АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2018 року м. Київ

Унікальний номер 752/1462/17-ц Апеляційне провадження № 22-ц/796/697/2018

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

при секретарі - Слободяник Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2017 року, ухваленого під головуванням судді Чередніченко Н.П., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Жердєва НаталіяОлександрівна, Київське відділення №12 Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРВАРД», ОСОБА_5 про визнання договору дарування удаваним, визнання порушеним переважного права купівлі, переведення прав та обов'язків покупця 1/2 частини квартири,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2017 року позивачка звернулася із зазначеним позовом, в якому зазначила, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26 березня 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частинах отримали у власність однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

21 вересня 2016 року позивачці стало відомо про перехід права спільної часткової власності на 1/2 частку зазначеної квартири від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на підставі договору дарування.

Вказуючи, що ОСОБА_3 в період з 12 листопада 2013 року по листопад 2013 року на банківський рахунок ОСОБА_2 були перераховані кошти у розмірі 200 000,00 грн. із зазначенням підстави - купівля однокімнатної квартири АДРЕСА_1, позивачка вважає, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 насправді було укладено договір купівлі-продажу 1/2 частки вказаної квартири.

Таким чином, посилаючись на порушення відповідачами права позивачки передбаченого ст.ст. 235, 362 ЦК України на переважне право перед іншими особами на купівлю зазначеної квартири, позивачка просила:

- визнати удаваним договір дарування 1/2 частки однокімнатної квартири АДРЕСА_1, укладений 16 квітня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Жердєвою Н.О. та зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №14257636;

- визнати, що 16 квітня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 насправді було укладено договір купівлі-продажу 1/2 частки однокімнатної квартири АДРЕСА_1;

- визнати договір купівлі-продажу 1/2 частки однокімнатної квартири АДРЕСА_1 недійсним в частині покупця - ОСОБА_3;

- перевести права та обов'язки покупця за договором купівлі-продажу 1/2 частки однокімнатної квартири АДРЕСА_1, укладеним 16 квітня 2016 року на ОСОБА_1;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на всю однокімнатну квартиру АДРЕСА_1;

- передати відповідачці ОСОБА_2 кошти у розмірі 200 000,00 грн., внесені позивачкою ОСОБА_1 на депозитний рахунок Голосіївського районного суду міста Києва;

- стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_3 кошти у розмірі 200 000,00 грн., сплачені ним як покупцем за договором купівлі-продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_1;

- стягнути із відповідачів в рівних частинах на користь позивачки понесені судові витрати у розмірі 640 грн. судового збору. (т. 1 а.с.3-5)

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Жердєва Н.О., Київське відділення №12 ПАТ «БАНК ФОРВАРД», ОСОБА_5 про визнання договору дарування удаваним, визнання порушеним переважного права купівлі, переведення прав та обов'язків покупця 1/2 частини квартири залишено без задоволення. (т. 1 а.с.112-117)

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просила скасувати рішення районного суду і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. На обґрунтування скарги зазначила, що суд не врахував обставин і доказів, які викладені на обґрунтування заявленого позову і дійшов помилкового висновку про відмову у його задоволенні. (т. 1 а.с.122-128)

Відповідачка ОСОБА_2 проти позову заперечувала, просила розглянути справу за її відсутності.(т. 1 а.с. 20, 69)

Відповідач ОСОБА_3 проти позову заперечував.(т. 1 а.с. 93-99)

В судовому засіданні ОСОБА_1, її представник ОСОБА_6, а також третя особа ОСОБА_5 підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, відповідач ОСОБА_3 заперечував проти скарги і просив її відхилити.

Інші особи до суду не прибули, причини неявки не повідомили про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що у справі є докази. Повідомлення приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Жердєвій Н.О. повернулось з відміткою працівників пошти, що адресат померла.(т. 2 а.с. 14-21)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частини однокімнатної квартири АДРЕСА_1. Співвласником іншої 1/2 частини вказаної квартири була ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом виданим державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори 26 червня 2013 року, зареєстрованим в реєстрі за № 4-3016. (т.1 а.с.6-8)

За наданою до суду ПАТ «БАНК ФОРВАРД» випискою по особовому рахунку № 9626 за період з 01 листопада 2013 року по 31 жовтня 2016 року, 12 листопада 2013 року ОСОБА_3 перерахував ОСОБА_2 200 000 грн. з призначенням платежу «купівля частки квартири», картка номер 5168 7572 1258 0460 (ОСОБА_2С.).(т. 1 а.с. 72-80)

16 квітня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Жердєвою Н.О. та зареєстрований в реєстрі за №814, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передала безоплатно у власність ОСОБА_3 1/2 частини квартири АДРЕСА_1. Цей дар сторони оцінили у 49500,00 грн., а загальна вартість квартири відповідно до висновку про вартість об'єкту оцінки виданого 13 квітня 2016 року ТОВ «Чірков Консалт», що є предметом цього договору становить 98 897,00 грн. (т. 1 а.с.105-106)

Заперечуючи проти позову відповідачка ОСОБА_2 зазначала, що після отримання у спадщину частки квартири, її сестра - позивачка ОСОБА_1 заселила у спірну квартиру свою дочку ОСОБА_5 та чоловіка дочки - ОСОБА_3 Через те, що ОСОБА_1 не погоджувалась продавати квартиру або викупити у відповідачки частку, взаємовідносини між сторонами погіршились. Оскільки ОСОБА_3 надавав відповідачці ОСОБА_2 всіляку допомогу та ставився до відповідачки ОСОБА_2 з порозумінням, остання вирішила подарувати частку квартири саме ОСОБА_3.(т. 1 а.с. 20, 69)

Вказані обставини підтвердив відповідач ОСОБА_3 в суді.(т. 1 а.с. 93-99)

Проте, фактичні обставини справи свідчать, що ОСОБА_3 перерахував гроші в розмірі 200 000 грн. з призначенням платежу «купівля частки квартири» саме ОСОБА_2, а ОСОБА_2 отримала ці гроші та 16 квітня 2016 року здійснила відчуження належної їй частки квартири саме особі, яка сплатила гроші за частку квартири.

Доводи відповідача ОСОБА_3 про те, що він мав намір придбати та сплатив гроші за будинок, який нібито мав підшукати і придбати колегія суддів відхилила, оскільки на пропозицію колегії суддів відповідачами не надано об'єктивних доказів наявності у ОСОБА_2 іншої нерухомості (будинку, квартири) яку вона мала б намір відчужити ОСОБА_3, та останній не навів об'єктивних доказів, які свідчили на підтвердження його пояснень.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

За змістом частини п'ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 717 ЦК України визначено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалась на те, що укладений між відповідачами договір дарування є удаваними, оскільки сторони насправді уклали договір купівлі-продажу та просила визнати укладений договір купівлі-продажу недійсним.

Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Відповідна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1026цс16.

Згідно роз'яснень викладених в п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК України, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Відповідно до вимог 60 ЦПК України, в редакції Закону чинного на час розгляду справи районним судом і ухвалення оскаржуваного рішення, ст. 81 ЦПК України позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладання правочину, що за його думкою є удаваним, 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин, 3) настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Таким чином, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягав встановленню судом, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору дарування та з'ясування питання про те, чи не укладена ця угода з метою приховати іншу угоду та яку саме.

На відміну від договору купівлі-продажу, договір дарування є безоплатним, тому не встановлення вищенаведених фактів не давало районному суду підстав для висновку про укладення сторонами договору дарування та висновку про відмову у задоволенні позову.

Встановлені по справі обставини свідчать про те, що воля сторін була спрямована на встановлення інших цивільно-правових правовідносин, ніж ті, які передбачені договором дарування, зокрема, набувач за договором дарування (ОСОБА_3.) перед укладенням договору сплатив гроші за частину квартири, яка була предметом дарування, зазначивши цільове призначення такої оплати у платіжному дорученні, а дарувальник (ОСОБА_2С.) після отримання грошей за цю частку квартири здійснила її відчуження шляхом дарування, тобто обидві сторони договору дарування усвідомлювали здійснення ними усіх належних дій щодо купівлі-продажу частки квартири та отримали бажаний для кожної із сторін результат правочину купівлі-продажу: ОСОБА_2 - гроші за відчужувану частку квартири, а ОСОБА_3 придбану частку квартири, тому в дійсності сторонами була укладена угода купівлі-продажу частини квартири, а не договір дарування.

При цьому, сама по собі обставина, що між сплатою грошей і фактичним відчуження частки квартири пройшло два з половиною роки не може бути визнана підставою для відмови в позові, оскільки усі ознаки притаманні договору купівлі-продажу дотримані його сторонами.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог про визнання договору від 16 квітня 2016 року удаваним правочином та таким, що приховує купівлю-продаж частини квартири.

Згідно до частини 1 ст. 362 ЦК України, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів.

Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі (частина 2 ст. 362 цього Кодексу).

Відповідно до вимог частин 4, 5 ст. 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред'явити до суду позов про переведення на нього прав та обов'язків покупця. Водночас позивач зобов'язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. До таких вимог застосовується позовна давність в один рік.

