Постанова

Іменем України

07 червня 2018 року

м. Київ

справа № 202/8659/15-ц

провадження № 61-12417св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), ЛеськоА. О., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5 своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6,

відповідачі: ОСОБА_5, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, ОСОБА_4,

треті особи: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, територіальна громада в особі Дніпропетровської міської ради, комунальне виробниче житлово-експлуатаційне підприємство Індустріального району м. Дніпра, служба у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпрі ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2016 року в складі судді Мороза В. П. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2017 року в складі колегії суддів: Пономарь З. М., Баранніка О. П., Посунся Н. Є.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, шляхом зняття з реєстрації.

Позовна заява мотивована тим, що їй та членам її сім'ї на підставі ордера від 18 вересня 1975 року, виданого рішенням Індустріальної ради депутатів трудящих м. Дніпропетровська, було надано квартиру АДРЕСА_1. У квартирі зареєстровані позивач, її син та відповідач. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з січня 2000 року у квартирі не проживають, їхніх особистих речей у квартирі немає.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просила визнати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1.

У квітні 2016 року ОСОБА_5 своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, треті особи: територіальна громада в особі Дніпропетровської міської ради, комунальне виробниче житлово-експлуатаційне підприємство Індустріального району м. Дніпра, служба у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпрі ради, про вселення, усунення перешкод в користуванні квартирою, визначення порядку користування квартирою та зобов'язання вчинити певні дії.

ОСОБА_5 посилався на те, що він та його неповнолітня донька ОСОБА_6 весь час зареєстровані та проживають у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, у цьому житловому приміщенні знаходяться його та доньки речі.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_5 просив вселити його та неповнолітню доньку ОСОБА_6 до квартири АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_4 не чинити перешкоди у користуванні квартирою; зобов'язати ОСОБА_4 надати ключі від вхідних дверей квартири; визначити порядок користування приміщенням квартири, виділивши у користування ОСОБА_5 та ОСОБА_6 одну суміжну ізольовану житлову кімнату площею 12,8 кв. м, а ОСОБА_4 та її малолітній дитині - ізольовану житлову кімнату площею 10,6 кв. м, суміжну неізольовану кімнату площею 20 кв. м та допоміжні приміщення (кухня, туалет з ванною, коридор) залишити в загальному користуванні.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Вселено ОСОБА_5 та неповнолітню ОСОБА_6 до квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_4 надати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1

У решті зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові ОСОБА_4 мотивоване тим, що власником (наймодавцем) квартири є відповідний орган місцевого самоврядування, який вирішує питання щодо порядку користування квартирою та укладення окремого договору найму.

Рішення суду першої інстанції про часткове задоволення зустрічного позову ОСОБА_5 мотивоване тим, що ОСОБА_4 перешкоджає ОСОБА_5 та ОСОБА_6 користуватися квартирою.

Що стосується позову в частині визначення порядку користування квартирою, рішення мотивовано тим, що власником (наймодавцем) квартири є відповідний орган місцевого самоврядування, який вирішує питання щодо порядку користування квартирою та укладення окремого договору найму. ОСОБА_5 із цим питанням до компетентного органу місцевого самоврядування не звертався та відповідне рішення не ухвалювалося.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2017 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_4

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неповно з'ясували обставини справи, неправильно застосували норми житлового та цивільного законодавства.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Установлено й це вбачається із матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Суд установив, що за відомостями комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» будинок АДРЕСА_1 зареєстрований за Дніпропетровською міською радою.

Згідно з ордером від 18 вересня 1975 року, виданим на підставі рішення Індустріальної ради депутатів трудящих АДРЕСА_2 на вул. Батумській, 44 у м. Дніпропетровську надана ОСОБА_7 на сім'ю у складі: ОСОБА_8 - дружина, четверо дітей, в тому числі син ОСОБА_5

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 померли. Квартира не приватизована.

Відповідно до свідоцтв про народження, довідок міграційної служби та житлового органу станом на грудень 2015 року в квартирі зареєстровані: ОСОБА_4 - донька ОСОБА_8, ОСОБА_9 - син ОСОБА_4, ОСОБА_5 - син ОСОБА_7, ОСОБА_6 - донька ОСОБА_5

ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зареєстровані у квартирі у 2007 році.

Рішенням Виконавчого комітету Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради від 13 березня 2009 року змінено умови договору найму квартири та особовий рахунок відкрито на ім'я ОСОБА_5

За складеним 25 березня 2016 року за участю сусідів актом ОСОБА_5 з дружиною та донькою проживають у спірній квартирі з жовтня 2009 року.

Ураховуючи встановлені обставини справи, суд на підставі статті 16 ЦК України, статей 64, 71, 104 ЖК Української РСР обґрунтовано відмовив у позові ОСОБА_4 про визнання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування квартирою та задовольнив позов ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні квартирою.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 жовтня 2017 року зупинено виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2017 року до закінчення касаційного провадження, слід поновити виконання (дію) цих рішень.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання (дію) рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

А.О. Лесько

С.П. Штелик