АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 295/12388/16-ц Головуючий у 1-й інстанції суддя: Остапчук Т.В.

13 вересня 2018 року м. Київ

Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Прокопчук Н.О.

секретаря судового засідання: Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 квітня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Компанії «Квікком Лімітед», ОСОБА_2, треті особи: Національний банк України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Публічне акціонерне товариство «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної Марини Анатоліївни про захист прав споживачів, стягнення матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Богунського районного суду м. Житомира з позовом до Компанії «Квікком Лімітед», ОСОБА_2, треті особи: Національний банк України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» СлавкіноїМарини Анатоліївни та просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів матеріальну шкоду в розмірі 1 046 712, 57 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17.04.2018 відмовлено в позові.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог повністю. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що ПАТ «ВіЕйБі Банк»має заборгованість перед позивачем, що Банком визнано в розмірі 1 046 712,57 грн. Зазначив, що відповідачі за даним позовом є пов'язані з банком особами, вони несуть, окрім іншого, цивільно-правову відповідальність перед вкладниками, оскільки їх дії призвели до віднесення банку до неплатоспроможного. Вказує, що справа підлягає розгляду за місцем знаходження позивача, як споживача.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Зазначила, що право позивача на отримання коштів не порушено, відповідно до вимог законодавства останнього включено до реєстрів кредиторів 4 черги, у зв'язку з призначенням уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5685/2018
Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно з ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку з чим, справа підлягає розгляду Апеляційним судом м. Києва.

У судовому засіданні ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 та представник Національного банку України заперечували проти апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_1 та інші учасники справи, повідомлялись належним чином про час та місце слухання справи, однак в судове засідання не прибули, про причини неявки суд не сповістили.

З урахуванням вищезгаданих обставин колегією суддів було прийнято рішення про обізнаність вказаних осіб про слухання справи та їх повідомлення належним чином.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 № 3236/03, § 41«Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності учасників справи, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач доказів на підтвердження своїх позовних вимог суду не надав та обставин, зазначених відповідачем та його представником не спростував.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що між ОСОБА_1 та ПАТ «ВіЕйБі Банк» укладено Договори банківського вкладу:

22.10.2013 №667773/2013 (в національній валюті України) згідно якого на ім'я ОСОБА_1 відкрито вклад рахунок НОМЕР_1 (п. 1.1. Договору), на якому вкладником розміщено вклад в розмірі 133 509,77 грн. (п. 1.3 Договору) під 20,75 % річних (п. 1.5 Договору) з кінцевою датою розміщення вкладу 22.11.14. (п. Договору). Для перерахування процентів за користування вкладом та для перерахування самого вкладу після закінчення його строку на ім'я позивача відкрито вкладний рахунок на вимогу (для виплат) №4487. Станом на дату вводу тимчасової адміністрації залишок по зазначеному договору становив 153 952,58 грн.

19.12.2013 «Новорічний подарунок, VIP» №701117/2013 (в національній валюті) згідно якого на ім'я ОСОБА_1 відкрито вкладний рахунок НОМЕР_2, на який вкладником загалом внесено 60 000,00 грн. За п. 1.7. даного Договору дата вимоги вкладником вкладу 19.01.15, процентна ставка за розміщення вкладу 25 % річних. Для перерахування процентів користування вкладом та для перерахування самого вкладу після закінчення його строку на ім'я ОСОБА_1вкладний рахунок на вимогу (для виплат) НОМЕР_3. Станом на дату вводу тимчасової адміністрації залишок по зазначеному договору становив 62 219,39 грн. (т. 1, а. с. 12).

13.02.2014 «З любов'ю, VABI, Тринадцяти місячний» №745063/2014 (в національній валюті України) згідно якого на ім'я ОСОБА_1 відкрито вкладний рахунок НОМЕР_9, на який вкладником загалом внесено 6000,00 грн. За п. 1.7. даного Договору дата вимоги вкладником вкладу 13.03.2015, процентна ставка за розміщення вкладу 25 % річних, Для перерахування процентів за користування вкладом та для перерахування самого вкладу після закінчення його строку на ім'я позивача відкрито вкладний рахунок на вимогу (для виплат) НОМЕР_4. Станом на дату вводу тимчасової адміністрації залишок по зазначеному договору становив 7096,71 гривень(т. 1, а. с. 14).

14.03.2014 «З любов'ю, VAB!, «Дев'яти місячний» №760959/2014 (в національній валюті України) згідно якого на ім'я позивача відкрито вкладний рахунок НОМЕР_5, на який позивачем було внесено 2000,00 гривень. За п. 1.7. даного Договору дата вимоги вкладником вкладу 14.09.15, процентна ставка за розміщення вкладу 25 % річних. Для перерахування процентів за користування вкладом та для перерахування самого вкладу після закінчення його строку на ім'я позивача відкрито вкладний рахунок на вимогу (для виплат) №5074. Станом на дату вводу тимчасової адміністрації залишок по зазначеному договору становив 2071,04 гривень(т. 1, а. с. 16).

05.05.2014 «Марафон лояльності Онлайн» №784279/2014 розміщеного за допомогою системи дистанційного банківського обслуговування Internet Banking (в доларах США) згідно якого на ім'я позивача відкрите вкладний рахунок НОМЕР_2, на який позивачем загалом було внесено 12 450,00 дол. США. За п. 1.7. даного Договору дата вимоги вкладником вкладу 29.05.2015 процентна ставка за розміщення вкладу 12,75 % річних. Для перерахування процентів користування вкладом, які вчасно не отримані та для перерахування самого вкладу на ім'я позивача відкрито рахунок за вкладом на вимогу «Для виплат» НОМЕР_8. Станом на дату вводу тимчасової адміністрації залишок по зазначеному договору становив 12 574,08 доларів США(т. 1, а. с. 18).

19.05.2014 «Марафон лояльності «Он-лайн» №794060/2014 розміщеного за допомогою системи дистанційного банківського обслуговування Internet-Banking (в національній валюті) згідно якого на ім'я позивача відкрито вкладний рахунок НОМЕР_6, на який ОСОБА_1 загалом було перераховано 207 672,00 гривень. За п. 1.7. даного договору дата вимоги вкладником вкладу 16.06.15, процентна ставка за розміщення вкладу 27,5 % річних (п. 1.5. Договору). Для перерахування процентів за користування вкладом та для перерахування самого вкладу після закінчення його строку на ім'я позивача відкрито рахунок. Станом на дату вводу тимчасової адміністрації залишок по зазначеному договору становив 211 722,81 гривень (т. 1, а. с. 21).

19.11.2014 «Марафон лояльності «Он-лайн» №860815/2014 розміщеного за допомогою системи дистанційного банківського обслуговування Internet-banking (в доларах США) згідно якого на ім'я позивача відкрито вкладний рахунок НОМЕР_7, на який позивачем було перераховано 21 848,00 доларів США. За п. 1.7. даного договору дата вимоги вкладником вкладу 12.01.2015, процентна ставка за розміщення вкладу 5 % річних (п. 1.5. Договору). Для перерахування процентів користування вкладом, які вкладником вчасно не отримані та для перерахування самого вкладу на моє ім'я позивача відкрито вкладний рахунок на вимогу (для виплат) НОМЕР_8 (з урахуванням додаткового договору також від 19.11.14.). Станом на дату вводу тимчасової адміністрації залишок по зазначеному договору становив 21 923,29 дол. США(т. 1, а. с. 8).

Таким чином, ОСОБА_1 є вкладником ПАТ «ВіЕйБі Банк», що підтверджується договорами Банківських вкладів.

Згідно довідки №349/79 від 16.09.2015, яка видана ПАТ «ВіЕйБі Банк», останній визнає розмір вимоги у сумі 1 046 712, 57 грн. (т. 1, а. с. 23).

Протягом 2013 - 2014 років позивачем було розміщено вклади/кошти у ПАТ «ВіЕйБі Банк» на загальну суму: 409 181,77 грн. та 34 298,00 доларів США.

Відповідно до довідки виданої ПАТ «ВіЕйБі Банк» № 349/78 від 16.09.2015 визнано кредиторські вимоги ОСОБА_1 в розмірі 1 046 712,57 грн., про які було заявлено вимогою про визнання кредитором у порядку ч. 5 ст. 45 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (т. 1, а. с. 23).

Позивач, зазначаючи, що перед ним не була погашена заборгованість, звернувся із відповідним позовом до суду.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч. 1ст. 1058 ЦК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України визначено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Відповідно до ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Аналіз зазначеної норми права дає можливість дійти до висновку про те, що випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до п. 6ст. 2 зазначеногоЗакону, ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації або запровадження процедури ліквідації регулюються спеціальними нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 даного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Так, згідно з ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що з дня призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, припиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені ст. 46 цього Закону. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст. 52 вказаного Закону.

Згідно з ч. 5 ст. 46 цього Закону передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Матеріали справи свідчать, що 03.10.2014 Постановою Правління Національного банку України №631/БТ Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк» віднесено до категорії проблемних. Постановою Правління НБУ від 20.11.2014 року №733 Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк» віднесено до категорії неплатоспроможних. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.11.2014 року №123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський акціонерний банк», згідно з яким з 21.11.2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк». Згідно Постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПАТ «ВіЕйБі Банк». Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №63 від 20.03.2015 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно якого розпочато процедуру ліквідації ПАТ та призначено уповноваженою особою Фонду на його ліквідацію.

Як встановлено судом позивачу під час здійснення тимчасової адміністрації банком за рахунок Фонду було виплачено 200 000,00 грн., що передбачено ч. 1ст. 26 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (т. 1, а. с. 34).

В повному обсязі було погашено заборгованість по договору банківського вкладу №667773/2013 (в національній валюті України) від 22.10.2013, а саме: 153 952,58 грн. та частково по договору банківського вкладу «Марафон лояльності «Онлайн» №860815/2014 розміщеного за допомогою системи дистанційного банківського обслуговування Internet-Banking (в доларах США) від 19.11.14., що в офіційному гривневому еквіваленті 46 047,42 грн., а в доларовому еквіваленті станом на дату початку введення тимчасової адміністрації 3050,26 дол. США.

Позивач зазначив, що після виплати останньому гарантованої суми відшкодування у розмірі 200 000 грн. 00 коп., за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, залишок коштів складає 283 102,75 грн. та 31 447,11 доларів США, враховуючи визнання Банком своєї заборгованості.

Відповідно до положень ч. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» ((в редакції на момент запровадження в ПАТ «ВіЕйБі Банк» тимчасової адміністрації) істотна участь - це пряме та/або опосередковане володіння однією особою самостійно чи спільно з іншими особами 10 і більше відсотками статутного капіталу та/або права голосу акцій, паїв юридичної особи або незалежна від формального володіння можливість значного впливу на управління чи діяльність юридичної особи.

Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6 передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Статтею 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачена відповідальність банку за його зобов'язаннями. Зокрема, частиною 1 цієї статті передбачено, що банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства.

Частиною 6 статті 58 цього Закону на власників істотної участі та керівників банку за рішенням суду може бути покладена відповідальність за зобов'язаннями банку в разі віднесення банку з їх вини до категорії неплатоспроможних.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що на власників істотної участі покладається відповідальність за наявності наявність шкоди, протиправної поведінки заподіювача шкоди, причинного зв'язку між шкодою та поведінкою заподіювача та вини останніх щодо віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, позивачем в порушення вищевказаних норм права не надано належних та допустимих доказів на підтвердження винних дій відповідачів щодо віднесення банку до категорії неплатоспроможних та завданні ОСОБА_1 шкоди.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про відмову в позові правильними.

Отже, вимоги апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 17.09.2018.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

Н.О.Прокопчук