АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3881/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 червня 2018 року м. Київ

Справа № 753/23137/17

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Станішевської Б.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_2

відповідачі - ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Дарницького районного суду м.Києва про відмову у забезпеченні позову, постановлену 14 грудня 2017 року суддею Цимбал І.К. в приміщенні Дарницького районного суду міста Києва,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Савчук Олена Анатоліївна, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Делі Наталія Петрівни про визнання договору дарування частини квартири та договору іпотеки недійсними, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Савчук О.А., приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Делі Н.П. про визнання договору дарування частини квартири та договору іпотеки недійсними.

Не погоджуючись з ухвалою, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову про задоволення його заяви про забезпечення позову

Вважає, що ухвала суду першої інстанції незаконна та необґрунтована, оскільки постановлена з порушення норм процесуального права.

Зокрема, зазначав про те, що заочним рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 15 травня 2017 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 11 жовтня 2017 року, частково задоволені його позовні вимоги та стягнуто з ОСОБА_3 на його користь борг в сумі 50000 доларів США, що еквівалентно 1 323 715, 60 грн. та судові витрати в розмірі 4210, 64 грн.

З інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкту нерухомого майна, йому стало відомо, що 25 травня 2017 року відповідач ОСОБА_3 подарував своїй рідній доньці ? частини трикімнатної квартири АДРЕСА_1, а 17 листопада 2017 року ОСОБА_4 уклала зі своєю рідною сестрою ОСОБА_5 іпотечний договір на підставі договору позики грошових коштів.

Відповідач ОСОБА_3 відчужив свою частку в квартирі своїй доньці, з метою утруднення виконання судового рішення у справі №753/15072/16 про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 суми боргу, яке набрало законної сили і дія якого зупинена в зв'язку з відкриттям касаційного провадження.

Крім цього зазначав, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2017 року у справі №753/15072/16 було накладено арешт на майно ОСОБА_3, в межах заявлених позовних вимог, однак поки суд апеляційної інстанції направив його заяву про забезпечення позову на новий розгляд, відповідач ОСОБА_3 відчужив свою частку у квартирі АДРЕСА_1, чим створив перешкоди у виконанні рішення суду про стягнення боргу.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи не подано.

Відповідно до п.8 ч. 1 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-УІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_8 просив задовольнити доводи апеляційної скарги в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_9 та представник відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_10 заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої у справі ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Савчук О.А., приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Делі Н.П. про визнання договору дарування частини квартири та договору іпотеки недійсними.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що відповідач ОСОБА_3 відчуживши частину квартири на користь своєї доньки, намагається приховати нерухоме майно, про наявність якого він повідомляв суд ще при подачі позову до суду про стягнення боргу. Зазначив, що відповідачі за змовою вчинили фіктивні договори дарування, позики грошових коштів та іпотеки, щоб унеможливити виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 1 323 715, 60 грн., що перебуває на касаційному оскарженні.

Просив визнати недійсним договір дарування ? частини квартири АДРЕСА_1, укладений 25 травня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, визнати недійсним договір іпотеки на квартири АДРЕСА_1 укладений 17 листопада 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5; скасувати запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером про право власності: 20616590 від 25 травня 2017 року про виникнення права власності за ОСОБА_4 на ? частки по об'єкту нерухомого майна за реєстраційним номером 000, на підставі договору дарування, серія та номер 626, виданий 25 травня 2017 року; скасувати запис з Державного реєстру іпотек за реєстраційним номером про іпотеку: 23436066 по об'єкту нерухомого майна за реєстраційним номером 000, на підставі іпотечного договору, серія та номер 3243, виданий 17 листопада 2017 року.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів того, що невжиття таких заходів може утруднити виконання рішення суду, ухваленого у цій справі.

З даними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають дійсним обставинам справи та ґрунтуються на вимогах процесуального закону.

Згідно зі ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до роз'яснень п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Частиною 2 ст.151 ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Виходячи з наведених роз'яснень, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, оскільки позивачем не надано доказів того, що невжиття таких заходів може утруднити виконання рішення суду, ухваленого саме у цій справі.

Як убачається з матеріалів справи, в заяві про забезпечення позову ОСОБА_2 просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1, та заборонити вчиняти будь-які дії та правочини пов'язані з квартирою за АДРЕСА_1, з метою забезпечення виконання рішення, у хваленого у справі про стягнення боргу, на інші обставини, як на підставу забезпечення позову саме у цій справі, ОСОБА_2 не посилався.

З позовної заяви вбачається, що позовні вимоги ОСОБА_2 носять немайновий характер, тому заявлений позивачем вид забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно є неспівмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки рішення суду в разі задоволення позову не передбачатиме вчинення будь-яких дій щодо його виконання, а буде встановлювати лише певний факт.

Оскільки подана позивачем заява не містить обґрунтованих посилань, а матеріали заяви - відповідних доказів, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки зі змісту заяви та матеріалів справи не вбачається, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотримання норм діючого законодавства, висновки суду відповідають обставинам справи, обґрунтовані, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Ухвалу Дарницького районного суду м.Києва від 14 грудня 2017 року про відмову у забезпеченні позову - залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 14 червня 2018 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус