Справа № 357/5521/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Бондаренко О. В. ,

при секретарі Бондаренко Н. В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про зміну розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом 21.05.2018 року мотивуючи тим, що з відповідачем у справі перебував у зареєстрованому шлюбі з 23.01.2010 року, який було розірвано рішенням суду від 19.02.2015 року. Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.04.2015 року з нього було стягнуто на користь позивача аліменти на сина ОСОБА_5, в розмірі 1/4 частини його доходів. 09.07.2016 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 у відділі РАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, актовий запис №700, від спільного життя у них народився син ОСОБА_7. Його дружина знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення сином трирічного віку. Він тимчасово не працює. Тому, просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього ОСОБА_1 за рішенням суду від 03.04.2015 року на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач ОСОБА_8 в судовому засіданні позов підтримав, просив зменшити розмір аліментів з 1/4 частини на 1/6 частину його доходів та пояснив, що в нього змінився сімейний стан, а саме він одружився і в нього народився син ОСОБА_9. Дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років та отримує допомогу при народження дитини у розмірі 860 грн. щомісячно, а він на даний час офіційно не працевлаштований, має тимчасові і мінливі заробітки, тому коштів на життя не вистачає і інших доходів його сімя не має. З 2015 року по 23.05.2018 року працював офіційно і виплачував аліменти по мірі можливості, потім перебував на обліку у Центрі зайнятості населення протягом року.

Відповідач ОСОБА_10 в судовому засіданні позов не визнала, подала відзив в якому зазначила, що позивач має заборгованість по сплаті аліментів та вводить суд в оману вказуючи, що він тимчасово не працює, оскільки під час їх шлюбу позивач займався монтажем та встановленням побутової техніки чим і займається по даний час. Вона, як мати, займається утриманням та розвитком сина, який відвідує студію англійської мови за яку вона сплачує в місяць 600,00 грн. та спортивний клуб карате вартість занять у якому в місяць становить 350,00 грн. Вона офіційно працює у ФОП ОСОБА_11 продавцем непродовольчих товарів і отримує заробітну плату в розмірі 3750,00 грн., крім сина має батька інваліда, який також потребує допомоги. ЗУ «Про Державний бюджет України» на 2018 рік встановлено розміри основних мінімальних соціальних стандартів: так на неї, як на працездатну особу встановлено прожитковий мінімум 1762,00 грн., а на дитину віком від 6 до 18 років 1860,00 грн., отже коштів, які вона отримує, як заробітна плата, не вистачає в повній мірі для потреб сина.

Третя особа: ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримала та зазначила, що позивач на даний час має проблеми зі здоровям, тому не має можливості в повній мірі працювати та платити аліменти. Вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення сином 3 років і отримує державну допомогу, якої не вистачає для усіх потреб.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_8 та ОСОБА_10, перебували з 23.01.2010 року в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.02.2015 року, що стверджується копіями паспорта та копією свідоцтва (а.с.5,27-29,32). Від шлюбу вони мають сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 31).

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_8 з 09.07.2016 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, від шлюбу вони мають сина ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб та про народження дитини (а.с.3,4).

Також, встановлено, що позивач ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується копією паспорта ( а.с.5).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 03.04.2015 року у справі № 357/2853/15-ц ( а.с.6), було задоволено позов ОСОБА_2 та стягнуто з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу щомісячно, , але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 26.02.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач в підтвердження обставин справи та позовних вимог надав до суду: копію свідоцтва про шлюб від 09.07.2016 року, копію свідоцтва про народження дитини від 21.12.2016 року та довідку № 1064/10 від 17.05.2018 року про отримання державної допомоги ОСОБА_6, яка перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту Білоцерківської міської ради, при народженні дитини з 01.01.2017 року по 01.01.2020 року, що підтверджує факт перебування його дружини ОСОБА_6 у відпустці по догляду за дитиною до 3-х річного віку.

Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як передбачено п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Аналіз статті 192 Сімейного кодексу свідчить про те, що за позовом платника аліментів суд може зменшити їх розмір лише за наявності поважних причин, а саме: зміни його матеріального чи сімейного стану; погіршення його здоров'я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Даний перелік обставин, які можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Обов'язок доказування наявності наведених обставин покладається на позивача.

Крім того, враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.

Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Згідно положень статей 141, 180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав (в редакції Закону № 2475-VIII від 03.07.2018 року); 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів ( згідно із Законом № 2037-VIII від 17.05.2017року); 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, не дозволяє йому утримувати дитину, він може зменшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім'ї. Під зміною сімейного стану розуміється з'явлення у сім'ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов'язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Як вбачається з матеріалів справи посилання позивача, як на підставу для зменшення розміру стягуваних аліментів це створення сімї та народження дитини, суд бере до уваги, проте позивач не вказав обставин, що мають істотне значення для зменшення розміру аліментів та не надав суду належних та допустимих доказів значного погіршення його матеріального становища в звязку із зміною сімейного стану, а підтвердження обставин щодо погіршення його здоровя та відсутністю доходів не надано жодних доказів.

Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання.

Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного Кодексу України ( із змінами внесеними Законом України № 2475-VІІ від 03.07.2018 року) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно із ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень.

Згідно із ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.

Отже, з липня 2017 року і по на даний час розмір аліментів на кожну дитину має бути не меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а як вбачається з довідки розрахунку по аліментам, наданої позивачем ( а.с. 51-52) державним виконавцем встановлено щомісячний розмір аліментів на сина ОСОБА_5, в розмірі меншому ніж мінімальний розмір аліментів на одну дитину визначений Законом.

Крім того, з вказаної довідки також вбачається, що позивач сплачував аліменти не щомісячно, як визначено рішенням суду, а періодично, як до зміни його сімейного стану так і після настання даних обставин, в звязку з чим утворилась заборгованість.

Суд не приймає до уваги визначену державним виконавцем суму заборгованості зазначену в довідках наданих, як позивачем так і відповідачем ( а.с. 37-38, 42-43), оскільки дана сума потребує коригуванню з урахуванням змін внесених до ч.2 ст. 182 Сімейного Кодексу України та урахуванням відомостей про заробітну плату платника аліментів та відомостей про сплату аліментів за період стягнення, що проводиться державним виконавцем, крім того, сума боргу не є предметом розгляду даної справи.

Позивач в судовому засіданні зазначив обставини, що він з 2015 року по 23.05.2018 року працював офіційно і сплачував аліменти, потім протягом року перебував на обліку у Центрі зайнятості населення, але вчасно не повідомив центр про аліменти, а третя особа зазначила, що позивач має незадовільний стан здоровя в порівнянні з моменту стягнення аліментів, однак до суду не надано жодного доказу в підтвердження даних обставин.

Відповідач надала до суду довідку зі Студії англійської мови від 19.06.2018 року ( а.с. 33) з якої вбачається, що її син ОСОБА_13 відвідує заняття з вивчення англійської мови з 10.10.2017 року по даний час і копії квитанцій про коштів за навчання в розмірі 640,00 грн. щомісячно ( а.с. 34). Також, відповідач надала до суду довідку Білоцерківської міської громадської організації «Спортивний клуб карате «Дайтан» від 28.06.2018 року ( а.с. 35) з якої вбачається, що ОСОБА_13 з 13.10.2016 року і по даний час відвідує даний клуб.

У відповідності до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору (ухвала Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16.12.2009 року № 6-20478св09).

Вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і при стягненні аліментів відповідно до ст.ст. 181, 182 СК України. Батьки беруть участь у додаткових витратах на дитину рівною мірою, сторона, що звертається з вимогою про відшкодування вже зроблених додаткових витрат, має надати суду докази фактично понесених або майбутніх витрат, їхній розрахунок й обґрунтування.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Як встановлено в судовому засіданні відповідач виконуючи свої батьківські обовязки забезпечує в межах своїх можливостей умови для належного розвитку здібностей сина ОСОБА_4, який займається вивченням англійської мови та відвідує спортивний клуб, однак зустрічних вимог щодо стягнення додаткових витрат на дитину відповідач не заявляла.

Як встановлено в судовому засіданні відповідач зареєстрована та проживає разом із сином ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_1, працює у ОСОБА_14 на посаді продавця непродовольчих товарів та отримує заробітну плату в середньому в розмірі 3750,00 грн., що підтверджено матеріалами справи ( а.с 36,39).

Відповідач посилається на те, що на її утриманні перебуває батько ОСОБА_15,ІНФОРМАЦІЯ_5, який є інвалідом третьої групи, що підтверджено матеріалами справи ( а.с. 40,41), однак до суду не надано доказів в підтвердження факту перебування на утриманні недієздатної особи у визначеному законодавством порядку.

Вирішуючи по суті позовні вимоги, також враховується матеріальне становище дитини, на утримання якої стягуються аліменти, і те, що загальний розмір аліментів, які вирішено стягувати судом з позивача у розмірі 1/4 частини від його доходів, є мінімальним для потреб дитини, до того ж даний розмір не перевищує мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину, що становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, максимально враховуючи інтереси дитини, керуючись принципом регулювання сімейних відносин на засадах справедливості, добросовісності та розумності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в разі задоволення позову за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню судові витрати позивача, однак враховуючи, що в позові відмовлено, судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 7, 182, 192 СК України, ст.ст. 12, 76 81, 258, 259, 264 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про зміну розміру аліментів, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Суддя:ОСОБА_16