Єдиний унікальний номер судової справи: 225/361/18
Номер провадження: 2/225/380/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

17 вересня 2018 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Ткач Г.В.,

за участю

секретаря судового засідання Пузиревської Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що їй на праві приватної власності відповідно до договору купівлі-продажу від 18.03.2006 року належить квартира № 54, що розташована у будинку № 3 по вулиці Нова у смт. Північне міста Торецьк. За вказаною адресою також зареєстрований чоловік позивача ОСОБА_2, який у 2009 року виїхав до Російської Федерації, при цьому не знявшись з реєстрації з зазначеної квартири.

З того часу відповідач не мешкає за адресою своєї реєстрації, особистих речей його в квартирі не має, за житло не піклується, комунальні платежі не сплачує, поточні ремонти не проводить. З наведених підстав позивач ставить питання про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

В судове засідання позивач не зявилася, надавши суду письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутністю, наполягала на задоволенні позовних вимог, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не прибув з невідомих причин, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений шляхом направлення судових повісток та опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України.

Беручи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, тому суд розглядав справу на підставі ст.ст. 208-283 ЦПК України, заочно, у звязку з чим, постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідив матеріали справи в їх сукупності, суд доходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності зі статтею 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається свої майном на власний розсуд.

Згідно зі статтею 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 міста Торецьк Донецької області відповідно до договору купівлі-продажу від 18.03.2006 року на праві приватної власності належить ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище Шереверя) О.В.

Відповідно довідки Комунального підприємства «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради від 19.12.2017 року у квартирі АДРЕСА_2 міста Торецьк Донецької області зареєстрований, зокрема ОСОБА_2

Крім того, судом встановлено, що з 2010 року відповідач не мешкає у вказаному житловому приміщенні і не проявляє будь-якого бажання у ньому мешкати, власних речей не зберігає, обовязки з утримання житла не виконує, що підтверджується актом вуличного комітету.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316,317,319,321 ЦК України).

Враховуючи, що квартира є власністю позивача, суд доходить висновку, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення ст. ст. 383, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 150, 156 ЖК Української РСР.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла чи законом.

Отже, положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.

На підставі викладеного, враховуючи, що позивачу належить на праві власності квартира за адресою: Донецька область, м. Торецьк, смт. Північне, вулиця Нова, буд.3, кв. 54, знайшли підтвердження обставини відсутності відповідача, який є чоловіком позивача, без поважних причин понад один рік у вказаній квартирі, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.

Позивач не ставить питання про стягнення з відповідача судового збору, сплаченого при зверненні до суду, тому суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

На підставі ст.ст. 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 12,13,81,89, 263,283, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) до ОСОБА_2 (місце реєстрації: Донецька область, місто Торецьк, смт. Північне, вулиця Нова, буд. 3, кв. 54) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування квартирою №54 в будинку № 3 по вулиці Нова у смт. Північне міста Торецьк Донецької області.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд Донецької області шляхом подання в 30 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, позивач має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: