Постанова

Іменем України

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 592/6382/16-ц

провадження № 61-13630св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - орган опіки та піклування Сумської міської ради,

заінтересована особа - ОСОБА_1,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу голови опікунської ради при органі опіки та піклування Сумської міської ради - Дмітрєвської А. І., на рішення апеляційного суду Сумської області в складі суддів: Кононенко О. Ю., Попруги С. В., Семеній Л. І., від 03 листопада 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (далі - Цивільний процесуальний кодекс України), у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В липні 2016 року орган опіки та піклування Сумської міської ради звернувся до суду із заявою про звільнення опікуна від опікунських обов'язків щодо недієздатного ОСОБА_3, заінтересована особа - ОСОБА_1

Заява мотивована тим, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 лютого 2013 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано недієздатним за станом його здоров'я, встановлено над ним опіку та призначено опікуном його брата, ОСОБА_1

Посилаючись на те, що останній належним чином не виконує опікунських обов'язків щодо недієздатного, його підопічний майже півтора роки перебував у спеціалізованих лікарняних закладах і продовжує знаходитись у лікувальній установі, заявник просив суд звільнити його від опікунських обов'язків над недієздатним ОСОБА_3

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 вересня 2016 року заяву органу опіки та піклування Сумської міської ради задоволено.

Звільнено опікуна ОСОБА_1 від опікунських обов'язків над недієздатним ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з неналежним виконанням ним опікуном обов'язків та поміщенням підопічного до комунального закладу охорони здоров'я.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь виконавчого комітету Сумської міської ради компенсацію судового збору в розмірі 1 450 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 неналежним чином виконує свої обов'язки опікуна та помістив підопічного до комунального закладу охорони здоров'я, що в силу вимог частини третьої статті 75 ЦК України може бути підставою для звільнення судом призначеного опікуна від виконання його обов'язків.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 03 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 вересня 2016 року.

Ухвалено нове рішення, який у задоволенні заяви органу опіки та піклування Сумської міської ради про звільнення ОСОБА_1 від опікунських обов'язків над недієздатним ОСОБА_3 у зв'язку із неналежним виконанням обов'язків та поміщенням підопічного до комунального закладу Сумської обласної ради «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни» відмовлено.

Стягнуто з виконавчого комітету Сумської міської ради на користь ОСОБА_1 757 грн 90 коп. компенсації судового збору за розгляд справи в апеляційному суді.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що звільнення від виконання обов'язків опікуна не має суперечити інтересам підопічного. Дії опікуна щодо поміщення підопічного до спеціалізованої лікарні булиобумовлені станом здоров'я недієздатного, оскільки згідно листів КЗ Сумської обласної ради «Обласна спеціалізована психіатрична лікарня № 2» та КЗ Сумської обласної ради «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни» вбачається, що в період стаціонарного лікування стан хворого покращується, а потім знову погіршується. Крім того, рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 серпня 2016 року ОСОБА_3 продовжено госпіталізацію у примусовому порядку до психіатричного закладу - КЗ Сумської обласної ради «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни» строком на 6 місяців. Судом указано, що орган опіки та піклування Сумської міської ради не довів невиконання ОСОБА_1 обов'язків опікуна, тимчасове поміщення недієздатного до закладів охорони здоров'я обумовлене його психічними розладами, внаслідок яких він потребує госпіталізації, що не припиняє права і обов'язки опікуна стосовно підопічного, а заява органу опіки та піклування Сумської міської ради не містить переконливих доводів та обґрунтувань на підтвердження того, що звільнення ОСОБА_1 від виконання обов'язків опікуна відповідає інтересам недієздатного ОСОБА_3

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 рокудо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, голова опікунської ради при органі опіки та піклування Сумської міської ради - Дмітрєвська А. І., посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, на думку скаржника, помилково не звернув уваги на те, що опікун недієздатного - ОСОБА_1, належним чином не виконував опікунських обов'язків та вимог попереджень опікунської ради при органі опіки та піклування Сумської міської ради щодо необхідності належного виконання таких обов'язків. ОСОБА_1 помістив підопічного до лікувальної установи, у якій він продовжує перебувати станом на момент подання даної касаційної скарги, і його утримання здійснюється за рахунок лікарняної установи, а не опікуна, який відвідує підопічного один раз на місяць та не може на достатньому рівні матеріально забезпечити недієздатного. На думку скаржника, суд першої інстанції вирішив справу правильно і ухвалив законне та обґрунтоване рішення про звільнення ОСОБА_1 від опікунських обов'язків над недієздатним ОСОБА_3, у зв'язку з неналежним виконанням ним опікуном обов'язків та поміщенням підопічного до комунального закладу охорони здоров'я.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 року справу за заявою органу опіки та піклування Сумської міської ради, заінтересована особа - ОСОБА_1, про звільнення опікуна від опікунських обов'язків над недієздатною особоюпризначено до судового розгляду.

15 березня 2018 року цивільна справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Україна є демократичною, правовою, соціальною державою, в якій людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Відповідно до Основного Закону України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; кожен має право на повагу до його гідності; кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 21, частина друга статті 22, частина перша статті 28, частина перша статті 29, частини перша, друга статті 55 Конституції України).

Обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають встановлюватися виключно Конституцією і законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов'язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права.

Недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов'язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння.

Хоча за станом здоров'я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов'язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації.

Відповідно до ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними; фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина перша статті 39, частина перша статті 40 ЦК України).

Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун (частини перша - третя статті 41 ЦК України).

Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки (стаття 55 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 67 ЦК України опікун зобов'язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

Опікун зобов'язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного (частина четверта стаття 67 ЦК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 75 ЦК України за заявою органу опіки та піклування суд може звільнити особу від повноважень опікуна або піклувальника у разі невиконання нею своїх обов'язків, порушення прав підопічного, а також у разі поміщення підопічного до навчального закладу, закладу охорони здоров'я або закладу соціального захисту.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 лютого 2013 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано недієздатним за станом його здоров'я. Встановлено опіку над недієздатним ОСОБА_3 та призначено опікуном його брата, ОСОБА_1

Із звернень КЗ Сумської обласної ради «Обласна спеціалізована психіатрична лікарня № 2» від 23 лютого 2015 року, 30 квітня 2015 року, 01 вересня 2015 року до органу опіки та піклування Сумської міської ради вбачається, що ОСОБА_3 в цьому закладі перебував на стаціонарному лікуванні з 26 вересня 2014 року. Його опікун ОСОБА_1 свої обов'язки по відношенню до недієздатного ОСОБА_3 виконував неналежним чином та відмовлявся забрати недієздатного брата додому і піклуватися про нього, тому адміністрація закладу просила орган опіки та піклування сприяти у виконанні опікуном ОСОБА_1 його обов'язків, виписці хворого або переведенні його до психоневрологічного будинку-інтернату.

Указані звернення були розглянуті на засіданні опікунської ради при органі опіки та піклування Сумської міської ради, заслухано звіт опікуна ОСОБА_1 та суворо попереджено останнього про безумовне виконання обов'язків опікуна.

05 серпня 2015 на засіданні опікунської ради при органі опіки та піклування Сумської міської ради ОСОБА_1 рекомендовано звернутися до Департаменту соціального захисту населення Сумської обласної державної адміністрації щодо отримання путівки на ім'я недієздатного ОСОБА_3 для направлення його до психоневрологічного будинку-інтернату с. Таратутине. ОСОБА_1 повторно попереджено щодо безумовного виконання обов'язків опікуна, передбачених законом. Наголошено, що у разі не вирішення опікуном питання направлення брата до інтернатної установи, або його виписки з комунальної установи Сумської обласної ради «Обласна спеціалізована лікарня № 2» за місцем проживання, буде порушуватись питання надання пропозиції органу опіки та піклування щодо позбавлення ОСОБА_1 опікунських обов'язків у судовому порядку.

09 вересня 2015 на засіданні опікунської ради при органі опіки та піклування Сумської міської ради ОСОБА_1 письмово попереджено, що у разі, якщо він до закінчення строку дії отриманої 09 вересня 2015 року путівки не вирішить питання направлення брата до інтернатної установи (с. Таратутине Краснопільського району), або його виписки з комунального закладу Сумської обласної ради «Обласна спеціалізована лікарня № 2» за місцем проживання, опікунська рада порушить питання надання пропозиції органу опіки та піклування щодо позбавлення ОСОБА_1 опікунських обов'язків у судовому порядку.

15 вересня 2015 року опікун ОСОБА_1 помістив недієздатного ОСОБА_3 для подальшого лікування в КЗ Сумської обласної ради «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни».

Орган опіки та піклування Сумської міської ради звертався до адміністрації вищезазначеної лікарні у вересні та листопаді 2015 року з питанням щодо можливості перебування ОСОБА_3 за межами лікувальної установи та виконання опікуном своїх обов'язків по відношенню до підопічного.

Адміністрація КЗ Сумської обласної ради «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни» своїм листом від 16 листопада 2015 року повідомила, що психічний стан недієздатного ОСОБА_4 покращився, хворий за заявою опікуна та після огляду комісією лікарів психіатрів може бути виписаний під амбулаторний нагляд районного психіатра за місцем проживання. За час перебування ОСОБА_4 на стаціонарному лікуванні його відвідував опікун, який проігнорував прохання придбати необхідні ліки, які відсутні в лікарні, але необхідні для лікування його підопічного.

02 грудня 2015 року на засіданні опікунської ради при органі опіки та піклування Сумської міської ради ОСОБА_1 було зобов'язано протягом 7 днів вирішити питання про виписку брата з лікарняної установи.

Згідно листа КЗ Сумської обласної ради «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни» від 09 лютого 2016 року № 01-55/635 протягом указаного строку ОСОБА_3 не був виписаний з лікарні.

Відповідно до листа КЗ Сумської обласної ради «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни» від 02 серпня 2016 року № 01-55/5578, ОСОБА_3 перебуває на стаціонарному лікуванні в закладі з 15 вересня 2015 року. За період перебування його щомісячно відвідував опікун: 14 жовтня 2015 року, 06 листопада 2015 року, 21 січня 2016 року, 29 лютого 2016 року, 30 березня 2016 року, 26 квітня 2016 року, 27 травня 2016 року, 16 червня 2016 року, 27 липня 2016 року. Під час кожного відвідування опікун привозив продукти харчування, один раз купував побутову хімію та засоби особистої гігієни, з необхідних ліків придбав лише 1 ампулу клопіксол-депо, 26 квітня 2016 року.

Указаним листом КЗ Сумської обласної ради «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни» ОСОБА_1 було повідомлено, що на даний час за своїм психічним станом ОСОБА_3, згідно з висновком від 29 липня 2016 року, потребує подальшого стаціонарного лікування. Йому було продовжено лікування терміном на 1 місяць (у зв'язку з погіршенням психічного стану хворого від 27 липня 2016 року).

З листа КЗ Сумської обласної ради «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни» від 05 вересня 2016 року № 01-55/6088 голові опікунської ради при органі опіки та піклування Сумської міської ради вбачається, що станом на вересень 2016 року за своїм психічним станом ОСОБА_3 потребує подальшого стаціонарного лікування і переведення його до інтернатної установи неможливе. Крім того, в листі зазначено, що опікун щомісячно відвідує свого підопічного, під час відвідин годує його, решту передачі залишає на роздатку.

Судом апеляційної інстанції указано, що з аналізу матеріалів справи вбачається, що в період стаціонарного лікування стан хворого покращується, а потім знову погіршується.

Крім того, рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 серпня 2016 року у справі № 585/3423/16-ц, яке набуло законної сили, продовжено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, госпіталізацію у примусовому порядку до психіатричного закладу - Комунального закладу Сумської обласної ради «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни», строком на 6 (шість) місяців.

Указаним рішенням установлено, що 17 серпня 2016 року ОСОБА_3 був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, яка прийшла до висновку, що на теперішній час він виявляє ознаки тяжкого психічного розладу у вигляді «шизофренія, параноїдної форми, безперервний тип перебігу з вираженим дефектом», внаслідок чого не може задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує його життєдіяльність. Тому він потребує продовження госпіталізації до психіатричного стаціонару в примусовому порядку без його усвідомленої згоди.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, установивши, що тимчасове поміщення недієздатного до закладів охорони здоров'я обумовлене його психічними розладами, внаслідок яких він потребує госпіталізації, що підтверджено рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 серпня 2016 року у справі № 585/3423/16-ц, яке набуло законної сили, та врахувавши, що заява органу опіки та піклування Сумської міської ради не містить переконливих доводів та обґрунтувань на підтвердження того, що звільнення ОСОБА_1 від виконання обов'язків опікуна буде відповідати інтересам недієздатного ОСОБА_3, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви органу опіки та піклування Сумської міської ради про звільнення ОСОБА_1 від опікунських обов'язків над недієздатним у зв'язку із неналежним виконанням обов'язків та поміщенням підопічного до комунального закладу Сумської обласної ради «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни».

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 безпідставно помістив підопічного до спеціалізованих лікувальних закладів та не виконує своїх опікунських обов'язків спростовуються матеріалами справи, зокрема змістом досліджених апеляційним судом листів лікувальних закладів щодо необхідності госпіталізації недієздатного, обставинами, установленими судовим рішенням справі № 585/3423/16-ц, яке набрало законної сили, а також обґрунтованими висновками суду апеляційної інстанції.

Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи були предметом перегляду судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Згідно вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Рішення суду апеляційної інстанції містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 141, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу голови опікунської ради при органі опіки та піклування Сумської міської ради - Дмітрєвської А. І.,залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 03 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

С.П. Штелик