За змістом вказаної норми, під час розгляду позову про переведення на підставі статті 362 ЦК України прав та обов'язків покупця за договором купівлі-продажу, укладеним з порушенням переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності, суду слід виходити з дійсної вартості частки на час розгляду справи. Невнесення одночасно з пред'явленням позову на депозитний рахунок суду грошової суми, яку за договором повинен сплатити покупець, є підставою для відмови в позові.

У разі порушення переважного права купівлі частки в праві спільної часткової власності рішення суду, яким задоволено позов співвласника нерухомого майна про переведення на нього прав та обов'язків покупця, є підставою для державної реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Вирішуючи такі спори, суд не має права задовольняти позови про визнання правочину недійсним, якщо його метою є переведення на позивача (співвласника майна) прав та обов'язків покупця, оскільки цивільним законодавством передбачено інші наслідки порушення положення частини четвертої статті 362 ЦК України.

Тому, недотримання вимог статті 362 ЦК України у разі продажу учасником спільної часткової власності своєї частки іншій особі не є підставою для визнання правочину недійсним. Інші співвласники у цьому випадку вправі вимагати переведення на них прав і обов'язків покупця.

У судовому рішенні про задоволення позовних вимог про переведення прав та обов'язків покупця має бути зазначено про стягнення з позивача суми, що внесена ним на депозитний рахунок суду на користь відповідача, який сплатив відповідну суму за договором співвласнику спільної часткової власності.

Відповідні роз'яснення містяться в пункті 26 Постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та в пункті 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року N 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Викладене вище дає підстави вважати, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, договір від 16 квітня 2016 року укладений з порушенням переважного права співвласника ОСОБА_1 на придбання ? частини квартири АДРЕСА_1 відчуженою ОСОБА_2

Тому, за договором від 16 квітня 2016 року має бути здійснено переведення прав та обов'язків покупця на ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За платіжним дорученням позивачка внесла на депозитний рахунок районного суду 200 000 грн. з призначенням платежу забезпечення виконання частини 4 ст. 362 ЦК України, що підтверджується платіжним дорученням № 1 від 18 січня 2017 року. (т.1 а.с.11)

На виконання положень ЦПК України, колегія суддів роз'яснила право і за клопотанням представника позивачки призначила судову експертизу товарознавчої оцінки дійсної (ринкової) вартості ? частини квартири АДРЕСА_1.

За висновком від 21 червня 2018 року № 1773/18-43 судової оціночно-будівельної експертизи Київського НДІСЕ Міністерства юстиції України, дійсна ринкова вартість ? частини однокімнатної квартири АДРЕСА_1, станом на час проведення дослідження, визначена за порівняльним методичним підходом, становить 381620 грн.(т. 1 а.с. 238-248)

За платіжним дорученням № 2 від 11 вересня 2018 року позивачка ОСОБА_1 внесла на депозитний рахунок районного суду 181 620 грн. з призначенням платежу забезпечення виконання частини 4 ст. 362 ЦК України, оригінал платіжного доручення долучений до матеріалів справи. За проведення судової експертизи позивачкою сплачено 7150 грн. немає оригіналу квитанції (т. 1 а.с. 11 т. 2 а.с. 187, 211 т. 2 а.с. 22)

Враховуючи вищезазначені вимоги законодавства, слід стягнути із позивачки ОСОБА_1 381 620 грн. суми, що внесена нею на депозитний рахунок суду на користь відповідача ОСОБА_3, який сплатив відповідну суму за договором співвласнику спільної часткової власності.

Доводи відповідача ОСОБА_3, що на його користь має бути стягнута сума, яка складала еквівалент 200 000 грн. в доларах США на день оплати, не ґрунтуються на вимогах законодавства, тому, колегія суддів визнала неспроможними та відхилила.

Оскільки судом встановлено порушення переважного права позивачки придбати частку в праві спільної часткової власності, тому рішення суду, яким задоволено позов співвласника нерухомого майна про переведення на неї прав та обов'язків покупця, є підставою для державної реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. З огляду на вищевказане, не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності на всю однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Відповідачка ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_3 кошти у розмірі 200 000,00 грн., тому не підлягають задоволенню вимоги про передачу ОСОБА_2 вказаної суми внесеної позивачкою ОСОБА_1 на депозитний рахунок Голосіївського районного суду міста Києва.

Щодо розподілу судових витрат.

Позивачка ОСОБА_1 заявила про розподіл судових витрат, сплатила 640 грн. судового збору за розгляд справи районним судом, 7216 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом та 7150 грн. за проведення судової експертизи, що підтверджується квитанціями.(т. 1 а.с. 2, 140-146, 211, 239)

Відповідачка ОСОБА_2 надала посвідчення і довідки за якими є особою з інвалідністю третьої групи та віднесена до 1 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.(т. 1 а.с. 21-22)

Відповідно до пунктів 9 і 10 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю та позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідачка ОСОБА_2 не заявляла позовних вимог у цій справі та не надала доказів належності до категорії осіб (у т.ч. з інвалідністю І або ІІ групи), звільнених від сплати судового збору.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва судовий збір в частині майнових вимог позивачки був визначений апеляційним судом, виходячи із визначеної судом середньої вартості оспорюваної квартири - 800 000 грн. Проте, виходячи із висновку судового експерта Київського НДІСЕ МЮ України від 21 червня 2018 року № 1773/18-43, вартість квартири складає 763 240 грн. Тому, позивачці слід повернути надлишкові сплачені нею 202 грн. 18 коп. (4400 грн. - 4197.82 грн.(763 240 грн. вартості квартири : 2 х 1%, тому 3816.20 грн. ставка судового збору за розгляд справи районним х 110 %(за ставкою визначеною Законом України «Про судовий збір» на час подання скарги)) судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Тому, на підставі ст. 141 ЦПК України слід стягнути, пропорційно до частини задоволених вимог, із відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_1 по 320 грн. судового збору за розгляд справи районним судом, та на користь держави по 2548 грн. (5096 грн. (3816 грн. ставка судового збору в частині майнових вимог + 1 280 грн. (1920 грн. - 640 грн. судового збору сплаченого позивачкою в суді першої інстанції) в частині немайнових вимог) : 2) судового збору за розгляд справи районним судом

За розгляд справи апеляційним судом слід стягнути, пропорційно до частини задоволених вимог, із відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_1 по 3154.80 грн. (6309.60 грн. (3816 грн. ставка судового збору в частині майнових позовних вимог + 1920 грн.(640 грн. ставка в частині немайнових вимог х 3 вимоги) х 110% ставка за подачу апеляційної скарги) : 2) судового збору за розгляд справи апеляційним судом та по 3575 грн. витрат на проведення судової експертизи.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, судова колегія, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2017 року скасувати і ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати удаваним договір дарування ? частки однокімнатної квартири АДРЕСА_1, укладений 16 квітня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Жердєвою НаталієюОлександрівною та зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №14257636, визнавши, що 16 квітня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу ? частки однокімнатної квартири АДРЕСА_1.

Перевести права та обов'язки покупця за договором купівлі-продажу ? частки однокімнатної квартири АДРЕСА_1, укладеним 16 квітня 2016 року на ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, - 381620 (триста вісімдесят одну тисячу шістсот двадцять) грн. суми, що внесена нею на депозитний рахунок суду, на користь ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2, який сплатив відповідну суму як покупець за договором купівлі-продажу ? частки однокімнатної квартири АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Зобов'язати Головне Управління Державної казначейської служби України у місті Києві повернути ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 - 202 (двісті дві) грн. 18 коп. судового збору, надлишкові сплаченого за квитанцією № 0.0.897177328.1 від 19 листопада 2017 року, отримувач УДКУ у Солом'янському районі міста Києва, код 38050812, банк отримувача ГУ ДКСУ у місті Києві, код банку 820019, розрахунковий рахунок № 0010.

Стягнути із ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3:

- на користь ОСОБА_1 - 320 (триста двадцять) грн. судового збору за розгляд справи районним судом, 3154 (три тисячі сто п'ятдесят чотири) грн. 80 коп. судового збору за розгляд апеляційним судом та 3575 (три тисячі п'ятсот сімдесят п'ять) грн. витрат на проведення судової експертизи;

- на користь держави 2548 (дві тисячі п'ятсот сорок вісім) грн. судового збору за розгляд справи районним судом.

Стягнути із ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2:

- на користь ОСОБА_1 - 320 (триста двадцять) грн. судового збору за розгляд справи районним судом, 3154 (три тисячі сто п'ятдесят чотири) грн. 80 коп. судового збору за розгляд апеляційним судом та 3575 (три тисячі п'ятсот сімдесят п'ять) грн. витрат на проведення судової експертизи;

- на користь держави 2548 (дві тисячі п'ятсот сорок вісім) грн. судового збору за розгляд справи районним судом.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення - 17 вересня 2018 року.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

В.М.Ратнікова

О.В.Борисова