Справа № 362/578/16-ц Головуючий у І інстанції Кравченко Л. М.
Провадження № 22-ц/780/1642/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 12.06.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 червня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: - ОСОБА_1,

суддів: Волохова Л.А., Лівінського С.В.,

при секретарі Немудрій Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором, -

в с т а н о в и л а :

Статтею 351 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 8, 9, 11 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується; справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а також заяви і скарги подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2016 року позивач - ПАТ «Енергобанк» звернувся до суду із зазначеним позовом про стягнення заборгованості за договором, мотивуючи тим, що 19 вересня 2012 року між ним та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №02-000636-01 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки Visa терміном дії на один рік, тобто до 19 вересня 2013 року

Відповідно до умов договору банк надав держателю кредит шляхом відкриття відновлюваної кредитної лінії, а держатель зобов'язався повернути суму отриманого кредиту на умовах, в строки та в порядку, що передбачені вказаним договором.

Відповідно до підпункту 2.1.3. договору розмір кредитного ліміту склав 12 200 грн. Кредитний ліміт може бути збільшений або зменшений за заявою держателя або за рішенням банку, а також в інших випадках, передбачених цим договором.

На виконання взятих на себе зобов'язання банк надав відповідачці грошові кошти відповідно до умов договору кредиту.

Станом на 20 січня 2016 року заборгованість відповідачки становила 72 842 грн. 19 коп., а тому позивач просив стягнути її з відповідачки разом з понесеними судовими витратами.

Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Енергобанк» заборгованість за договором №02-000636-01 від 19 вересня 2012 року про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA 47872 грн. 42 коп., 1 378 грн. судового збору, а також 400 грн. витрат за надання оголошення в газету, а всього стягнуто 49650 грн. 42 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, яку рішенням Апеляційного суду Київської області від 15 листопада 2016 року задоволено.

Заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2016 року рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 15 листопада 2016 року змінено в частині визначення розміру заборгованості, що підлягає до стягнення із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Енергобанк».

Вказано, що розмір заборгованості, яка підлягає до стягнення із ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "Енергобанк" становить 72 842 грн. 19 коп., яка складається із: заборгованості по кредиту - 20 381 грн. 76 коп.; заборгованості за нарахованими процентами - 7 490 грн. 66 коп.; заборгованості за штрафами за виникнення простроченої заборгованості - 31 934 грн. 05 коп.; заборгованості за штрафами за санкціонований овердрафт - 9 302 грн. 39 коп.; заборгованості за штрафами за виникнення простроченої заборгованості (константа) - 3 733 грн. 33 коп.

Також стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "Енергобанк" судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 1 515 грн. 80 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Васильківського міськрайонного суду Київської області із заявою про перегляд заочного рішення, в якій зазначала, що про наявність даної справи їй стало відомо 01 грудня 2017 року, а копію судового рішення отримала - 11 грудня 2017 року, що підтверджується матеріалами справи.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 січня 2018 року заяву ОСОБА_2 залишено без задоволення.

У лютому 2018 року вже ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 липня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала предявлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка не виконала взяті на себе зобов'язання, що є підставою для задоволення позовних вимог банку щодо стягнення боргу по кредиту та відсотках.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.8 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-7 частини першої цієї статті.

Судом встановлено, що 19 вересня 2012 року між сторонами укладено договір №02-000636-01 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA.

Згідно з умовами даного договору банк зобов'язався відкрити держателю картковий рахунок №6201 в гривні та випустити кредитну картку (тип Visa Classic), а також виконати розрахункове обслуговування платіжних операцій, здійснених з використання кредитної картки, її реквізитів чи без використання картки; надати держателю кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії. Кредит надається в межах кредитного ліміту за винятком випадків, передбачених договором. Держатель зобов'язався повернути суму кредиту на умовах, в строки та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до підпункту 2.1.3. договору розмір кредитного ліміту склав 12200 гривень. Кредитний ліміт може бути збільшений або зменшений за заявою держателя або за рішенням банку, а також в інших випадках, передбачених цим договором.

За п.2.6 Договору строк дії кредитної лінії становить один рік з моменту підписання Сторонами Договору.

Банк свої зобов'язання виконав, а відповідачка свої зобов'язання не виконувала належним чином, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість.

Як вбачається розрахунку заборгованості ОСОБА_2, станом на 20 січня 2016 року заборгованість відповідачки становила 72842 грн. 19 коп., яка складається із: заборгованості по кредиту - 20 381 грн. 76 коп.; заборгованості за нарахованими процентами - 7 490 грн. 66 коп.; заборгованість за штрафами за виникнення простроченої заборгованості 31 934 грн. 05 коп.; заборгованості за штрафами за несанкціонований овердрафт - 9 302 грн. 39 коп.; заборгованості за штрафами за виникнення простроченої заборгованості (константа) - 3 733 грн. 33 коп.

Згідно зі ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається.

За ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В апеляційній скарзі відповідачка зазначила, що позивач подав позовну заяву до суду 1 вересня 2015 року, а тому відповідно у нього пропущений строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, неустойки (штрафу, пені), процентів та інших платежів які виникли до 01.09.2012 року включно.

Вважала, що строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій (штрафу, пені) є пропущеним, однак у неї була відсутня можливість подати заяву до суду на застосування строку позовної давності щодо штрафних санкцій.

За таких обставин включення для обрахування штрафу прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону.

Щодо штрафу застосовується спеціальний строк позовної давності в один рік, який позивач пропустив, так як прострочення платежів почалося ще 19.03.2012 року, а звернувся банк до суду тільки 01.09.2015 року.

Також звертала увагу на те, що з моменту введення тимчасової адміністрації ПАТ «Енергобанк» було змінено реквізити, на які позичальники зобовязані вносити відповідні платежі в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами.

Вона сплачувала регулярно платежі за кредитною карточкою, але після зміни реквізитів була позбавлена можливості здійснювати платежі в рахунок виконання зобов'язань за договором, які до цього періоду виконувались належним чином, що не заперечувалось представником позивача.

Відповідно до п.8.4 вказаного договору усі зміни та доповнення до цього договору, крім змін та доповнень банком правил та тарифів, а також змін розміру кредитного ліміту в порядку, передбаченому п.3.2.3 цього договору та правилами, вносяться сторонами шляхом підписання додаткових договорів до цього договору чи обміну сторонами листами, які стають невід'ємною частиною цього договору.

Проте, позивач - ПАТ «Енергобанк» не повідомив її (відповідачку) про новий порядок внесення платежів в рахунок погашення зобов'язань за укладеним кредитним договором, а тому вона була позбавлена можливості належним чином виконувати свої зобов'язання у спосіб, передбачений договором, порушення зобов'язань відповідачки сталося з вини позивача, який у належний спосіб не повідомив її (держателя картки) про рахунки для виконання зобов'язань за укладеним договором про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки.

Також суд позбавив її можливості заявити клопотання щодо проведення експертизи наданих Банком розрахунків.

Статтею 367 ЦПК Українивстановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст.374 ЦПК Україниза результатами розгляду апеляційної скарги судапеляційної інстанції, має право зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково іввалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення

Відповідно до ст. 376 ЦПК Українипідставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

У правовій позиції у справі за №6-2307 цс15 зазначено наступне:

«Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті. За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно частини першої статті 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності».

Відповідачка у свої апеляційній скарзі стверджує, що її неналежним чином було повідомлено про розгляд справи і ці факти підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до п.3 ст.376 ЦПК України розгляд справи судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чаном про дату, час і місце засідання суду, якщо такий учасник обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою є порушенням норм процесуального права та обовязковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.370 ЦПК України якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала апеляційну скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами глави 3 (Апеляційний розгляд).

За ч.2 цієї статті за результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до ст.382 ЦПК України. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції.

Згідно з ч.4 ст.370 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Рішенням колегії суддів від 15 листопада 2016 року зазначено, що з матеріалів справи вбачається, що справа вирішена судом в порядку заочного розгляду, що в свою чергу вказує на відсутність у справі заперечень з боку відповідачки щодо загального розміру заборгованості, а також відсутність вказівки на обставини, які мають істотне значення для зменшення розміру пені, оскільки сам по собі розмір пені по відношенню до простроченої суми боргу не може вважатися підставою для зменшення її суми.

З урахуванням саме цього колегія суддів помилково вважала обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо безпідставного застосування судом першої інстанції ч.3 ст.551 ЦК України та зменшення розміру пені і тому вважала, що рішення суду підлягало зміні в частині задоволення вимог про стягнення із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Енергобанк» пені за несвоєчасне виконання зобовязань за кредитним договором.

Судом вірно було встановлено, що відповідачка не виконала взяті на себе зобов'язання, що дає підстави суду задовольнити позовні вимоги банку щодо стягнення на їх користь боргу по кредиту та відсотках.

Як вбачається з позовної заяви та матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідачки штрафи за порушення зобов'язання, а саме: заборгованість за штрафами за виникнення простроченої заборгованості - 31934 грн. 05 коп.; заборгованість за штрафами за несанкціонований овердрафт - 9302 грн. 39 коп.; заборгованість за штрафами за виникнення простроченої заборгованості (константа) - 3733 грн. 33 коп. Загальна сума штрафів становить 44969 грн. 77 коп. При цьому сума боргу за кредитом та відсотками - 27872 грн. 42 коп.

За ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно зі ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Іншими обставинами, які мають істотне значення, колегія суддів вважає, що відповідачка не було повідомлена про розгляд справи і порушено її право на захист відповідно до ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», а також те, що як стверджує відповідачка, позивач - ПАТ «Енергобанк» не повідомив її про новий порядок внесення платежів в рахунок погашення зобовязань за укладеним кредитним договором, а тому вона була позбавлена можливості належним чином виконувати свої зобовязання у спосіб, передбачений договором і порушення зобовязань сталось також і з вини позивача, який у належний спосіб не повідомив її як держателя картки про рахунки для виконання зобовязань за укладеним договором про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки.

Проаналізувавши всі матеріали справи і доводи сторін, та враховуючи те, що сума штрафів значно перевищує суму збитків, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки сума штрафів значно перевищує суму збитків, то на підставі ч.3 ст.551 ЦК України розмір може бути зменшеним і вважає необхідним зменшити його до суми 20000 грн.

Враховуючи вищевикладене, стягненню з відповідачки підлягає заборгованість по кредиту 20381 грн. 76 коп., заборгованість за нарахованими процентами - 7490 грн. 66 коп.; штрафи в розмірі 20000 грн., 1378 грн. судового збору, а також 400 грн. витрат за надання оголошення в газету, а всього загальна сума коштів, яка має бути стягнута з відповідача на користь позивача становить - 49650 грн. 42 коп.

Відповідно до ст.88 ЦПК України (яка діяла на час ухвалення оскаржуваного заочного рішення) стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати, відповідно до суми задоволених вимог. По даній справі відповідач має сплатити позивачу судовий збір в розмірі - 1378 грн. (мінімальна ставка судового збору).

З огляду на вищенаведене, та оскільки відповідачка неналежним чином повідомлена про розгляд справи, колегія суддів приходить до висновку щодо необхідності скасування заочного рішення суду першої інстанції та рішення колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду від 15 листопада 2016 року про зміну заочного рішення в частині визначення розміру заборгованості в сумі 47872 грн. 42 коп. і стягнення із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Енергобанк» заборгованості в сумі 72842 грн. 19 коп. і прийняття постанови, якою стягнути із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Енергобанк» заборгованість за договором №02-000636-01 від 19.09.2012 року про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA в сумі 47872 грн. 42 коп., 1378 грн. судового збору, 400 грн. витрат за надання оголошення в газету, а всього стягнути - 49650 грн. 42 копійки.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2016 року та рішення апеляційного суду Київської області від 15 листопада 2016 року скасувати та прийняти постанову, якою позов Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» заборгованість за договором №02-000636-01 від 19.09.2012 року про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA 47872 грн. 42 коп., 1378 грн. судового збору, 400 грн. витрат за надання оголошення в газету, а всього стягнути - 49650 грн. 42 копійки.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: