АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Москаленко К.О.
№22-ц/796/5281/2018 Доповідач - Українець Л.Д.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі:

судді-доповідача Українець Л.Д.

суддів Шебуєвої В.А.,

Оніщука М.І.,

за участю секретаря Федорчук Я.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Міністерства внутрішніх справ України, Відділу урядового фельд'єгерського зв'язку державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України у місті Полтаві про відшкодування шкоди та стягнення суми грошової допомоги,-

В С Т А Н О В И В

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України про стягнення суми грошової допомоги.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 22.04.2016 року у відкритті провадження в частині вимог до Адміністрації державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України відмовлено.

Протокольною ухвалою суду від 12.10.2016 року в якості співвідповідача залучено Відділ урядового фельд'єгерського зв'язку державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації у м. Полтаві.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 17.05.2004 року він був призначений на посаду офіцера фельдзв'язку відділу Головного управління Державної фельд'єгерської служби України в місті Полтаві.

11.10.2013 року його звільнено з займаної посади за ст. 64 п. Б Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ».

28.11.2013 року йому призначено 2 групу інвалідності внаслідок захворювання в період проходження служби.

Зазначав, що МВС України має відшкодувати йому грошову суму у розмірі 77 996 грн., оскільки п. 6 Положення про державну фельд'єгерську службу України передбачено, що особовий склад Держфельдслужби перебуває у кадрах МВС, в свою чергу, він був призначений та звільнений згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженого ПМК Української РСР від 29.07.1991 №114, у п. 25 якої вказано, що особи рядового і начальницького складу підлягають державному обов'язковому особистому страхуванню за рахунок коштів відповідного бюджету, а також коштів, що надходять від міністерств, відомств, підприємств, установ, організацій згідно з договорами, укладеними між ними і органами внутрішніх справ.

Вимоги до Відділу урядового фельд'єгерського зв'язку державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України у місті Полтаві обґрунтовував Постановою Кабінету Міністрів України №605 від 04.06.2008 «Про затвердження порядку та умов виплати одноразової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) або інвалідності особи рядового чи начальницького складу та інвалідності особи, звільненої із служби в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації», та затверджений нею порядок, у п. 2 якого зазначено, що грошова допомога виплачується особам рядового чи начальницького складу Держспецзв`язку в разі настання інвалідності в період проходження служби, при настанні інвалідності 2 групи у розмірі 42-місячного грошового забезпечення.

Ураховуючи наведене та з усіма уточненнями просив стягнути з МВС України грошове відшкодування у розмірі 77 996 грн., а з Відділу урядового фельд'єгерського зв'язку державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України у місті Полтаві грошове відшкодування у розмірі 58 696 грн.

Рішенням Печерського районного суду від 19 жовтня 2017 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та постановити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Зазначає, що суд дійшов хибного висновку про те, що Міністерство внутрішніх справ України є неналежним відповідачем.

Суд також дійшов невірного висновку про те, що ним не було надано доказів того, що він звертався до уповноваженого органу (Відділу ДФС у Полтаві) із заявою та переліком документів, оскільки 28 листопада 2014 року ним було подано заяву про виплату одноразової грошової допомоги з доданими до неї оригіналами всіх документів.

Листом Відділу ДФС у м. Полтаві № 244 від 17 грудня 2014 року йому було безпідставно відмовлено в виплаті вказаної одноразової грошової допомоги.

Крім того, судом невірно зазначено, що він не довів факту завдання йому шкоди, виходячи з наявних письмових доказів, які підтверджують факти наявності шкоди та причинний зв'язок, а саме:

- направлення УМВС України в Полтавській області на медичний огляд вих.. № 1/12-209 від 31.10.2013 року;

- - свідоцтво про хворобу № 530-С від 04.10.2013 року;

- довідка до акту огляду МСЕ Серії 10 ААА №195836 від 19.12.2013 року;

- довідка про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого серії ВМ-1 №011751 від 19.12.2013 року;

- наказ № 507 о/с Управління МВС України в Полтавській області від 21.10.2013 року;

- довідка до акту огляду МСЕ комісією серії АВ № 0187093 від 01.12.2016 року;

- довідка до акту огляду МСЕ комісією серії АВ № 0851567 від 26.12.2017 року.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що наказом начальника відділу головного управління Державної фельд'єгерської служби України в м. Полтаві №17/ос від 17.05.2004 року ОСОБА_3 було призначено на посаду офіцера фельдзв'язку відділу Головного управління Державної фельд'єгерської служби України в м. Полтаві.(а.с.9)

Наказом відділу головного управління Державної фельд'єгерської служби України в м. Полтаві від 11.10.2013 №58 о/с ОСОБА_3 звільнено із займаної посади за ст. 64 п. Б Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» (у запас через хворобу). (а.с.11)

28.11.2013 року позивачу призначено 2 групу інвалідності внаслідок захворювання в період проходження служби.(а.с.8,17)

Відповідно до довідки ВМ-1 №001751, виданої МСЕК, ступінь втрати професійної працездатності склав 70%. (а.с.16)

