Справа № 2-7958/11
Провадження № 6/161/433/18
У Х В А Л А

20 вересня 2018 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

з участю секретаря судового засідання Маковецької Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку подання приватного виконавця виконавчого округу Волинської області ОСОБА_1 про вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку,-

в с т а н о в и в :

Приватний виконавець виконавчого округу Волинської області ОСОБА_1 звернувся в суд із поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, яке обґрунтовує тим, що на примусовому виконанні у нього перебуває виконавче провадження 57050778 від 21.08.2018р., з примусового виконання виконавчого листа № 2-7958/2011, виданого 08.06.2012р. Луцьким міськрайонним судом Волинської області про солідарне стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" заборгованості за кредитним договором №140/08-Ж/02 від 10.09.2008 року в розмірі 63329 доларів США 77 центів, пені в розмірі 92492,20 грн., про звернення стягнення на предмет іпотеки , в рахунок погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором, а саме: трьохкімнатної квартири, загальною площею 114,7 кв.м, житловою - 62,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу 10.09.2008 р. з Р № 2340; стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" по 1411,50 гр. судового збору. 21.08.2018р. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вищезазначеного рішення (виконавчого листа).

В процесі здійснення виконавчих дій приватним виконавцем було встановлено, що з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №140/08-Ж/02 від 10.09.2008 року, укладеним між ПАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_2, останнім в іпотеку Банку було передано трьохкімнатну квартиру, загальною площею 114,7 кв.м, житловою - 62,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу ОСОБА_4 10.09.2008 за р. № 2340 (далі - Договір купівлі-продажу квартири).

Пунктом 4.4 Договору купівлі-продажу квартири передбачено, що цей договір підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. Право власності на придбану квартиру виникає у покупця у відповідності до вимог ст. ст. 182, 334 ЦК України.

В обгрунтування заявлених вимог зазначає, що з моменту нотаріального посвідчення Договору купівлі- продажу квартири , з 10.09.2008р., до ОСОБА_2 перейшло право власності на трьохкімнатну квартиру, загальною площею 114,7 кв.м, житловою - 62,6 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_3, на яку відповідно до виконавчого документа слід звернути стягнення, зареєстрована у Реєстрі прав власності на нерухоме майно за попереднім власником - приватним підприємством «Траст». ОСОБА_2 не було вжито заходів щодо державної реєстрації права власності на вищезазначену , належну йому, квартиру.

Посилаючись на вищенаведене, заявник просить суд вирішити питання про звернення стягнення на трьохкімнатну квартиру, загальною площею 1 14,7 кв.м, житловою - 62,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу ОСОБА_4 10.09.2008 за р. № 2340, право власності на яку боржником - ОСОБА_2 не зареєстроване у встановленому законом порядку.

Заявник подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив подання задовольнити.

Відповідно до положень ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Законом України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії ( ч. 1 ст. 18).

Згідно п. 1 ч. 2ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За приписами ч. 1ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Як передбачено частиною 6 статі 48 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно вимог ч. 4ст. 334 ЦК України, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

П. 4 ч. 2ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі, якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Так, відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 440 ЦПК України, державний або приватний виконавець має право звернутися до суду із поданням про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване у встановленому законом порядку.

Відповідно до п.п. 10, 11 ст. 440 ЦПК України, питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Волинської області ОСОБА_1 перебуває виконавче провадження 57050778 від 21.08.2018р., з примусового виконання виконавчого листа № 2-7958/2011, виданого 08.06.2012р. Луцьким міськрайонним судом Волинської області про солідарне стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" заборгованості за кредитним договором №140/08-Ж/02 від 10.09.2008 року в розмірі 63329 доларів США 77 центів, пені в розмірі 92492,20 грн., про звернення стягнення на предмет іпотеки , в рахунок погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором, а саме: трьохкімнатної квартири, загальною площею 114,7 кв.м, житловою - 62,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу 10.09.2008 р. з Р № 2340; а також стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" по 1411,50 гр. судового збору.

Таким чином, судом встановлено, що звернення стягнення на вищевказану квартиру передбачено безпосередньо резолютивною частиною рішення суду, яке набрало законної сили.

Відповідно до ч.2 ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Держава, за змістом ч.4 ст.13 Конституції України, прийняла на себе зобов'язання, через свої органи, забезпечити захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, встановивши рівність всіх суб'єктів власності перед законом.

Згідно ст.129 Конституції України одним із засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначено поняття обов'язковості судових рішень, яке полягає в тому, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами на всій території України.

Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов'язків цивільного характеру.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», суд наголосив, що адміністративні органи є складовою держави, яка керується принципом верховенства права, а відтак інтереси цих органів збігаються з необхідністю належного здійснення правосуддя. Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані статтею 6 стороні на судовому етапі, втрачають свою мету.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі «ОСОБА_5 проти Італії» наголошував, що право на звернення до суду, гарантоване статтею 6 Конвенції, також передбачає практичне виконання остаточних, обов'язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні.

Як роз'яснив Верховний Суд України, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, виконання судових рішень розглядається як невід'ємна частина судового розгляду в розумінні статті 6 Конвенції. Невиконання судових рішень негативно впливає на авторитет судової влади, оскільки в цьому разі не досягається кінцева мета правосуддя. Це призводить до ситуації, несумісної з принципом верховенства права.

Незважаючи на наявність рішення суду, яким вирішено звернути стягнення на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, приватний виконавець виконавчого округу Волинської області ОСОБА_1 позбавлений можливості виконати рішення суду, оскільки згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєктів вищевказана квартира за боржником не зареєстрована.

Окрім самого виконавчого листа № 2-7958/2011, виданого 08.06.2012р. Луцьким міськрайонним судом Волинської області, доказами того, що ОСОБА_2 є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , документом, що підтверджує право власності є договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу ОСОБА_4 10.09.2008 за р. № 2340.

Пунктом 4.4 Договору купівлі-продажу квартири передбачено, що цей договір підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. Право власності на придбану квартиру виникає у покупця у відповідності до вимог ст. ст. 182, 334 ЦК України.

Статтею 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч. 3. ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

З моменту нотаріальног о посвідчення Договору купівлі- продажу квартири , з 10.09.2008р., до ОСОБА_2 перейшло право власності на трьохкімнатну квартиру, загальною площею 114,7 кв.м, житловою - 62,6 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Судом встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_3, на яку відповідно до виконавчого документа слід звернути стягнення, зареєстрована у Реєстрі прав власності на нерухоме майно за попереднім власником - приватним підприємством «Траст», оскільки ОСОБА_2 не було вжито заходів щодо державної реєстрації права власності на вищезазначену квартиру.

З огляду на встановлені обставини, оцінивши зібрані докази, якими обґрунтовано подання приватного виконавця виконавчого округу Волинської області ОСОБА_1, їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозвязок у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення подання приватного виконавця виконавчого округу Волинської області ОСОБА_1 про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Керуючись ст.ст. 10, 19, 50 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 440,446 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Подання приватного виконавця виконавчого округу Волинської області ОСОБА_1 про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку - задовольнити.

Звернути стягнення нерухоме майно боржника ОСОБА_2, а саме: на трьохкімнатну квартиру, загальною площею 1 14,7 кв.м, житловою - 62,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, яка належить йому на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу ОСОБА_4 10.09.2008 за р. № 2340, право власності на яку не зареєстроване у встановленому законом порядку.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Луцького міськрайонного суду Л.В.Івасюта

Волинської області