АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа 182/7301/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Чубіна А.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє представник - адвокат ОСОБА_2, на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2018 року, яке постановлено суддею Багровою А.Г. у м. Нікополі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 07 травня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа Публічне акціонерне товариство «Платинум Банк» (надалі - ПАТ «Платинум Банк»), про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 07.11.2016 року він уклав договір №00507390 про розміщення вкладу „Строковий" з ПАТ «Платинум Банк» у розмірі 15 000 євро. Грошові кошти в розмірі 15 000 євро, що еквівалентно 425575,04 грн., були внесені ним 07.11.2016 року.

На підставі рішення Правління Національного Банку України від 10 січня 2017 року №14-рш/БТ, ПАТ «Платинум Банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних та рішенням Виконавчої дирекцієї Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 11 січня 2017 року запроваджено тимчасову адміністрацію.

07.03.2017 року позивачу було сплачено частину вкладу через ПАТ „Альфа-Банк" в розмірі 200 000,00 грн., тобто за вкладами залишилась заборгованість у розмірі 225 575,04 грн.

13.03.2017 року позивач звернувся до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Платинум Банк» ОСОБА_3 із вимогою про визнання його кредитором банку та повернення коштів, однак відповіді не отримав.

Позивач вважає, що оскільки сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладом не може бути меншою 200000 грн., то відповідач не має права зменшувати граничну суму відшкодування та встановлювати будь-які ліміти, а тому Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повинен повернути кошти з банківського рахунка за його вкладом в повному обсязі.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь невиплачені грошові кошти за вкладом в загальному розмірі 225575,04 грн. за договором №00507390 про розміщення банківського вкладу.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє представник адвокат ОСОБА_2, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення його позову, посилаючись на його незаконність. Зокрема, вказує на те, що судом не було враховано, що адміністративною радою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у відповідності до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не приймалося рішення щодо встановлення граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, а тому Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повинен відшкодовувати кошти у повному обсязі. При цьому, позивач вважає, що рішення про збільшення гарантованого відшкодування вкладникам ПАТ «Платинум Банк» приймалося на період з 21.08.2012 року по 22.09.2012 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та не може бути застосоване до спірних правовідносин, які виникли між сторонами у 2017 році. Позивач вважає, що позбавлення його можливості розпоряджатися та користуватися коштами, які є його власністю, суперечать нормам міжнародного права та Конституції України щодо непорушності права власності.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, третя особа ПАТ «Платинум Банк» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 07.11.2016 року між позивачем та ПАТ «Платинум Банк» було укладено договір строкового банківського вкладу №00507390 в іноземній валюті - євро, строком до 15.05.2017 року. У відповідності до умов договору 07.11.2016 року позивачем внесено 15 000 євро на депозитний рахунок НОМЕР_1 (а.с.11-12).

Згідно договору банківського вкладу, повернення вкладу та сплата процентів, нарахованих банком за користування вкладом здійснюється банком шляхом перерахування відповідних сум на поточний рахунок № 2601, відкритий позивачем в ПАТ «Платинум Банк».

На підставі рішення Правління Національного банку України від 10.01.2017 року №14-рш/БТ „Про віднесення ПАТ «Платинум Банк» до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення від 11.01.2017 року №85 „Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Платинум Банк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку", згідно яким розпочато процедуру виведення ПАТ «Платинум Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 11.01.2017 року до 10.02.2017 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора, визначені статтями 37-39 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ОСОБА_3 на один місяць з 11.01.2017 року по 10.02.2017 року включно.

Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 09.02.2017 року №501, відповідно до якого продовжено строк дії тимчасової адміністрації у ПАТ «Платинум Банк» з 11.02.2017 року до 10.03.2017 року включно та продовжено строк повноважень уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Платинум Банк» ОСОБА_3

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до Національного банку України з пропозицією про відкликання з 24.02.2017 року банківської ліцензії та ліквідацію банку ПАТ «Платинум Банк». Таке рішення прийнято виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20.02.2017 року.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 23.02.2017 року №95-рш „Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Платинум Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 24.02.2017 року №743 „Про початок процедури ліквідації ПАТ «Платинум Банк» та делегування повноважень ліквідатора Банку", згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Платинум Банк» з 24.02.2017 року до 23.02.2019 року включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування гарантування вкладів фізичних осіб та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Платинум Банк», визначені, зокрема ст. 37,38,47-53 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", в тому числі з підписання всіх договорів, пов'язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, ОСОБА_3 строком на два роки з 24.02.2017 року до 23.02.2019 року включно.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 отримав гарантовану суму відшкодування за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у відповідності до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно з частиною першою статті 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до частини першої та другої статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Згідно з частиною першою статті 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Згідно з положеннями ч.4 статті 110 ЦК України особливості ліквідації банків встановлюються законом про банки та банківську діяльність.

В ч. 6 ст. 77 закону України "Про банки та банківську діяльність" зазначено, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до частин першої, другої статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пунктами 1, 2 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Згідно ст. 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", в редакції на час виникнення правовідносин сторін, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом.

Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

Під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та за договорами банківського рахунку з урахуванням вимог, визначених частиною четвертою цієї статті.

Фонд має право не включати до розрахунку гарантованої суми відшкодування коштів за договорами банківського рахунка до отримання в повному обсязі інформації про операції, здійснені платіжною системою (внутрішньодержавною та міжнародною).

Виплата гарантованої суми відшкодування за договорами банківського рахунка здійснюється тільки після отримання Фондом у повному обсязі інформації про операції, здійснені платіжною системою (внутрішньодержавною та міжнародною).

Отже, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб був зобов'язаний виплатити гарантовану суму компенсації за вкладами у розмірі 200 000,00 грн., що й було ним здійснено. Факт виплати компенсації у розмірі 200 000,00 грн. визнається позивачем ОСОБА_1 у позовній заяві, а тому не потребує додаткової перевірки.

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір гарантованої суми компенсації за вкладами в ПАТ «Платинум Банк» Адміністративною радою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не встановлювався, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки, як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано в суді апеляційної інстанції, 21 серпня 2012 року Адміністративною радою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення про збільшення розміру відшкодування коштів за вкладами, включаючи відсотки, за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до 200 000 грн., яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 серпня 2012 року за N 1452/21764.

Тобто, розмір максимальної гарантованої суми відшкодування коштів по вкладам за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб становить 200 000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 07.03.2017 отримав граничну суму відшкодування коштів за вкладами у розмірі 200 000 грн. з урахуванням того, що в ПАТ „ПЛАТИНУМ БАНК" була введена тимчасова адміністрація та запроваджено процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку, що унеможливлює задоволення позову про стягнення банківського вкладу поза межами системи гарантування вкладів фізичних осіб.

Крім того, ОСОБА_1 включено до четвертої черги Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Платинум Бакн» на суму 233 327,84 грн., а тому позовні вимоги про стягнення цієї суми з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє представник - адвокат ОСОБА_2, - залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 вересня 2018 року.

Головуючий:

Судді: