Справа №203/3487/17
Провадження №2/0203/210/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2018 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Католікяна М.О.,

при секретарі Дзьомі Ю.О.,

з участю:

-представника позивача ОСОБА_1;

-представниці відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум», третя особа Дніпропетровський міський центр зайнятості Державної служби зайнятості України, про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,

у с т а н о в и в:

25 вересня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Банк Форум», третя особа Дніпропетровський міський центр зайнятості Державної служби зайнятості України, про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що від 28.11.2005 року по 27.05.2013 року позивач працював спеціалістом відділу економічної безпеки служби безпеки ПАТ «Банк Форум». При звільненні відповідач повернув позивачеві трудову книжку із затримкою в один день 28.05.2013 року. Таким чином, відповідач мав сплатити позивачеві середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки. Дотепер ця сума позивачеві не сплачена, що стало причиною звернення позивача до суду з позовом у порядку статті 117 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП) про стягнення з відповідача середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період від 28.05.2013 року по 17.03.2015 року (день працевлаштування) у сумі 188 341,63 грн.(а.с.а.с. 1 5).

27 листопада 2017 року відповідач звернувся до суду із заявою про застосування до спірних правовідносин приписів статті 233 КЗпП, пославшись на порушенні позивачем строків звернення до суду (а.с.а.с. 28 32).

04 січня 2018 року позивач звернувся до суду з клопотанням про поновлення йому строків звернення до суду, зазначивши, що середня заробітна плата є складовою заробітної плати, для стягнення його закон строків звернення не передбачає (а.с. 60).

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, пояснивши, що відповідач, видавши трудову книжку із затримкою на один день, не сплатив позивачеві середню заробітну плату на цей день, отже не сплатив усі кошти, що підлягають сплаті при звільненні. Таким чином, за весь час затримки виплати цієї суми, на користь позивача має бути стягнута середня заробітна плата.

Представниця відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позову, пояснивши, що позивач 27.05.2013 року за своїм бажання не отримав трудову книжку, звернувшись з письмовою заявою про її надіслання поштою.

Представник третьої особи до суду не зявився, звернувшись із заявою про розгляд справи за його відсутністю (а.с. 117).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом було встановлено, що позивач від 28.11.2005 року працював у відповідача на посадах спеціаліста відділу економічної безпеки, провідного спеціаліста відділу економічної безпеки, головного спеціаліста відділу економічної безпеки, начальника відділу економічної безпеки управління безпеки по Дніпропетровському регіону департаменту безпеки, менеджера відділу по роботі з боржниками ОСОБА_4 регіону департаменту по роботі з боржниками, менеджера по ОСОБА_4 регіону управління по роботі з боржниками регіональної мережі департаменту проблемних активів роздрібного бізнесу (а.с.а.с. 18, 19).

27 травня 2013 року позивача було звільнено з роботи згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП на підставі наказу від 27.05.2013 року №512к. Того ж дня позивача було ознайомлено з виданим наказом (а.с.а.с. 19, 38).

Того ж дня позивач звернувся до відповідача із заявою про надіслання йому трудової книжки за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Комсомольська, 25 (а.с. 39).

28 травня 2013 року позивач власноручно отримав трудову книжку у відповідача, про що свідчить його підпис в особовій картці працівника (а.с.а.с. 40 42).

У період від 12.07.2013 року по 18.06.2014 року позивач перебував на обліку у третьої особи та отримував допомогу по безробіттю (а.с. 19).

17 березня 2015 року позивач працевлаштувався у ПАТ «Дніпрогаз» на посаду курєра (а.с. 19-звор.).

Позовна заява ґрунтується на тому, що відповідач не сплатив позивачеві середню заробітну плату за один день затримки видачі трудової книжки, отже й не сплатив усіх належних при звільненні платежів, що тягне за собою обовязок сплатити середній заробіток за весь час, що передував наступному працевлаштуванню до 17.03.2015 року.

Відповідно до частини першої статті 116, частини першої статті 117 КЗпП, на яких побудовано позов, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз диспозиції частини першої статті 116 КЗпП свідчить про те, що у ній йдеться про кошти, які можна віднести до поняття «заробітна плата» (з урахуванням усіх передбачених законодавством її складових).

Сама конструкція заробітної плати чітко визначена інструкцією зі статистики заробітної плати, затвердженою наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 року №5 (далі Інструкція), згідно з якою до складових заробітної плати входять винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці, доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, що включають винагороди та премії, які мають одноразовий характер, компенсаційні та інші грошові й матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Решта виплат, зокрема, середня заробітна плата (розділ 4 Інструкції), не відноситься до поняття «заробітна плата», а є за своєю юридичною природою санкційною виплатою, передбаченою для випадків порушення роботодавцем певних обовязків, визначених законом: несвоєчасна виплата заробітної плати, затримка розрахунку при звільненні, затримка видачі трудової книжки при звільненні тощо.

Ураховуючи викладене, суд вважає помилковим твердження позивача про порушення відповідачем приписів частини першої статті 116 КЗпП, оскільки передбачені вказаною нормою виплати не є тотожними середній заробітній платі.

При цьому суд бере до уваги те, що чинне трудове законодавство не передбачає можливості нарахування середньої заробітної плати за час невиплати середньої заробітної плати, про що по суті у заявленому позові просить позивач.

Суд також ставиться критично до доводу позовної заяви щодо неотримання позивачем трудової книжки у день звільнення з вини відповідача, оскільки про протилежне свідчить власноруч написана заява останнього про її надіслання на його адресу (а.с. 39).

Крім того, суд вважає цілком обґрунтованою позицію відповідача, за якою позивачем було порушено строки звернення до суду, визначені частиною першою статті 233 КЗпП, проте, зважаючи на наявність матеріальних підстав для відмови у позові, така позиція не є процесуально актуальною.

З огляду на викладене суд не знаходить підстав для задоволення заявленого у справі позову.

У порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати у справі необхідно віднести на рахунок держави.

Керуючись статтями 5, 7, 10 13, 19, 23, 76 81, 89, 133, 141, 209 211, 213, 228, 229, 258, 259, 263 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1; 49000, місто Дніпро, вулиця Князя Ярослава Мудрого, 16/29) у позові до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» (ідентифікаційний номер 21574573; 02100, місто Київ, бульвар Верховної Ради, 7), третя особа Дніпропетровський міський центр зайнятості Державної служби зайнятості України, про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення. Рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення складено 12 червня 2018 року.

Суддя М.О. Католікян