Справа № 156/414/18 Головуючий у 1 інстанції: Нєвєров І.М.
Провадження № 22-ц/773/994/18 Категорія: 50 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів Осіпука В.В., Матвійчук Л.В.,

з участю: секретаря - Губарик К.А.,

позивачки - ОСОБА_1,

представника позивачки - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою позивачки ОСОБА_1 на рішення Іваничівського районного суду від 03 липня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 12 листопада 1999 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_4 На підставі рішення Іваничівського районного суду від 03 травня 2018 року шлюб розірвано.

Позивачка зазначала, що в шлюбі у них народилось двоє дітей: ОСОБА_5, 1999 року народження, який на даний час є повнолітнім, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Неповнолітня дочка проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач відмовляється добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, хоча має таку можливість, оскільки працює неофіційно, а тому зобов'язаний сплачувати на утримання дитини аліменти, інших неповнолітніх дітей на утриманні не має.

Ураховуючи наведене, позивачка ОСОБА_1 просила суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1500 грн щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Іваничівського районного суду від 03 липня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), мешканця АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), мешканки АДРЕСА_1, аліменти на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн щомісячно, починаючи з 14 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття з врахуванням індексації стягуваних сум відповідно до ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Додатковим рішенням Іваничівського районного суду від 04 липня 2018 року резолютивну частину рішення Іваничівського районного суду від 03 липня 2018 року доповнено та стягнуто з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), мешканця АДРЕСА_1, в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

В поданій апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просила оскаржуване рішення суду в частині визначення розміру аліментів змінити та стягувати з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини аліменти у розмірі 1 500 грн щомісячно, з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також через порушення норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 просив дану скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції - зміні в частині розміру стягуваних аліментів, виходячи з таких мотивів.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Місцевим судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 листопада 1999 року, який був розірваний на підставі рішення Іваничівського районного суду від 03 травня 2018 року (а.с.7).

В шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_5, 1999 року народження, який на даний час є повнолітнім, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження та довідкою виконавчого комітету Павлівської сільської ради Іваничівського району Волинської області № 55 від 14 лютого 2018 року (а.с.6).

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_4, як батько вказаної неповнолітньої дитини, яка перебуває на утриманні матері ОСОБА_1, матеріальної допомоги на її утримання не надає.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 142 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Ухвалюючи оскаржуване в даній справі рішення, суд першої інстанції не в повній мірі врахував ту обставину, що позивачка по справі ОСОБА_1 на даний час не працює, неповнолітня дитина, яка знаходиться на її утриманні, протягом 4 років займається у спортивній секції дзюдо та активно бере участь у спортивних змаганнях, що потребує додаткових грошових витрат у зв'язку з цією обставиною. Крім того, місцевий суд, не обґрунтував свого висновку щодо того, чому щомісячний розмір аліментів має становити саме 1 000 грн (на рівні мінімального розміру, встановленого ч. 2 ст. 182 СК України), зазначивши лише, що такий розмір визначається виходячи із прожиткового розміру для дитини відповідного віку в 1 944 грн, який до кінця поточного року зростатиме.

Колегією суддів під час апеляційного розгляду даної справи встановлено, що відповідач свого обов'язку щодо утримання неповнолітньої дитини, яка перебуває на утриманні матері, не виконує, а тому виходячи зі змісту вищезазначених правових норм та доведеності факту невиконання, враховуючи, що позивач працює не офіційно, є працездатним та спроможний сплачувати аліменти, його матеріальний стан та стан здоров'я, відсутність на утриманні непрацездатних батьків, дружини чи інших дітей, приходить до висновку, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої дочки, слід визначити в розмірі 1 500 грн щомісячно, як про це просить позивачка, і до досягнення дитиною повноліття.

На підставі наведеного, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалене місцевим судом рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 не в повній мірі відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також встановленим у справі обставинам, тому його слід в частині розміру стягуваних аліментів змінити, виклавши абзац другий його резолютивної частини в іншій редакції. В решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 374, 376, 381-382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Іваничівського районного суду від 03 липня 2018 року в даній справі в частині розміру стягуваних аліментів змінити, виклавши абзац другий його резолютивної частини в такій редакції:

«Стягувати щомісячно з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), мешканця АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), мешканки АДРЕСА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 (одна тисяча п'ятсот) грн щомісячно, починаючи з 14 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття з врахуванням індексації стягуваних сум відповідно до ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді