Справа № 369/2867/18 Головуючий у І інстанції Пінкевич Н. С.
Провадження № 22-ц/780/2575/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 22 13.06.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 червня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі

головуючого Голуб С.А.,

суддів: Приходька К.П., Таргоній Д.О.

за участю секретаря Дрозда Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 квітня 2018 року про забезпечення позову обслуговуючого кооперативу «ЖБК «Енергетик» до ОСОБА_2 про відшкодування збитків,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2018 року позивач звернувся до суду першої інстанції з вказаним позовом, посилаючись на те, що діями відповідача, спрямованими на прийняття рішення депутатами сільської ради про відмову у продовженні оренди земельної ділянки, було завдано майнову шкоду в розмірі 415328 грн. 13 коп., яку і просив стягнути.

У квітні 2018 року до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, яку обґрунтовує тим, що існує ризик того, що відповідачем буде відчужено належне йому майно на користь третіх осіб, що унеможливить виконання рішення суду в майбутньому.

На підставі викладеного в заяві про забезпечення позову просив накласти арешт на майно відповідача, зокрема на будинок, який розташований за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Тарасівка, вул. Свято-Успенська (Радянська) 16.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 квітня 2018 року було задоволено заяву про забезпечення позову та накладено арешт на будинок, який розташований за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Тарасівка, вул. Свято-Успенська (Радянська), 16.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не зясовано всі обставини, що мають значення при вирішенні питання про забезпечення позову, що призвело до передчасного висновку про задоволення такої заяви та вжиття заходів забезпечення позову.

Окрім того, скаржник звертає увагу суду на те, що позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував намір відповідача відчужити власне нерухоме майно.

Також зазначає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про забезпечення позову, не звернув увагу на ту обставину, що нерухоме майно на яке накладено арешт є єдиним майном, що належить відповідачу на праві приватної власності.

Разом з тим, судом першої інстанції при розгляді питання щодо забезпечення позову не було досліджено питання допустимості доказів по даній справі. Так, позивачем до заяви про забезпечення позову було додано звіт про оцінку майна № АS63-180316-002, що виконаний ТОВ «ІНЕО ПЛЮС», де замовником було зазначено відповідача, але у звіті підпис відповідача відсутній, що свідчить про те, що відповідач не замовляв звіту про оцінку власного нерухомого майна, документи щодо надання дозволу на проведення оцінки відповідачем також не підписувалися.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_2 просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суд першої інстанції, якою було накладено арешт на нерухоме майно.

У відзиві на апеляційну скаргу ОК «ЖБК «Енергетик» зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, оскільки вжиття заходів забезпечення позову необхідні для охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання рішення суду.

Враховуючи, що між сторонами існує спір з приводу відшкодування матеріальних збитків на суму майже 500000 грн., то вжиті судом заходи забезпечення такого позову є співмірними із заявленими вимогами.

На підставі викладеного у відзиві, ОК «ЖБК «Енергетик» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, враховуючи таке.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову та накладаючи арешт на нерухоме майно, суд першої інстанції виходив з того, що в спірних правовідносинах існує ризик утруднення та унеможливлення виконання рішення по даній справі.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції враховуючи таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Одним із видів забезпечення позову, у відповідності до ст.. 150 ЦПК України, є: накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Враховуючи роз'яснення Верховного Суд України, що містяться в Постанові Пленуму від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Зміст позовних вимог, обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову, що викладені у відповідній заяві та надані позивачем докази не свідчать про те, що невжиття таких заходів призведе до утруднення виконання рішення суду в майбутньому. Відповідно, позивачем недостатньо обґрунтовано своє припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити рішення суду та те, що у відповідача є намір відчужити нерухоме майно, що належить йому на праві приватної власності.

Окрім того, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначає, що майно, на яке накладено арешт є спірним нерухомим майном, а його відчуження може порушити права позивача, але зазначене твердження суду не відповідає дійсності, оскільки предметом позову у даній справі є стягнення збитків.

Також колегією суддів не приймається до уваги твердження ОК «ЖБК «Енергетик», що накладення арешту на майно відповідача ніяким чином не порушує його права, оскільки правова природа арешту майна, вчиненого у зв'язку із провадженням по цивільній справі, полягає в обмеженні права розпорядження ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, укладення інших правочинів).

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги з приводу того, що позивачем не було доведено наміри відповідача не виконувати можливе рішення суду, а також позивачем не було надано суду жодного доказу, який би підтверджував намір відповідача відчужити власне нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст.. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції про накладення арешту на майно скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 374, 376, 382, 383, 384 України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 квітня 2018 року про забезпечення позову скасувати.

В задоволенні заяви обслуговуючого кооперативу «ЖБК «Енергетик» про забезпечення позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку потягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення буде складено не пізніше 18 червня 2018 року.

Головуючий

Судді: