АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 673/1583/16-ц
Провадження № 22-ц/792/859/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ОСОБА_1 (суддя-доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 17 листопада 2017 року,

встановив:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з уточненим у подальшому позовом до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_4 зазначив, що він є власником житлового будинку по вул. Жовтневій, 7, у смт. Лозове, Деражнянського району, Хмельницької області. 28 грудня 2006 року сторони досягли домовленості, згідно якої ОСОБА_5 погодилася придбати вказаний будинок за певну суму коштів, після чого відповідач вселилась у житлове приміщення. Оскільки ОСОБА_5 не виконала всі умови домовленості, то позивач відмовився від нотаріального оформлення договору купівлі-продажу та повернув останній аванс. Разом із тим, ОСОБА_5 відмовляється звільнити житловий будинок і не допускає його до помешкання, внаслідок чого позивач тривалий час не може користуватися своїм майном і зазнав душевних страждань.

За таких обставин ОСОБА_4 просив суд стягнути з ОСОБА_5 на свою користь 5 000 грн моральної шкоди.

Заочним рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 17 листопада 2017 року позов задоволено.

Суд виходив з того, що неправомірні дії ОСОБА_5 призвели до порушення законних прав позивача як власника житлового будинку, тому ОСОБА_4 має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що справу розглянуто судом за відсутності ОСОБА_5, яка не була повідомлена належним чином про дату, час і місце засідання суду, а остання є неналежним відповідачем у справі. Також суд допустив ряд інших порушень норм процесуального закону, зокрема, не постановив ухвалу про зміну предмету позову та не направив її відповідачеві, прийняв позовну заяву, яка була підписана не ОСОБА_4, а іншою особою, порушив порядок призначення і проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

ОСОБА_4 не подав відзив на апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, нова редакція якого набрала чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У звязку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому діючою редакцією ЦПК України.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Відповідно до ч. 2 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства належить змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 10, 11 ЦПК України (в редакції на час ухвалення судом рішення), якими встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Повідомлення про судове засідання відноситься до елементу змагальності сторін та є обовязком суду.

За змістом ч. 1 ст. 27 ЦПК України (в редакції на час ухвалення судом рішення) особи, які беруть участь у справі, мають право брати участь у судових засіданнях.

В силу ч. 1 ст. 158, ч. 1 ст. 169 ЦПК України (в редакції на час ухвалення судом рішення) належне повідомлення судом осіб, які беруть участь у справі, про її розгляд у судовому засіданні є обовязковим. Неявка в судове засідання сторін, про яких нема відомостей, що їм вручені судові повістки, перешкоджає розгляду справи.

Порядок повідомлення учасників процесу про час і місце розгляду справи встановлений ст.ст. 74-76 ЦПК України (в редакції на час ухвалення судом рішення), про належне повідомлення особи про час і місце розгляду справи може свідчити розписка.

Неповідомлення судом учасників процесу про дату судового засідання є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, частиною першою якої передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Як передбачено ч. 4 ст. 169 ЦПК України (в редакції на час ухвалення судом рішення), у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Із положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України (в редакції на час ухвалення судом рішення) слідує, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_5 або її представник ОСОБА_6 були належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання суду, яке відбулося 17 листопада 2017 року, натомість суд першої інстанції розглянув справу без їх участі та ухвалив заочне рішення.

Недотримання судом норм матеріального та процесуального права призвело до порушення права ОСОБА_5 на справедливий суд і в силу п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення.

У звязку з цим оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Встановлено, що ОСОБА_4 є власником житлового будинку по вул. Жовтневій, 7, у смт. Лозове, Деражнянського району, Хмельницької області.

У грудні 2006 року сторони досягли домовленості, згідно якої ОСОБА_5 погодилася придбати вказаний будинок, після чого відповідач разом із сімєю вселилась у житлове приміщення.

У подальшому ОСОБА_4 відмовився від укладення договору купівлі-продажу житлового будинку. За судовими рішеннями з нього на користь ОСОБА_5 стягнуто аванс (38 601 грн), інфляційні нарахування та проценти від простроченої суми.

Зазначені обставини визнані учасниками справи та підтверджуються письмовими доказами у справі.

Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положення цього конституційного принципу закріплені у статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України.

В силу ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів.

Як передбачено ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом статті 1167 ЦК України юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинний звязок між двома першими елементами і вина завдавача шкоди.

Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правовідношення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Докази у справі достовірно вказують на те, що ОСОБА_5 відмовляється звільнити спірний будинок і не допускає ОСОБА_4 в житлове приміщення, внаслідок чого позивач тривалий час не може користуватися своїм майном.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано керувався тим, що ОСОБА_4 зазнав душевних страждань і має право на відшкодування моральної шкоди.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом враховано характер правопорушення, глибину душевних страждань ОСОБА_4, зміну його звичного укладу, та докладання ним додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права, вимоги розумності та справедливості.

Висновок суду про присудження з ОСОБА_5 на користь позивача 5 000 грн моральної шкоди є правильним.

Законні права ОСОБА_4 порушені неправомірними діями ОСОБА_5, внаслідок чого посилання останньої на те, що вона є неналежним відповідачем у справі, не відповідають закону.

Суд першої інстанції правомірно прийняв заяву ОСОБА_4 про збільшення позовних вимог та дотримався порядку її розгляду, забезпечив участь представника відповідача в режимі відеоконференції, крім того, у справі відсутні докази про те, що первісна позовна заява підписана не ОСОБА_4, а іншою особою. Вказані доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування судового рішення.

Отже позов ОСОБА_4 підлягає задоволенню, у звязку з цим, з ОСОБА_5 на користь останнього слід присудити 551 грн 20 коп. судового збору.

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Заочне рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 17 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 (місце проживання 32216, Хмельницька область, Деражнянський район, селище міського типу Лозове, АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 (місце проживання 32216, Хмельницька область, Деражнянський район, селище міського типу Лозове, АДРЕСА_2; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) 5 000 грн моральної шкоди та 551 грн 20 коп. судових витрат, а всього 5 551 грн 20 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 червня 2018 року.

Судді: /підпис/ ОСОБА_1

/підпис/ ОСОБА_2

/підпис/ ОСОБА_3

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 30