РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 312/279/17

провадження № 2/312/16/2018

25 травня 2018 року селище Велика Білозерка

Великобілозерський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Яцун О.О.,

при секретарі Юхник С.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Агрофірма «Гюнівська» до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Великобілозерська районна державна адміністрація Запорізької області, про визнання договору оренди землі поновленим на умовах додаткової угоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач Приватне акціонерне товариство «Агрофірма «Гюнівська» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання договору оренди землі поновленим на умовах додаткової угоди, уточнивши, до закінчення підготовчого засідання, позовні вимоги. В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві зазначив, що 16.12.2013 року між Приватним акціонерним товариством «Агрофірма «Гюнівська» та ОСОБА_2 було укладено договір оренди землі б/н. Враховуючи, що 05.04.2015 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)» № 191-VIII від 12.02.2015 року, яким, зокрема, викладена нова редакція ч. 3 ст. 19 Закону України «Про оренду землі», відповідно до якої строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може бути меншим як сім років, позивач, керуючись також вимогами ст. 93 Земельного кодексу України, звернувся 27.04.2017 року до відповідача з письмовою пропозицією укласти додаткову угоду до договору оренди землі. Згідно вказаної додаткової угоди, відповідачу було запропоновано змінити умови п.8 та п.9 договору, встановивши строк дії договору оренди землі - сім років та орендну плату в розмірі 23000 грн. на рік (без утримання податків та зборів). До теперішнього часу пропозиція позивача щодо зміни правовідносин шляхом укладення додаткової угоди до договору оренди землі, залишена відповідачем без задоволення. Позивач також зазначає, що оскільки протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди землі, відповідач не направила на адресу позивача повідомлення про заперечення у поновленні вказаного договору, позивач до цього часу продовжує користуватися земельною ділянкою та виконувати свої зобов'язання за договором оренди землі, в силу приписів ст. 33 Закону України «Про оренду землі», вищезазначений договір оренди землі вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором оренди землі. Отже, позивач вважає, що існують законні підстави для зміни правовідносин між сторонами шляхом визнання договору оренди землі поновленим на умовах додаткової угоди, яка встановлює строк дії договору оренди землі сім років та орендну плату в розмірі 23000 грн. на рік, починаючи з 2017 року. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд визнати договір оренди землі б/н від 16.12.2013 року укладеним між Приватним акціонерним товариством «Агрофірма «Гюнівська» та ОСОБА_2, поновленим на умовах додаткової угоди, запропонованої позивачем.

В судовому засіданні представник позивача Мартиненко К.І., який діє на підставі довіреності від 16.08.2017 року (а.с.40), підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просить позов задовольнити та надав пояснення в його обґрунтування аналогічні викладеним в позовній заяві, доповнивши, що оскільки протягом місяця після закінчення строку договору оренди землі відповідач не звернувся до позивача з відповідним листом-повідомленням щодо своєї незгоди в поновленні вказаного договору оренди землі, Приватне акціонерне товариство «Агрофірма «Гюнівська» до цього часу продовжує користуватися земельною ділянкою та виконувати свої зобов'язання за договором оренди землі, зокрема, обробляє земельну ділянку, нараховує та сплачує відповідачу орендну плату за користування земельною ділянкою. Вважає, що в розумінні ст. 33 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі є поновленим. В той же час, оскільки умови поновленого договору не відповідають вимогам ст. 19 Закону України «Про оренду землі», і строк дії договору оренди землі становить менше семи років, позивач вважає, що існують законі підстави для зміни правовідносин між сторонами, шляхом визнання договору оренди землі поновленим на умовах додаткової угоди, яка встановлює строк дії договору оренди землі сім років та орендну плату в розмірі 23000 грн. на рік, починаючи з 2017 року.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_5, який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 11.10.2017 року та ордеру на надання правової допомоги від 20.12.2017 року (а.с.37-38, 111), позов не визнав. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача пояснив, що строк дії договору оренди землі закінчився 24.02.2017 року, внаслідок чого договір оренди землі вважається припиненим з вказаної дати, а земельна ділянка, відповідно, має бути повернута її власнику. Посилання ж позивача на те, що договір оренди землі є поновленим - не відповідає вимогам чинного законодавства. Представник відповідача також зазначив, що позивач не скористався своїм правом на поновлення договору оренди землі, оскільки до закінчення строку дії договору оренди землі він не повідомив відповідача ОСОБА_2 про намір скористатися своїм переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, а остання, в свою чергу, після закінчення строку дії договору оренди землі письмово повідомила позивача про відмову в поновленні договору оренди землі. При цьому представник відповідача звернув увагу суду, що відповідач двічі повідомила позивача про своє небажання продовжувати договірні відносини з позивачем, а саме: 16.09.2016 року та 25.02.2017 року, отже вчасно. На думку представника відповідача, вимоги позивача щодо визнання договору оренди землі поновленим на умовах додаткової угоди, якими змінюються як строки, так і умови вказаного договору, являються фактично порушенням вимог ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, надавши до канцелярії суду заяву про розгляд справи за її відсутності, повідомивши при цьому, що представництво її інтересів в суді буде здійснювати адвокат ОСОБА_5, позов не визнала та просить відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с.36, 162).

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Великобілозерської районної державної адміністрації Запорізької області, в судове засідання також не з'явився, надавши до канцелярії суду заяву, із змісту якої вбачається, що представник третьої особи відмовляється приймати участь в даній справі, оскільки, на думку представника третьої особи, відсутні суб'єктивні права та інтереси, які необхідно захищати (а.с.163-164).

Допитаний в якості свідка по справі ОСОБА_7, який являється онуком відповідача ОСОБА_2 і тривалий час проживає разом із відповідачем, пояснив суду, що 16 грудня 2013 року між Приватним акціонерним товариством «Агрофірма «Гюнівська» та його бабусею ОСОБА_2 було укладено договір оренди землі. 24 лютого 2014 року було проведено державну реєстрацію права оренди земельної ділянки. Не бажаючи в майбутньому, після закінчення строку дії договору оренди землі, продовжувати договірні відносини з позивачем, 16 вересня 2016 року його бабуся написала позивачеві лист щодо небажання поновлювати договір оренди землі. Згодом, на виконання вимог Закону України «Про оренду землі, а саме 25 лютого 2017 року, тобто протягом місяця після закінчення строку договору оренди землі, його бабуся ОСОБА_2 вдруге звернулася до позивача з заявою про те, що вона заперечує проти поновлення договору оренди землі на новий строк і вимагає повернення їй земельної ділянки. При цьому свідок зазначив, що в 2017 році, фактично після закінчення строку договору оренди землі, позивач, попри небажання його бабусі ОСОБА_2, засіяв спірну земельну ділянку соняшником. Але ж восени 2017 року, вже після збору врожаю позивачем, а також в березні 2018 року він, на прохання своєї бабусі, яка не бажала поновлювати договір оренди землі з позивачем, власною технікою обробив дану земельну ділянку. На цей час на земельній ділянці нічого не засіяно, але його бабуся має намір користуватися даною земельною ділянкою на власний розсуд і не бажає продовжувати з позивачем договірні відносини щодо оренди землі. За користування земельною ділянкою в 2017 році позивачем було сплачено орендну плату.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Агрофірма «Гюнівська» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Положеннями частини 1 статті 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Частиною 1 статті 93 Земельного кодексу України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Стаття 13 Закону України «Про оренду землі» закріплює норму, згідно якої договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

До того ж необхідно зазначити, що згідно вимог частини 1 статті 210 Цивільного кодексу України, статті 125 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки загальною площею 10,92 га, розташованої на території Гюнівської сільської ради Великобілозерського району Запорізької області. Цільове призначення земельної ділянки - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 (а.с.13).

16 грудня 2013 року між ОСОБА_2 та Приватним акціонерним товариством «Агрофірма «Гюнівська» було укладено договір оренди землі б/н (а.с.4-12).

Державна реєстрація права оренди земельної ділянки була проведена 24 лютого 2014 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.13).

Як вбачається із змісту п. 1 договору оренди землі б/н від 16.12.2013 року, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування об'єкт оренди - земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до п. 8 вказаного договору оренди землі, договір укладено на три роки, з урахуванням ротації культур, згідно з проектом землеустрою. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк.

Відповідно ж до умов пункту 20 договору оренди землі, передача земельної ділянки орендарю здійснюється в триденний строк після державної реєстрації цього договору за актом приймання-передачі об'єкта оренди.

Статтею 764 ЦК України передбачено таку правову конструкцію, як поновлення договору найму, яка зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, по-перше, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку дії договору найму, та, по-друге, відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця.

Стаття 33 Закону України «Про оренду землі» фактично визначає два випадки поновлення договору оренди землі.

Так, зокрема частиною 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» визначено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Частинами 8, 11 статті 33 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Отже, аналіз зазначених вище правових норм дає підстави для висновку про те, що для поновлення договору оренди землі з підстави, яка передбачена частиною 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність наступних юридичних фактів: орендар продовжує користуватися виділеною земельною ділянкою, при цьому орендар належно виконує свої обов'язки за договором оренди землі; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди землі; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договору оренди землі.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, 16.09.2016 року, задовго до закінчення строку дії договору оренди землі, відповідач ОСОБА_2 звернулася до позивача з листом, із змісту якого вбачається небажання відповідача поновлювати договір оренди землі (а.с.82).

Між тим, в розумінні статті 33 Закону України «Про оренду землі», зазначений лист відповідача не створює для сторін будь-яких прав та обов'язків.

В той же час, представник відповідача, заперечуючи проти задоволення позову, надав суду лист відповідача ОСОБА_2 від 25 лютого 2017 року, з якого вбачається, що відповідач ОСОБА_2, пославшись на те, що 24 лютого 2017 року закінчився строк дії договору оренди землі, заперечує проти поновлення договору оренди землі з ПАТ «Агрофірма «Гюнівська» на новий строк і вимагає повернення земельної ділянки, зазначивши при цьому, що після закінчення строку дії договору оренди землі не має наміру надавати в оренду дану земельну ділянку жодній організації, а навпаки збирається користуватися нею власноручно для задоволення власних потреб, шляхом ведення підсобного господарства (а.с.125).

Факт отримання цього листа позивачем підтверджується листом самого ж позивача від 27 квітня 2017 року, із змісту якого вбачається, що Приватне акціонерне товариство «Агрофірма «Гюнівська», уважно розглянувши заяву ОСОБА_2 від 25.02.2017 року, пропонує укласти додаткову угоду до договору оренди землі та надсилає проект додаткової угоди до договору оренди землі від 16.12.2013 року (а.с.14-15, 126).

За змістом листа відповідача ОСОБА_2 від 26.05.2017 року, остання, посилаючись на статті 8, 14, 41, 55, 68 Конституції України та статті 33, 34 Закону України «Про оренду землі», відмовляється підписувати додаткову угоду до договору оренди землі. Даний лист направлено на адресу позивача 01.06.2017 року та отримано ним 06.06.2017 року (а.с.58-60, 83-85).

Крім того, із змісту колективної заяви про захист прав землевласників від 05.08.2017 року на ім'я т.в.о. начальника Великобілозерського відділення поліції Енергодарського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області Наливайка В.В. вбачається, що відповідач ОСОБА_2 підписала дану заяву. За результатами розгляду даної заяви, заявникам було рекомендовано звернутися до суду, оскільки спори, пов'язані з орендою землі, вирішуються в судовому порядку (а.с.61-63). Між тим, як зазначено представниками сторін, до цього часу відповідач з відповідним позовом до суду не зверталася.

На підтвердження того, що позивач після закінчення строку дії договору оренди землі продовжує користуватися земельною ділянкою відповідача, обробляє її та вирощує сільськогосподарські культури, позивачем надано суду довідку, із змісту якої вбачається, що в 2017 році на земельній ділянці, що належить відповідачу, посіяно озиму пшеницю, після збору врожаю планується обробіток під ярові культури. Відповідачем вкладено додаткові кошти в обробіток поля по рекультивації - додатково внесено мінеральні добрива та проведено додаткову глибоку культивацію культиватором «Кейс» по знищенню нижніх бур'янів (а.с.76-81).

Аналізуючи вищезазначене, слід прийти до висновку, що відповідач ОСОБА_2, на виконання вимог ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди землі, а саме 25 лютого 2017 року звернулася до позивача з заявою про заперечення в поновленні договору оренди землі на новий строк. Між тим, позивач, після закінчення строку договору оренди землі, незважаючи на заперечення відповідача проти цього, продовжував користуватися земельною ділянкою, яка належить відповідачу, без належних для цього правових підстав.

Слід також зауважити, що суд критично відноситься і не бере до уваги докази направлення поштою 20.01.2017 року адвокатом Кальченком А.В. на адресу відповідача ОСОБА_2 листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі б/н від 16.12.2013 року та проекту додаткової угоди (а.с.128-130), оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами тієї обставини, що лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі та проект додаткової угоди були належним чином направлені відповідачеві і, відповідно, нею отримані.

Таким чином, оскільки досліджені судом докази по справі свідчать про те, що протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди землі б/н від 16.12.2013 року орендодавець ОСОБА_2 надіслала на адресу орендаря Приватного акціонерного товариства «Агрофірма «Гюнівська» лист, в якому заперечує у поновленні договору оренди землі та вимагає повернення даної земельної ділянки, а орендар Приватне акціонерне товариство «Агрофірма «Гюнівська», попри заперечення орендодавця, продовжував користуватися земельною ділянкою, суд вважає позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Агрофірма «Гюнівська» до ОСОБА_2 про визнання договору оренди землі поновленим на умовах додаткової угоди необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 259, 263-265, 268, 272, 354 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 78, 93, 125 Земельного Кодексу України, ст.ст. 6, 210, 626, 764, 777 Цивільного кодексу України, ст.ст. 13, 17, 19, 30, 33 Закону України «Про оренду землі», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Агрофірма «Гюнівська» до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Великобілозерська районна державна адміністрація Запорізької області, про визнання договору оренди землі поновленим на умовах додаткової угоди відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя О.О. Яцун