АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 643/6649/16-ц

Провадження № 22-ц/790/3744/18

17 вересня 2018 року

м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

відповідач ОСОБА_4

відповідач ОСОБА_5

відповідач ОСОБА_6

відповідач ОСОБА_7

розглянув в порядку спрощеного провадження в місті Харковіапеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Московського районного суду Харківської області від 04 квітня 2018 року (суддя Скотар А.Ю.)

по цивільній справі № 643/6649/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири, -

встановив:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, в якому з урахуванням уточнень просив стягнути з відповідачів солідарно матеріальну шкоду та супутні витрати, що загалом становить 34452,58 гривень, а також моральну шкоду - 5000 гривень.

В обґрунтування позову зазначав, що в ніч з 13 на 14 січня 2016 року сталось залиття водою його квартири АДРЕСА_1, при цьому вода йшла з квартири АДРЕСА_2. Кожен з відповідачів має відношення до даної квартири - на ім'я одних квартира була зареєстрована на праві власності на момент залиття, інші мали реєстрацію місця проживання за вказаною адресою та проживали в квартирі без реєстрації. Завдані позивачу залиттям квартири збитки склали 27001,60 гривень. Крім того, позивач сплатив 800 гривень за дослідження оцінювача. Виконання фотографій квартири після залиття та ксерокопій документів коштувало, відповідно, 192,00 гривень та 105 гривень, послуги адвоката - 5000 гривень, судовий збір сплачено в сумі 1102,40 гривень, вартість поштових відправлень відповідачам склала 356,58 гривень. Крім того, завдану залиттям моральну шкоду позивач оцінює у 5000 гривень.

В суді представник позивача підтримав позовні вимоги.

Представник відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_7 проти позову заперечувала.

Інші особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явились.

Рішенням Московського районного суду Харківської області від 04.04.2018 року в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведений той факт, що прорив трубопроводу стався саме з вини відповідачів чи будь-кого з них, що в свою чергу, виключає цивільну відповідальність останніх за наслідки, спричинені залиттям квартири позивача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким задовольнити його позов в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що для задоволення позову є всі підстави.

Відповідачі правом на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Вислухавши доповідь судді, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач є власником 1/2 частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1, зареєстрований та мешкає за вказаною адресою. Інша 1/2 частина вказаної квартири зареєстрована на праві власності за матір'ю позивача ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1, а.с. 6, 26-30).

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 03.01.1994 року, свідоцтва про право на спадщину від 16.07.2002 року квартира АДРЕСА_2 на праві спільної сумісної власності належала ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які згідно договору купівлі-продажу квартири від 11.08.2016 продали її ОСОБА_7 та ОСОБА_5 (т. 1, а.с. 108, 109, 131, 132).

З наданої КП «Харківські теплові мережі» інформації вбачається, що в ніч на 14.01.2016 року до міської служби № 1562 від жильців квартир №№ 111, 114 надходили повідомлення про протікання гарячої води з квартири № 115 (а.с.132-140).

Відповідно до актів комісії дільниці № 34 КП «Жилкомсервіс» про залиття квартири АДРЕСА_1 від 21.03.2016 року за підписами начальника дільниці ОСОБА_10, інженера ОСОБА_11 та майстра ОСОБА_12, причина залиття - прорив трубопроводу центрального опалення в квартирі № 115, який усунуто КП «ХТС» (т. 1, а.с. 32, 110).

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Наведене свідчить про те, що цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди (такі правові висновки викладені і в ухвалах ВССУ від 30 листопада 2016 року у справі № 760/15560/15-ц; від 7 червня 2017 року у справі № 638/3357/15-ц; від 9 серпня 2017 року у справі № 208/5292/14-а).

Зі змісту актів від 21.03.2016 року вбачається, що залиття квартири відбулося з вище розташованої квартири, причина залиття - прорив трубопроводу центрального опалення в квартирі № 115.

Свідок ОСОБА_13, допитаний в судовому засіданні під присягою, зазначав, що наступного дня після події усував пошкодження (прорив на стику) батареї центрального опалення в квартирі № 115 даного будинку. В квартирі було сухо, ковдри з підлоги прибрані. Залиття, на його думку, сталось через неякісне встановлення батареї.

Проте вищенаведені докази суд до уваги не прийняв, з огляду на те, що в акті про залиття причини залиття чітко не зазначені, а саме не вказано, чи сталось залиття через несанкціоноване втручання мешканців квартири № 115 у роботу системи (заміна радіаторів, трубопроводів, вентилів, рушникосушарок тощо), незадовільне технічне обслуговування системи, передчасний вихід з ладу радіаторів опалення, трубопроводів, гнучких підводок та ін.

Колегія суддів з такими висновками суду не погоджується з огляду на наступне.

Пошкодження в квартирі позивача були зафіксовані в акті від 21.03.2016 року уповноваженою особою, яка його складала.

Відповідно до ч.ч.4,5 ст. 319 ЦК України власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам інших громадян.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено законом.

З урахуванням того, що утримання обладнання з центрального опалення у квартирах, що належать на праві власності громадянам є їх обов'язком, а також виходячи з того, що за належний стан опалювального приладу відповідальність несе власник квартири, колегія суддів вважає, що вина відповідачів у спричиненні залиття, яке мало місце 21.03.2016 року - є доведеною.

На підтвердження розміру шкоди, завданої залиттям, позивач надав висновок спеціаліста складеного оцінювачем ОСОБА_14 28.05.2018 року на підставі договору № 9/05-2016 року, відповідно до якого, розмір матеріального збитку завданого внаслідок залиття квартири № 110 становить 27 001,60 гривень.

Відповідно до вимог ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини (ст. 1190 ЦК України).

За таких обставин, суд, встановивши факт залиття квартири позивача, причину та розмір завданої шкоди його майну та враховуючи, що відповідачі як співвласники квартири на час виникнення спірних правовідносин не довели відсутність їх вини у заподіянні шкоди, дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири.

Разом з тим, судова колегія вважає вимоги до відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_5 необгрунтованими, оскільки на час залиття, вони не були її власниками (співвласниками), а тому у відповідності до приписів ст.1166 ЦК України не несуть відповідальність за шкоду, завдану позивачу залиттям із квартири АДРЕСА_2, яку вони придбали за договором купівлі-продажу 11 серпня 2016 року, тобто майже через півроку після залиття.

Крім того, позивачем понесені додаткові витрати, пов'язані із залученням спеціаліста-оцінювача для оцінки розміру матеріального збитку, завданого залиттям квартири, у загальному розмірі 800 гривень. (т.1, а.с.11-в).

У розумінні положень статті 22 ЦК України дані витрати, які поніс позивач для відновлення свого порушеного права є збитками, а тому підлягають відшкодуванню за рахунок винних осіб.

Щодо відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст. 1167 ЦК України).

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому доведенню у спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При цьому у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, згідно з якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шкоди. Позивач довів задану йому шкоду, протиправність дій відповідачів, причинний зв'язок між ними, а відповідачі у відповідності до положень статей 12, 76-81 ЦПК України це не спростували і не довели відсутність своєї вини.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України полягає у душевних стражданнях, яка фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно абз. 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Таким чином, апеляційний суд виходить із того, що затоплення квартири призвело до змін в житті позивача та з урахуванням характеру страждань, обсягу заподіяної шкоди колегія суддів вважає, що сума в 1 000 гривень буде достатньою грошовою компенсацією завданої позивачу моральної шкоди.

З урахуванням вимог ст. 1190 ЦК України, завдана матеріальна шкода у розмірі, доведеному позивачем та моральна шкода, у розмірі, визначеному судом, підлягає стягненню з відповідачів солідарно.

Що стосується позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу, колегія суддів виходить з наступного.

Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано ст. 137 ЦПК України.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що 21.03. 2016 року між адвокатом Книш А.Л. та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання правової допомоги із долученням ордеру про право на заняття адвокатською діяльністю (т.1, а.с. 79,80).

Разом з тим, документальних підтверджень розрахунку таких послуг та доказів їх оплати матеріали справи не містять.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає правових підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача витрат за надання правничої допомоги у сумі 5000 гривень.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції не можна вважати законним та обґрунтованим, а тому, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, виплатити різницю іншій стороні (ч.10 ст.141 ЦПК). Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, п.2 ч.1 ст.374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, 381,382, 384, 389 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду Харківської області від 04 квітня 2018 року- скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди 27 001,60 гривень.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 1000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судові витрати за послуги спеціаліста-оцінювача у розмірі 800 гривень - по 200 гривень з кожного.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 288 грн. - по 72 грн. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі - 432 грн. - по 108 грн. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко