Постанова

Іменем України

04 червня 2018 року

м. Київ

справа № 373/2934/15-ц

провадження № 61-19978св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представники позивача: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

відповідач - ОСОБА_7,

представник відповідача - ОСОБА_8,

відповідач - Переяслав-Хмельницька міська рада Київської області,

представник відповідача - ОСОБА_9,

треті особи: Управління Держземагентства у Переяслав-Хмельницькому районі Київської області, Державна інспекція сільського господарства в Київській області, реєстраційна служба Переяслав-Хмельницького управління юстиції в Київській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7, Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області, треті особи: Управління Держземагентства у Переяслав-Хмельницькому районі Київської області, Державна інспекція сільського господарства в Київській області, реєстраційна служба Переяслав-Хмельницького управління юстиції в Київській області, про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування та державного акта на право власності на землю за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником - ОСОБА_5, на рішення Апеляційного суду Київської області у складі колегії суддів: Верланова С. М., Савченка С. І., Білоконь О. В., від 19 січня 2017 року

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7, Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області, треті особи: Управління Держземагентства у Переяслав-Хмельницькому районі Київської області, Державна інспекція сільського господарства в Київській області, реєстраційна служба Переяслав-Хмельницького управління юстиції в Київській області, про визнання недійсними рішення органу місцевого самоврядування та державного акта на право власності на землю.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 03 серпня 2007 року він є власником земельної ділянки площею 0,1083 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, яка розташована по вул. Петропавлівській, 84а у м. Переяслав-Хмельницькому Київської області.

Рішенням Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області від 26 червня 2008 року № 117-22-V ОСОБА_7 надано дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд

Починаючи з 27 вересня 2012 року між ним та ОСОБА_7 виник спір з приводу того, що вона самовільно зайняла частину належної йому земельної ділянки та земельної комунальної власності, встановивши бетонні опори та металеву сітку. З метою вирішення даного спору він неодноразово звертався до органів місцевого самоврядування.

На підставі рішення Переяслав-Хмельницької міської ради Київської областівід 17 червня 2010 року № 211-41-V «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та передачу її у приватну власність ОСОБА_7» 29 грудня 2012 року ОСОБА_7 отримала державний акт на право власності на землю, який не зареєструвала у встановленому законом порядку, земельна ділянка не була закріплена на місцевості межовими знаками встановленого зразка. Крім того, відомості про його земельну ділянку у базі даних державного земельного кадастру були відсутні, за внесення яких ним тричі сплачено кошти і лише 17 липня 2013 року, за його письмовим зверненням вони були внесені, межові знаки його земельної ділянки знаходяться за межами паркану, чим порушено його право користування належною йому на праві власності частиною земельної ділянки.

Рішенням Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області від 25 березня 2013 року зобов'язано ОСОБА_7, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 розгородити земельну ділянку, яка належить Переяслав-Хмельницькій міській раді Київської області для постійного доступу громадянам до своїх земельних ділянок, а 26 лютого 2015 року міська рада зобов'язала родину ОСОБА_7 у місячний термін демонтувати паркан та встановити межові знаки спірної суміжної межі відповідно геодезичного каталогу координат та забезпечити вільний доступ суміжним землекористувачам до земельних площ Переяслав-Хмельницької міської раді. Однак відповідач зазначені рішення не виконала, у зв'язку з чим порушені його законні права, як власника земельної ділянки.

Ураховуючи викладене,ОСОБА_4 просив суд: визнати недійсними рішення Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області від 26 червня 2008 року № 117-22-V«Про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_7.», від 17 червня 2010 року № 211-41-V «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та передачу її у приватну власність ОСОБА_7»; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий від 29 грудня 2012 року на ім'я ОСОБА_7, скасувати його державну реєстрацію.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області у складі судді Керекези Я. І. від 11 жовтня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсними та скасовано рішення Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області від 26 червня 2008 року № 117-22-V «Про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_7», від 17 червня 2010 № 211-41-V «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та передачу її у приватну власність ОСОБА_7».

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1000 га, яка розташована по АДРЕСА_1, виданий від 29 грудня 2012 року на ім'я ОСОБА_7, та скасовано його державну реєстрацію.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що приймаючи оспорювані рішення, міська рада належним чином не здійснила перевірку поданої на затвердження технічної документації на ім'я ОСОБА_7, що призвело до порушення права позивача на володіння, користування чи розпорядження частиною належної йому земельної ділянки, при виготовленні технічної документації із землеустрою на виготовлення ОСОБА_7 державного акта на право власності на земельну ділянку допущені помилки, внаслідок яких відбулось накладення координат цієї земельної ділянки на земельну ділянку ОСОБА_4 Земельна ділянка відповідача не була закріплена на місцевості межовими знаками встановленого зразка та не була зареєстрована у встановленому законом порядку, що призвело до самовільного зайняття її частини. Крім того, при виготовленні технічної документації на ім'я відповідача не було отримано погодження меж земельної ділянки від суміжних землекористувачів: ОСОБА_4 та ОСОБА_12

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 19 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 задоволено частково.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2016 року в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсним та скасування рішення Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області від 26 червня 2008 року № 117-22-Vскасовано, у задоволенні цих позовних вимог відмовлено.

У решті - рішення суду залишено без змін.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсним та скасування рішення Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області від 26 червня 2008 року № 117-22-Vта відмовляючи у задоволенні цих позовних вимог, виходив із того, що вказаним рішенням міської ради не порушуються права ОСОБА_4 У решті апеляційний суд погодився з висновком районного суду про те, що земельна ділянка ОСОБА_7 накладається на земельну ділянку ОСОБА_4, що підтверджується документально, у тому числі висновками судової земельно-технічної експертизи від 02 липня 2015 року та від 09 квітня 2016 року.

У березні 2017 року ОСОБА_4 в особі представника - ОСОБА_5, подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови в задоволенні позову, в іншій частині - судове рішення залишити без змін.

Отже, судові рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 не оскаржуються, тому у силу положень статті 400 ЦПК України не переглядаються.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував, що обраний ним спосіб захисту права власності - визнання недійсними державного акта на право власності на земельну ділянку та скасування його державної реєстрації, визнання недійсними та скасування всіх рішень міської ради, якими була затверджена технічна документація з виготовлення державного акта, не суперечить положенням статті 152 ЗК України і його права рішенням Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області від 26 червня 2008 року порушуються.

Таким чином, з метою захисту його порушеного права власності на земельну ділянку та не допущення у подальшому будь-яких порушень з боку ОСОБА_7 мають бути визнані недійсними та підлягають скасуванню всі рішення органу місцевого самоврядування, на підставі яких ОСОБА_7 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, оскільки вона не реагувала на законні вказівки посадових осіб органів державної влади.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

23 квітня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що рішення апеляційного суду в оскаржуваній частині ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судовим розглядом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу права користування належною позивачу на праві власності частиною земельної ділянки.

Системний аналіз наведених вище положень частини першої статті 15, частини другої статті 16 ЦК України, частини другої статті 152, статті 155 ЗК України та роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» свідчить про те, що вирішуючи питання про недійсність рішення органу місцевого самоврядування та правовстановлюючого документа на право власності на земельну ділянку, суд має встановити не тільки дотримання вимог законодавства щодо відведення земельної ділянки, а й факт порушення таким актом прав особи, яка звернулася до суду за захистом порушених прав - користування земельною ділянкою.

Судом установлено, що рішенням Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області від 26 червня 2008 року №117-22-V«Про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_7» не порушуються права ОСОБА_4

При цьому його права повністю захищені задоволенням інших позовних вимог.

Таким чином, вирішуючи спір, апеляційний суд з дотриманням вимог статей 212-214, 316 ЦПК України 2004 року повно та всебічно з'ясував обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним та скасування рішення Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області від 26 червня 2008 року № 117-22-V «Про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_7».

Отже, висновки суду апеляційної інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, поданою представником - ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 19 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк