Дата документу Справа №
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2018 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 317/3943/17

Провадження № 22-ц/778/2165/18

Апеляційний суд Запорізької області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Подліянової Г.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1,

відповідач ОСОБА_2,

представник відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 14 березня 2018 року, повний текст якого складено 23 березня 2018 року, в складі судді Громової І.Б. в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначила, що з відповідачем ОСОБА_2 вона перебувала в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 23.03.2011 року рішенням Запорізького районного суду Запорізької області. В період шлюбу в них з відповідачем народилась донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивачка вказала, що після розірвання шлюбу, донька проживає з нею та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач в добровільному порядку з березня 2011 року матеріальної допомоги на доньку не надає, офіційно не працевлаштований. На теперішній час позивачка має скрутне матеріальне становище, коштів, які вона отримує не вистачає на потреби доньки, тому вона була вимушена звернутись до суду із вказаним позовом в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подачі позову до суду до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 14 березня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, щомісячно на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 930,00 (девятсот тридцять гривень 00 копійок) але не менше 50 % прожиткового мінімуму на особу відповідного віку, починаючи з 12.12.2017 року і до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією відповідно до закону.

Рішення в частині стягнення аліментів на утримання не повнолітньої дитини допущено до негайного виконання в розмірі суми сплати за один місяць.

В іншій частині відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що неповнолітня дитина знаходиться на утриманні позивачки, відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на її утримання не надає, та враховуючи, що відповідач є інвалідом ІІ групи, працездатний , положення Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» та статей 182,184 Сімейного Кодексу України дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги частково, стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 25% від усіх видів прибутку.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що вимоги апеляційної скарги є необгрунтованими, протирічать дійсним обставинам справи та такими, що не відповідають нормам діючого законодавства та судової практики, рішення суду є законним. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін( а.с. 68-69)

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів відхиляє аргументи, викладені в апеляційній скарзі з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження серії І-ЖС №071194 від 05.11.1999 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб 05.11.1999 року, про що в книзі реєстрації актів було зроблено актовий запис №12 (а.с. 11).

Згідно свідоцтва про народження серії І-КИ №12928 від 20.11.2001 року, сторони мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Згідно рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 22.03.2011 року, шлюбу, яке набуло законної сили 05.04.2011 року, шлюб між сторонами по справі був розірваний (а.с. 8).

Відповідно до довідки, наданої виконавчим комітетом Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 00-925/15-14 від 06.12.2017 року, ОСОБА_1 зареєстрована і проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, разом із своєю донькою - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.9).

Відповідач ОСОБА_2 є івалідом ІІ групи, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 10ААБ №481155 від 21.08.2013 року (а.с. 38).

Згідно ст. 48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 27 Конвенції про права дитини передбачено, що батько(ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01.12.2017 року становить 1860 грн.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01.01.2018 року становить 1860 грн., отже, на кожного з батьків припадає, як мінімум, по 930, 00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Судом першої інстанції при визначені розміру аліментів, враховані положення ст.ст. 182, 184 СК України, вимоги ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» , а також ту обставину, що кожен з батьків повинен утримувати дитину до досягнення нею повноліття та обґрунтовано стягнуто з відповідача на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 аліменти в розмірі 930 грн. до досягнення повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на особу відповідного віку.

Твердження апеляційної скарги про те, що відповідач не має можливості надавати матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини є неприйнятними.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи за загальним захворюванням, не працює та отримує пенсію по інвалідності. Розмір якої станом на січень 2018 року становить 1452,00 грн. (а.с. 52).

На даний час розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить 1860 грн. Розмір аліментів стягуваних на одну дитину віком від 6 років до 18 років не може бути меншим ніж 930 грн.

Разом з тим, той факт, що відповідач не працює та не має жодного доходу не позбавляє його обовязку утримувати свою доньку до досягнення нею повноліття, так як ОСОБА_2 є працездатним та не має інших осіб на своєму утриманні.

Крім того, встановлена апелянту друга група інвалідності за загальним захворюванням не перешкоджає останньому працювати на посадах, що не повязані з фізичним навантаженням на організм (наукова, творча, розумова діяльність) та належним чином виконувати свій батьківський обовязок по утриманню дочки.

Апелянт зазначає, що не зобовязаний працювати. Проте, апелянт відповідно до вищезазначених вимог законодавства зобовязаний утримувати свою дочку до досягнення нею повноліття.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно стягнув аліменти у твердій грошовій сумі, спростовуються ч. 1 ст. 184 СК України, відповідно до якоїсуд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд порушив норми процесуального права, оскільки повинен був в цій справі видати судовий наказ, є безпідставними.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не повязана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 161 ЦПК України особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Відвовідно до ч. 3 ст. 184 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, нормами чинного законодавства передбачено право особи, а не обовязок звернутися до суду з зазначеними вимогами в порядку наказного провадження.

Оскільки ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, то суд першої інстанції не мав підстав для видачі судову наказу та, грунтуючись на вимогах закону, ухвалив рішення за результатами розгляду справи.

Посилання апеляційної скарги на те, що суд першої інстанції застосував положення ч. 1 ст. 184 СК України в попередній редакції, що є підставою для скасування рішення суду, не спростовують правильних висновків суду за результатами розгляду цієї справи.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

За таких обставин, колегія дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 14 березня 2018 року року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 червня 2018 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

ОСОБА_5