Провадження №6/521/475/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2018 року місто Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Мирончук Н.В.,

при секретарі Власової В.В.,

головного державного виконавця Бодрягової Л.В.

розглянувши в судовому засіданні в місті Одесі подання Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області про вирішення питання щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі території України боржника ОСОБА_1,-

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси з Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області надійшло подання про вирішення питання щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі території України боржника ОСОБА_1.

Подання мотивоване тим, що у Першому Малиновському відділі державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області знаходиться виконавче провадження ВП № 56388714, відкрите на підставі виконавчого листа № 521/11837 від 16.03.2017 року, що виданий Малиновським районним судом м. Одеса про стягнення боргу у розмірі 73932 грн. на користь ОСОБА_2.

Постанову про відкриття виконавчого провадження від 16.05.2018 ВП № 56388714 було спрямовано на адресу боржника рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення. Однак, не вручена у звязку з закінченням строку зберігання.

Проте, рішення суду боржником не виконується.

12.09.2018 року Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з поданням про вирішення питання щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі території України боржника ОСОБА_1.

В судовому засіданні, головний державний виконавець Бодрягова Л.В., просила подання задовольнити.

Сторони та інші заінтересовані особи в судове засідання, відповідно до вимог ст. 441 ЦПК України не викликалися.

Розглянувши подання в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали та надані до суду письмові докази, оцінивши докази відповідно до вимог ЦПК України, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, суд прийшов до висновку про таке.

У п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» вказано, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Право громадян України на пересування, в тому числі і залишення території України, закріплено у ст.33 Конституції України. Конституція України та передбачає можливість обмеження наданих громадянинові прав у випадках, що незаборонені законом.

Згідно ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов'язань.

Відповідно до ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Судом встановлено, що заочним рішеннм суду було стягнено з ОСОБА_1, борг, у розмірі 73932 грн. на користь ОСОБА_2.(а.с. 41-43).

На виконання вказаного рішення суду, було відкрито виконавче провадження.

Наразі, на виконанні в Першому Малиновському відділі державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області знаходиться виконавче провадження ВП № 56388714, відкрите на підставі виконавчого листа № 521/11837 від 16.03.2017 року, який було видано Малиновським районним судом м. Одеса, про стягнення боргу, у розмірі 73932 грн. на користь ОСОБА_2.(а.с.56)

16.05.2018 року головним державним виконавцем, у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.(а.с.59)

Вказана постанова було направлена боржнику.

Проте, до виконавчої служби повернувся конверт з постановою про відкриття виконавчого провадження. з відміткою про невручення "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 64)

Повторно вказана постанова боржнику не направлялсь.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобовязаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії, здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення.

Такі заходи примусового виконання рішення суду Державним виконавцем здійснювались, але не у повному обсязі.

Так, стосовно боржника було направлено запити в різні інстанції, звідки на ці запити до виконавчої служби надійшли відповіді.

Згідно відповіді на запит Державної податкової служби України про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах, не надходила.

Також, інформація стосовно боржників - фізичних осіб щодо сум доходу, нарахованого податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО - відсутня.

Відповідно до відповіді на запит Пенсійного фонду України про осіб - боржників, які отримують пенсії, боржник перебуває на обліку у Центральному ПФУ в м. Одесі та отримує пенсію у розмірі - 1742,40 грн.(а.с.55)

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження обєктів нерухомого майна щодо субєкта за запитом державного виконавця, за боржником відсутня реєстрація нерухомого майна або земельних ділянок.

Відповідно до акту державного виконавця від 20.08.2018 р. перевірено наявність зареєстрованих транспортних засобів за боржником, та в реєстрі АІПС «Автомобіль» не виявлено зареєстрованих транспортних засобів.

Постановою від 05.06.2018 ВП № 56388714 накладено арешт на все майно боржника. Відповідні записи внесено до реєстрів обтяжень нерухомого та рухомого майна.

Проте, доказів про повідомлення ОСОБА_1 про накладення арешту на все її майно. у визначеному законом порядку, до суду не надано, та і, при вивченні судом у судовому засіданні виконавчого провадження, судом встановлено, що в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази, щодо направлення боржнику зазначеної постанови та отримання її ним.

Також, до суду не надано та і, відсутні в матеріалах виконавчого провадження докази щодо перевірки місця реєстрації та проживання боржниці.

Об'єктивних доказів того, що виконавець здійснив виїзд за відомим місцем мешкання боржниці, також до суду не надано.

Самостійсно складений без залучення будь - яких осіб, акт про те, що двері ніхто не відкрив,( а.с.63) не вказує на те, що цей акт було складено по місцю проживання боржниці, та що боржниця ухиляється від сплати боргу, оскільки, в ньому не зазначено де саме, на якому поверсі будинку, знаходиться квартира боржниці, хто саме з сусідів боржниці вказав виконацю, коли боржниця буває дома та хто в квартирі боржниці, крім її самої, мешкає.

Отже, зазначений акт, судом не може бути прийнятий до уваги.

Таким чином, доказів про те, що боржнику відомо про відкриття виконавчого провадження стосовно неї та про навмисне чи інше свідоме невиконання нею обов'язків щодо сплати боргу, до суду, виконавцем не надано.

Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України (ст. 377-1 ЦПК України), вказав, що ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та у п.18 ч.3 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження», означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання.

Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

На думку Верховного Суду України, особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Таким чином, діючим цивільно-процесуальним законодавством України передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконаних зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

При цьому, на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Невиконання боржником зобов'язань протягом строку, вказаного державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження, ще не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з викладеного, оскільки, в наявних матеріалах виконавчого провадження, є лише один конверт з поштовим повідомленням про направлення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження, який було повернуто «За закінченням встановленого строку зберігання», доказів, щодо направлення боржнику вказаної постанови та постанови про арешт майна, і про виклики до державного виконавця, - відсутні.

Крім того, державним виконавцем не було здійснено запити, щодо місцезнаходження ОСОБА_1

Також, державним виконавцем долучено до матеріалів справи акти про виходи за адресою боржника, але в них не зазначено, чи спілкувався державний виконавець з сусідами та чи було залишено їм чи іншим особам, повідомлення про виклик ОСОБА_1 до виконавця.

Ці обставини ніякими належними доказами не спростовані.

Відповідно до розділу ХІІІ «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої наказом Мін'юсту України від 2 квітня 2012 року № 512/5 та зареєстрованої Мін'юстом України від 2 квітня 2012 року № 489/20802 в поданні державного виконавця про обмеження виїзду боржника за межі України повинно зазначатись, зокрема, і підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань.

Проте, будь-яких доказів, які б давали підстави вважати, що боржник може виїхати за кордон на постійне місце проживання, не виконавши зобов'язань, та доказів, які б свідчили про те, що боржник ухиляється від виконання судового рішення - виконавцем суду не надано.

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам'ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковою мірою забезпечення виконання рішення суду, яка має застосовуватись після здійснення державними виконавцями всіх інших можливих заходів із такого забезпечення.

За таких обставин, відсутність у боржника відкритих рахунків чи майна не є підставою вважати доведеним факт ухилення апелянта від виконання судового рішення.

Таким чином, виходячи з системного аналізу наведених норм права та наданих доказів, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні подання.

Керуючись ст. 33, 129-1 Конституції України, ст. 261, 353, 441 ЦПК України, статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України», п. 8 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну прикордонну службу України», суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області про тимчасове обмеження громадянина України ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1, у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання нею своїх зобовязань за виконавчим листом № 521/11837 від 16.03.2017 року, що виданий Малиповським районним судом м. Одеса про стягнення з боржника грошової суми у розмірі 73932 три. на користь ОСОБА_2, відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги на протязі пятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 17 вересня 2018 року.

Суддя: Н.В. Мирончук

17.09.18