Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/2771/18
У Х В А Л А

17.09.2018 м. Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі головуючого судді А.А.Надопта, секретар судового засідання С.С.Онисько, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів заяву ПАТ по газопостачанню та газофікації «Закарпатгаз» до відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

Заявник- ПАТ по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз» звернулося 07.09.2018р. до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, в якому просило суд заборонити ОСОБА_2 здійснювати відчуження автозаправочної станції стаціонарного типу, яка знаходиться за адресою: м.Виноградів, вул.Персикова-№160, та складається із адмінкорпусу (А), насосної (Б), автомийки (В), бензосховища (Г), навісу з автозаправочними колонками (Д), № 1 швидкісної автозаправочної колонки, вимощення-І, зареєстрованої Виноградівським бюро технічної інвентаризації 25.10.2001р. за №474, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 12.

На обґрунтування цієї заяви вказав, що згідно з рішенням господарського суду Закарпатської області від 27.01.2015р. із ТОВ «Колесо» стягнуто на користь Товариства 153 267,45 грн. суму збитків і 3.065,35 грн. у відшкодування судового збору. Боржник добровільно не виконав рішення суду, а заходи примусового виконання рішення виявилися безрезультатними, оскільки боржником із метою ухилення від виконання судового рішення неправомірно відчужено (шляхом укладення договору дарування) на користь свого сина ОСОБА_1 належне Товариству майно - автозаправочну станцію стаціонарного типу. У подальшому, 15.09.2017р. ОСОБА_1 здійснив відчуження нерухомого майна (шляхом укладення договору купівлі-продажу) на користь третьої особи ОСОБА_2, а відтак Товариство звернулося до Виноградівського районного суду з позовною заявою до ТОВ «Колесо», ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування №545 від 17.06.2015р., 12.02.2018р. за даним позовом Виноградівським районним судом відкрито провадження у справі №299/3382/17, на даний час рішення у справі не прийнято.

У рамках цього позову і була подана 07.09.2018р. заява про забезпечення позову, оскільки в Товариства є побоювання, що неправомірні дії щодо майна боржника можуть продовжуватися і далі, зокрема, подальшого відчуження спірного майна ОСОБА_2, що в свою чергу може призвести до утруднення виконання майбутнього судового рішення, якщо таке буде ухвалено на користь позивача.

Ознайомившись з матеріалами заяви та доданих до неї матеріалів суд вважає, що вона не підлягає до задоволенню, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову належить розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Між тим, ч.1 ст.150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову, зокрема, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії (п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову є сукупністю установлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Як убачається з матеріалів заяви, Товариство звернулося до суду з позовом до ТОВ «Колесо», третя особа, яка не заявляє самостійних вимого на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування 30.08.2017 р. /а.с.1/. Предметом позову є вимога про визнання недійсним договору дарування №545 від 17.06.2015 p., укладеного між ТОВ «Колесо» та ОСОБА_3, який 15.09.2017р. здійснив відчуження нерухомого майна, що є обєктом дарування і набувачем права власності на це спірне нерухоме майно став ОСОБА_2.

У рамках цього позову Товариством було заявлено клопотання про вжиття заходів забезпечення позову, яке мотивоване тим, що автозаправочна станція є предметом позову, пред'явленого Товариством до ОСОБА_1, однак указане майно є об'єктом права власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі- продажу від 15.09.2017p., укладеного між ОСОБА_3 і ОСОБА_2, а тому Товариство у своїй заяві просить суд забезпечити позов шляхом заборони ОСОБА_2 здійснювати відчуження автозаправочної станції стаціонарного типу, оскільки він як власник цього майна може здійснити подальше відчуження цього спірного приміщення і майна іншій особі, що може значно утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Однак, суд не може погодитись з такими доводами заявника, оскільки такі суперечать нормам процесуального права та обставинам справи.

Так, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності належить враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів, наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Однак, як видно з матеріалів справи, зокрема з титульної сторінки позову ПАТ «Закарпатгаз», спір виник між Товариством і ТОВ «Колесо», третьою особою ОСОБА_3 щодо визнання недійсним договору дарування автозаправочної станції стаціонарного типу, укладеного між ТОВ «Колесо» та ОСОБА_3, у цьому позові законність набуття ОСОБА_2 права власності на спірну автозаправочну станцію не оспорюється (в матеріалах заяви про забезпечення позову таких даних не має, оскільки заявник до суду долучив лише титульну сторінку позову), а договір купівлі-продажу, на підставі якого ОСОБА_2 набув права власності, не є предметом спору, а тому суд на підставі поданих заявником неповних даних позбавлений можливості встановити, чи виник між Товариством і ОСОБА_2 спір, і відповідно не може встановити обсяг позовних вимог, а відтак і відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати заявник, який звернувся з такою заявою, позовним вимогам, оскільки позовні вимоги Товариства не стосуються ОСОБА_2 як власника майна.

Окрім того, суд зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти певні дії буде перешкоджати господарській діяльності ОСОБА_2 як власника автозаправочної станції стаціонарного типу та порушувати його право власності, зокрема щодо розпорядження своїм майном, а з огляду на те, що Товариством не оспорюється правомірність набуття останім указаного майна, таке вжиття заходів забезпечення позову є неприпустимим і таким, що порушує законні права та інтереси власника майна.

З урахуванням вищенаведеного суд вважає, що вимоги, які ставить позивач у заяві про забезпечення позову, є неспівмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки позовні вимоги стосуються визнання недійсним договору дарування автозаправочної станції стаціонарного типу, укладеного між ТОВ «Колесо» та ОСОБА_3, а забезпечити позов Товариство просить шляхом заборони ОСОБА_2 учиняти певні дії щодо цього майна. При цьому він, як видано із доданих заявником доказів, не є стороною у справі, Товариство жодних вимог до нього не заявляє, а отже - між ними відсутній спір. Окрім того, підстава набуття ОСОБА_2 указаного майна Товариством не оспорюється, тому вжитті заходи забезпечення позову є неспівмірними із заявленими позовними вимогами та такими що порушують право власності ОСОБА_2 у контексті розпорядження своїм майном, підстава набуття якого не оспорююється.

За таких обставин у суда відсутні правові підстави для задоволення заяви Товариства про застосування заходів забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.149-154 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ПАТ по газопостачанню та газофікації «Закарпатгаз» до відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Закарпатської області через Виноградівський районний суд протягом 15-ти днів з дня її винесення.

Головуючий ОСОБА_4