею 12,0 га, яка належить ОСОБА_4 має кадастровий номер :03:001:0202 (т. 1 а.с. 77).

Земельна ділянка площею 0,3930 га, яка також відноситься до території на якій розташовано цех батьківського стада курей має кадастровий номер :03:001:0194 та є державною власністю (т. 1 а.с. 78).

За таких даних, станом на вересень 2017 року, тобто на момент звернення ОСОБА_3 до суду з питанням щодо визнання за нею 2380/100000 частки у праві власності на земельну ділянку, загальною площею 12 га, кадастровий номер :03:001:0202, спірна земельна ділянка перебуває у власності ОСОБА_4 на підставі цивільно-правових угод, укладених ОСОБА_4 з власниками, які в свою чергу отримали у власність земельні ділянки державної власності на підставі ст. 118 ЗК України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача посилається на ч. 4 ст. 120 ЗК України в частині набуття права власності на будівлю кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності будівлі.

Також представник позивача посилається на постанову Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року, в якій зазначено, що при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти.

Однак, позивачем та її представником не враховано, що нежитлові будівлі (цех батьківського стада курей), під час виникнення у позивача права спільної часткової власності, були розташовані на землях державної власності. Як вже зазначалось вище, відповідно до норм Земельного кодексу України, під час виникнення права власності на нерухоме майно, яке розташовано на землях держаної або комунальної власності у особи автоматично права власності на землю не виникає, таке право може бути реалізовано особою лише після виконання певної процедури передбаченої земельним законодавством.

Позивач в позовній заяві не ставить питання щодо правомірності або неправомірності отримання відповідачем та іншими особами у власність землі, на якій розташовано нежитлові будівлі (цех батьківського стада курей).

При цьому, судом враховано позицію викладену Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові Пленуму від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», а саме вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

Під час розгляду справи, представником позивача повідомлено суду, що ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Реєстраційна служба Каховського міськрайонного управління юстиції Херсонської області, приватний нотаріус ОСОБА_11А.) про визнання недійсними свідоцтв про право власності на земельну ділянку, виданих на імя перелічених третіх осіб, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок, укладених між ОСОБА_4 та третіми особами, і, крім того, позивач в зазначеній справі просить визнати недійсним свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 12,0 га, кадастровий номер :03:001:0202, виданого на імя ОСОБА_4.

Станом на 04 червня 2018 року зазначену вище справу не розглянуто.

В судовому засіданні головуючим неодноразово перед представником позивача ставилось питання щодо можливості вирішення спору у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 щодо визнання за нею 2380/100000 частки у праві власності на земельну ділянку, загальною площею 12 га, кадастровий номер :03:001:0202, без вирішення спору в цивільній справі № 658/258/18, представником позивача кожного разу зазначалось, що він вважає достатніми тих доказів, які містяться в справі для вирішення предявлених в позові вимог.

Відповідно до ч. 5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Земельна ділянка, загальною площею 12 га, кадастровий номер :03:001:0202 перебуває у власності відповідача.

Право відповідача на спірну земельну ділянку виникло на підставі ст. 118 ЗК України та на підставі цивільно-правових угод.

Неправомірність набуття відповідачем права власності на земельну ділянку, загальною площею 12 га прямо не випливає із закону та незаконність набуття права власності не встановлена судом, а тому суд вважає необґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_3 щодо визнання за нею 2380/100000 частки у праві власності на земельну ділянку, загальною площею 12 га, кадастровий номер :03:001:0202, яка на цей час повністю належить ОСОБА_4.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 19, 274, 279, 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання за ОСОБА_3 2380/100000 частки у праві власності на земельну ділянку, загальною площею 12 га, кадастровий номер :03:001:0202.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Херсонської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І. Д. Под'ячева