Справа № 357/4556/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 вересня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Цуранова А. Ю. ,
при секретарі Солом'яна Л. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у приміщенні суду м. Біла Церква позовну заяву Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди,
В квітні 2018 року представник Моторно (транспортне) страхове бюро України засобами поштвого звязку звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України суму завданої майнової шкоди в розмірі 12 114,33 грн. та витрати на оплату судового збору.
В обґрунтування позовних вимог вказував, що 15.04.2016 року в м. Біла Церква по вул. Ярослава Мудрого сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Nissan Almera», реєстраційний номер АІ 3754АК, під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2. В результаті настання дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження. Відповідно до постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.06.2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_1 не мав чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності, у звязку з чим позивачем було сплачено на користь потерпілої особи, а саме ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 11 592,01 грн. З метою встановлення розміру заподіяння шкоди, МБТСУ залучило субкта оціночної діяльності, вартість послуг якого склала 522,32 грн. Посилаючись на відшкодування позивачем страхового відшкодування з урахуванням витрат на збір документів та визначання розміру шкоди, позивач звернувся до суду з даним позовом.
25.05.2018 року судом відкрито провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.
11.06.2018 року представник позивача звернувся до суду із заявою, в якій просив розгляд справи проводити без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечували.
Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, тому суд вважає за можливе провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 280 ЦПК України.
В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
Відповідно до наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу транспортний засіб «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_2 належить ОСОБА_2.
29.04.2015 року між Сраховою групою «ТАС» та ОСОБА_2 було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі Полісу № АІ/4631201, відповідно до якого СГ «ТАС» взяв на себе зобов'язання із забезпечення відшкодування шкоди на території України, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації транспортного засобу «Chevrolet Aveo», державний номерний знак АІ 9895СМ із встановленим лімітом відповідальності за шкоду майну.
З наявної в матеріалах справи копії постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.06.2016 року вбачається, що 15.04.2016 року близько 12 год. 20 хв. ОСОБА_1 поблизу будинку № 59 по вул. Ярослава Мудрого у м. Біла Церква, керуючи автомобілем «Nissan Almera», державний номерний знак НОМЕР_3 не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_2 , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п.п. 2.3 Б, 12.1 ПДР за що відповідальність передбачена ст. 124 КпАП України.
Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
18.08.2016 року ОСОБА_2 звернулась із заявою про відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 15.04.2016 року.
13.09.2016 року МТСБУ відповідно до довідки № 1 від 12.09.2016 року видано наказ № 7096 про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ОСОБА_2 та здійснено страхове відшкодування в сумі 11 592,01 грн., про що свідчить копія платіжного доручення № 7096рв від 13.09.2016 року.
З метою встановлення розміру заподіяння шкоди, МТСБУ залучило субєкта оціночної діяльності, вартість послуг якого складає 522,32 грн. Зазначені виплати підтверджується платіжним дорученням № 1424 від 09.08.2016 року.
21.12.2017 року на адресу відповідача направлено вимогу про відшкодування завданої майнової шкоди.
Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.
При вирішенні справи суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до роз'яснень п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду.
Слід зауважити, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої винесено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, це судове рішення є обов'язковим для суду в частині з'ясування питань чи мали місце такі дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи даний позов, який випливає зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі перевіряти обставини ДТП, обговорювати вину особи і робити висновки про відповідальність осіб, причетних до ДТП, а може лише вирішувати питання про розмір відшкодування.
Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подія яка сталася 15.04.2016 року є страховим випадком.
Відповідно до ст. 8 Закону України "Про страхування" страхова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування.
Згідно ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди встановлена постановою суду.
Відповідно до вимог ст. 3, 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
У відповідності зі ст. 22 вказаного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.
Статтею 27 Закону України "Про страхування" передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрохував свою цивільно-правову відповідальність.
У відповідності з ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Докази, які б спростовували викладені в позовній заяві обставини в матеріалах справи не містяться.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що оскільки вина відповідача у дорожньо-транспортній пригоді встановлена, позивачем здійснено страхове відшкодування потерпілому, у зв'язку з чим у позивача виникло право регресної вимоги про стягнення з відповідача виплаченої суми страхового відшкодування, тому позов підлягає до задоволення в повному обсязі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1 762 грн.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 263-265, 273, 282, 284, 352, 354 ЦПК України, суд
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 12 114,33 грн., що складається з 11 592,01 грн. страхового відшкодування та 522,32 грн. вартість послуг суб'єкта оціночної діяльності.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 1 762 грн. судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення.

СуддяОСОБА_3