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_3 посилався на те, що йому як такому, що проходив службу в органах внутрішніх справ та отримав захворювання в період проходження служби має бути відшкодовано Міністерством внутрішніх справ України 77996 грн. на підставі п.25 Постанови Кабінету Міністрів України №114, а також Відділом ДФС у м. Полтаві йому має бути відшкодовано одноразову грошову допомогу в розмірі 58696 грн. на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №605.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог до Міністерства внутрішніх справ України суд першої інстанції виходив з того, що міністерство є неналежним відповідачем у справі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог до Відділу урядового фельд'єгерського зв'язку державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України у місті Полтаві суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів звернення до уповноваженого органу із заявою та переліком передбачених Порядком документів, доказів того, що його заяву було розглянуто та відмовлено у її задоволенні, у зв'язку з чим не доведено, у який саме спосіб порушено його права. Крім того, позивачем не доведено факту завдання йому шкоди.

Проте з таким висновком суду погодитися неможливо з огляду на таке.

Згідно ч.4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов&quбу;язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно ч.2 ст. 377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, є обов'язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

За змістом статті 15 ЦПК України, яка діяла на час відкриття провадження у справі та ухвалення оскаржуваного рішення, під цивільною юрисдикцією розуміється компетенція загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

Частинами першою і другою статті 15 цього Кодексу визначено, що у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також щодо інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Відповідно ч.1 ст.2 КАС України, який діяв на час ухвалення оскаржуваного рішення, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За приписами п.1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч.2 ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно п.2 ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно п.15 ст.3 КАС України, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Проходження публічної служби - це процес діяльності особи на посадах, які вона обіймає, починаючи від моменту призначення на відповідну посаду та завершуючи припиненням публічної служби, із сукупністю всіх обставин і фактів, які супроводжують таку діяльність. Оскільки така професійна діяльність нерозривно пов'язана з отриманням оплати (винагороди) за роботу, яку особа виконує на відповідній посаді, то правовідносини, пов'язані з нарахуваннями, виплатами, утриманнями, компенсаціями, перерахунками заробітної плати, компенсацій, грошової допомоги під час виконання такою особою своїх посадових обов'язків, є одним з елементів проходження публічної служби, а під час звільнення з публічної служби - одним з елементів припинення такої служби.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 з 17.04.2004 року по 11 жовтня 2013 року проходив службу у Відділі урядового фельд'єгерського зв'язку державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України у місті Полтаві на посаді офіцера фельдзв'язку та на час звільнення мав звання майора внутрішньої служби.

Тобто, під час роботи у відповідача ОСОБА_3 перебував на публічній службі в розумінні п.15 ст.3 КАС України, а тому спірні правовідносини між сторонами щодо відшкодування шкоди та виплати грошової допомоги як наслідок отриманого захворювання в результаті проходження публічної служби, за своєю суттю є публічно - правовим спором в розумінні ст.17 КАС України та вирішуються у порядку адміністративного судочинства.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у пунктах 23, 24 у справі &qu г;Сокуренко і Стригун проти України&q?о ; від 20.07.2006 (заяви № 29458/04 та № 29465/04) відповідно до прецедентної практики Суду термін &q? р;встановленим законом&qutt; у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод спрямований на гарантування того, &qula;що судова гілка влади у демократичному суспільстві … керується законом, що приймається парламентом&q?ав; (Zand v. Austria № 7360/76); фраза &qu ;встановленим законом&quex; поширюється не лише на правову основу самого існування &q?шу;суду&quпо;, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність; термін &qu;m;судом, встановленим законом&qu ; у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів; вимога стосовно того, що суд має бути &q?кр;встановленим законом&qu6 ; є однією з декількох вимог Конвенції та протоколів до неї і встановлює, що дії національних органів мають базуватись на внутрішньому праві; вся організаційна система судів, включаючи не тільки питання, які підпадають під юрисдикцію певних видів судів, але також встановлення окремих судів та визначення їх місцевої юрисдикції (Coeme and others v. Belgium № 32492/96); суд не є встановленим законом у разі, якщо правила, які регламентують склад суду, не були додержані (Posokhov v. Russia № 63486/00, Fedotova v. Russia № 73225/01).

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що суд помилково розглянув справу за позовом ОСОБА_3 до Міністерства внутрішніх справ України, Відділу урядового фельд'єгерського зв'язку державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України у місті Полтаві про відшкодування шкоди та стягнення суми грошової допомоги в порядку цивільного судочинства, застосувавши норми статті 15, пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України, що відповідно до ч.1 ст.377 ЦПК України є підставою для скасування рішення та закриття провадження у справі.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 377, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2017 року скасувати.

Провадження в справі за позовом ОСОБА_3 до Міністерства внутрішніх справ України, Відділу урядового фельд'єгерського зв'язку державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України у місті Полтаві про відшкодування шкоди та стягнення суми грошової допомогизакрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 червня 2018 року.

Суддя-доповідач Л.Д. Українець

Судді В.А. Шебуєва

М.І. Оніщук