Постанова

Іменем України

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 202/4850/15-ц

провадження № 61-19691св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (після зміни назви акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»),

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області, у складі судді Волчка А. Я., від 21 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області, у складі колегії суддів: Таргоній Д. О., Голуб С. А., Приходька К. П., від 26 квітня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2012 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» (далі - ПАТ «Акцент Банк»), ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідно до укладеного договору за № Д 07-02-03 МК від 17 січня 2007 року ОСОБА_3 отримала 17 січня 2007 року кредит у розмірі 20 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 16 січня 2009 року. У зв'язку з допущеними відповідачем порушеннями умов договору заборгованість за кредитним договором станом на 30 листопада 2012 року становила: 25 803, 94 доларів США (за офіційним курсом НБУ від 30 листопада 2012 року еквівалент - 206 250, 89 грн), яка складалась: 6 505, 55 доларів США - заборгованість за кредитом; 12 734, 09 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 6 564, 30 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

Виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором було забезпечено договором поруки № Д07-02-03 П/1, укладеним між ОСОБА_5 та АТ КБ «ПриватБанк» 17 січня 2007 року, а також договором поруки № Д07-02-03 П/1, укладеним між ОСОБА_4 та АТ КБ «Приватбанк» 17 січня 2007 року. Крім того, на забезпечення виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору 20 жовтня 2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» укладено договір поруки за № 167, з обмеженням розміру відповідальності у сумі 10 000 грн.

Із урахуванням зазначеного, позивач просив позов задовольнити, стягнути з відповідачів на свою користь солідарно 10 000 грн, а також стягнути з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 24 522, 38 доларів США, що за курсом 7,99 грн відповідно до повідомлення НБУ від 20 листопада 2012 року складає 196 250,89 грн.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2012 року задоволено частково позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк». Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 24 552, 38 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 196 250, 89 грн та стягнуто солідарно з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості у розмірі 10 000, 00 грн, всього суму заборгованості у розмірі 206 250, 89 грн, що еквівалентно 25 803, 94 доларів США, яка складається з 6 505, 55 доларів США - заборгованість по кредиту, 12 734, 30 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6 564, 30 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором та судовий збір.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2015 року задоволено заяву ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення по даній справі, заочне рішення від 27 грудня 2012 року скасовано, призначено справу до розгляду у загальному порядку.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2015 року провадження у справі в частині позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості закрито. Справу за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості передано на розгляд до Дарницького районного суду м. Києва.

Ухвалами Дарницького районного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року роз'єднано у самостійні провадження позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості. Справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості передано на розгляд Києво-Святошинському районному суду Київської області.

Оскарженим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 листопада 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2011 року задоволено позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» та стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 22 367, 38 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 176 964, 81 грн, зі зверненням стягнення на предмет застави, а саме автомобіль марки «Мерседес-Бенс Віто», державний номерний знак НОМЕР_1, 2001 року випуску, який належить ОСОБА_6 Вказане рішення суду набрало законної сили 22 вересня 2011 року та не оскаржувалося. Суд першої інстанції зазначив, що предмет, підстави та доводи, якими позивач обґрунтовує свій позов у даній справі, співпадають із заявленими ним раніше вимогами та в основному дублюють їх.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 26 квітня 2017 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» відхилено. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 листопада 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права. Зокрема, апеляційний суд зазначив, що невиконання судового рішення не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Окрім того, позивач не надав суду належних та допустимих доказів щодо виконання чи невиконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2011 року, що не дає підстав для застосування статті 625 ЦК України.

12 травня 2017 року АТ КБ«ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасуватирішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 26 квітня 2017 року і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не було встановлено належного виконання зобов'язання відповідача. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Заявник посилається на те, що у даному випадку правовідносини між сторонами не припинилися, що не позбавляє банк права нараховувати заборгованість згідно договору та отримання таких сум. Дострокове присудження до виконання основного зобов'язання в натурі не тягне його припинення з дня набрання законної сили рішенням суду і не виключає стягнення процентів, пені та збитків, а також інших штрафних санкцій, передбачених угодою, до дня фактичного задоволення (повного розрахунку). У матеріалах справи відсутні будь-які належні докази погашення кредитної заборгованості за договором. Оскільки на момент ухвалення судом рішення у справі борг позивачу у повному обсязі не повернуто, то суди не мали підстав для відмови у захисті його прав на отримання сум, передбачених умовами договору за інші періоди, як відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 листопада 2017 року справу за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судами встановлено, що 17 січня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № Д 07-02-03 МК (далі - договір), за умовами якого остання отримала кредитні кошти в сумі 20 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16 % річних та з кінцевим строком повернення кредитних коштів не пізніше 16 січня 2009 року (а. с. 9-12).

На забезпечення виконання умов договору, між позивачем та ОСОБА_5 17 січня 2007 року укладено договір поруки, за умовами якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язків по кредитному договору у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені і інших платежів, відшкодування збитків. Аналогічний договір поруки був також укладений 17 січня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 (а. с. 13, 14).

20 жовтня 2010 року між ПАТ «Акцент-Банк», як поручителем, та АТ КБ «ПриватБанк», як кредитором, укладено договір поруки за виконання боржниками вказаними у додатку 1 до цього договору всіх обов'язків за кредитними договорами (в тому числі і за договором № Д 07?02-03 МК, укладеним із ОСОБА_3.), з обмеженням розміру відповідальності в сумі 10 000 грн (а. с. 7-8).

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_3 умов договору станом на 30 листопада 2012 року утворилась заборгованість, загальний розмір якої становить: 25 803, 94 доларів США (за офіційним курсом НБУ від 30 листопада 2012 року еквівалент - 206 250, 89 грн) Заборгованість складається з наступного: 6 505, 55 доларів США - заборгованість за кредитом; 12 734, 09 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6 564, 30 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором (а.с. 4-5).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2011 року у справі № 2-5171/11 задоволено позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» та стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 22 367, 38 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 176 964, 81 грн, зі зверненням стягнення на предмет застави, а саме автомобіль марки «Мерседес-Бенс Віто», державний номерний знак НОМЕР_1, 2001 року випуску, який належить ОСОБА_6 Вказане рішення суду набрало законної сили 22 вересня 2011 року та не оскаржувалося.

Вказаним рішення встановлено, що АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором № Д 07-02-03 МК від 17 січня 2007 року у сумі 22 367, 20 доларів США. При цьому судом було встановлено, що вказана заборгованість стягується станом на 25 жовтня 2010 року і складається з: 10 255,55 доларів США заборгованості по кредиту; 6 708,74 долари США - заборгованості по процентам; 5 402,91 долар США - пеня за несвоєчасне виконання умов договору.

Необхідно звернути увагу, що вказаним судовим рішенням стягнуто із ОСОБА_3, ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором, а також звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані його позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

АТ КБ «Приватбанк» скористався своїм правом на звернення до суду з вимогою про повернення суми кредиту та відсотків за його користування разом із штрафними санкціями у зв'язку з невиконанням умов кредитного договору, що підтверджується рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2011 року.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а кредитор в цьому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 154цс18.

Згідно положень статті 212 ЦПК України, у редакції яка була чинною на момент розгляду справи, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Крім того, за правилами частини першої статті 57 ЦПК України, у редакції яка була чинною на момент розгляду справи, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого, що банк звернувся до суду із позовом про стягнення кредитної заборгованості після раніше винесеного судового рішення, яким задоволені його вимоги, тому позовні вимоги є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, оскільки суди правильно застосували до даних правовідносин норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 26 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді О. В. Білоконь
Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта
Ю. В. Черняк