Справа № 352/382/18
Провадження № 22-ц/779/741/2018
Головуючий у 1 інстанції Гургула В. Б.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області у складі колегії суддів:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Возняк В.Д.

з участю апелянта ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, позивача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 сільської ради, яка ухвалою суду від 03.05.2018 року замінена на належного відповідача ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 03 травня 2018 року, ухваленого суддею Гургулою В.Б., -

в с т а н о в и в:

У березні 2018 року ОСОБА_6 звернувся в суд з даним позовом та просив ухвалити рішення про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_8, 14.02.2005 року терміном на один місяць з часу набрання рішенням суду законної сили.

Заявлені вимоги позивач обґрунтував тим, що 14 лютого 2005 року помер його батько ОСОБА_8. Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно по вул. Лесі Українки, 13 в с. Хомяківка Тисменицького району Івано-Франківської області.

04 грудня 2000 року ОСОБА_8 було складено заповіт у якому він все майно заповідав йому, ОСОБА_9 та ОСОБА_10.

05 березня 2018 року він звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_11 із заявою про прийняття спадщини, однак у її задоволенні було відмовлено у звязку із пропуском встановленого законодавством строку на прийняття спадщини.

Від спадщини він не відмовлявся, а строк для прийняття спадщини був пропущений ним із поважних причин, через те, що після смерті 14.02.2005 року батька ОСОБА_8 виїхав на заробітки до Російської Федерації.

Ухвалою суду від 03 травня 2018 року замінено пірвісного відповідача ОСОБА_7 сільську раду на належного відповідача ОСОБА_5.

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 03 травня 2018 року позов задоволено.

Надано ОСОБА_6 додатковий строк для прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_8, 14.02.2005 року терміном на один місяць з часу набрання рішенням суду законної сили.

На дане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Апелянт у скарзі зазначає, що судове рішення не відповідає обставинам справи з неправильним застосуванням норм матеріального і порушенням норм процесуального права.

Судом вирішено питання про її права без залучення до участі у розгляді справи.

Суд першої інстанції при розгляді справи повинен був врахувати, що її баба ОСОБА_9 та дід ОСОБА_8 були співвласниками домоволодіння в селі Хомяківка Тисменицького району по вул. Л. Українки. 13.04.12.2000 року ОСОБА_8 склав заповіт, яким заповів все своє майно ОСОБА_9, ОСОБА_6 та ОСОБА_12 14.02.2005 року ОСОБА_8 помер, після смерті якого відкрилася спадщина на все належне йому майно, в тому числі на ? спірного будинковолодіння.

Спадщину після смерті діда прийняв її батько ОСОБА_9, оскільки постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інші спадкоємці у встановленому законом порядку та строки спадщину не прийняли.

14.02.2005 року її баба ОСОБА_9 заповіла все належне їй майно батьку ОСОБА_9 22.02.2005 року баба померла, а ОСОБА_13 прийняв спадщину. Отже, її батько ОСОБА_9 став власником будинковолодіння в селі Хомяківка Тисменицького району по вул. Л. Українки, 13, після смерті своїх батьків однак право власності не оформив, у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів.

30.12.2016 року її батько помер, після смерті якого відкрилася спадщина на спірне будинковолодіння, на яке вона є спадкоємцем першої черги за законом. Прийняла спадщину шляхом подачі заяви про її прийняття, що підтверджується витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 14.06.2017 року. Однак нотаріус відмовила її у видачі свідоцтва про право на спадщину також за відсутністю правовстановлюючих документів на спірне будинковолодіння те рекомендовано звернутися до суду.

29.11.2017 року звернулася до Тисменицького районного суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно, відповідачами у якому зазначила ОСОБА_6 та ОСОБА_5

ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було відомо, що вона претендує на спірне майно, однак вони її умисно не залучили до участі у даній справі, тому рішення ухвалено з порушенням вимоги процесуального права.

Суд першої інстанції розглядав дану справу 03.05.2018 року о 10.30 годин, а справу за її позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_5 цього ж числа в 11.00 годин і відповідачі були присутні в судовому засіданні. Крім того, заява ОСОБА_5 про визнання позовних вимог ОСОБА_6 зареєстрована швидше ніж суд виніс ухвалу про її залучення до участі у справі.

Судом не враховано вимоги законодавста та судової практики, згідно яких за спірними правовідносинами єдиною підставою для поновлення пропущеного строку є поважність причин його пропуску.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що поважною причиною пропуску для прийняття спадщини ОСОБА_6 було те, що він після смерті батька виїхав на заробітки до Російської Федерації. Позивачу було відомо про відкриття спадщини та існування заповіту. Він знав, що її батько прийняв спадщину так як проживав у спадковому будинковолодінні та проводив похорон своїх батьків і тільки через 13 років позивач заявив вимогу про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після того як дізнався, що вона претендує на спадкове майно.

Вислухавши доповідача, доводи апелянта та її представника, які вимоги скарги підтримали, позивача ОСОБА_6 та його представника, відповідача ОСОБА_5, які заперечили вимоги апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що обставини на які посилається позивач в своєму позові є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини та визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті 14.02.2005 року ОСОБА_8.

Однак, колегія суддів вважає, що такий висновок суду зроблено з порушенням норм процесуального права, що є підставоє для його скасування і ухвалення нового судового рішення.

Відповідно до ст. 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За статтею 367 ЦПК, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що 14 лютого 2005 року помер батько позивача ОСОБА_8. Після смерті останнього відкрилась спадщина на все належне йому майно по вул. Лесі Українки, 13 в с. Хомяківка Тисменицького району Івано-Франківської області.

04 грудня 2000 року ОСОБА_8 було складено заповіт, в якому він все майно заповідав ОСОБА_9, ОСОБА_6 та ОСОБА_12 (ОСОБА_5) Василівні.

05 березня 2018 року позивач звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_11 із заявою про прийняття спадщини, але йому було відмовлено у звязку із пропуском встановленого законодавством строку на прийняття спадщини (шість місяців).

Зазначені обставини підтверджуються копіями свідоцтв про смерть ОСОБА_8 та ОСОБА_9, копією заповіту від 04.12.2000 року, відмовою нотаріуса від 05.03.2018 року, витягом зі Спадкового реєстру від 05.03.2018 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Загальні положення про спадкування визначені главою 84 ЦК України.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина третя статті 1222, частина перша статті 1220, частина перша статті 1270 ЦК України).

Відповідно до статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Отже, суду першої інстанції необхідно було встановити коло спадкоємців померлого, з'ясувати хто з них прийняв спадщину у встановленому законом порядку, й відповідно вирішити питання про залучення цих осіб до участі у справі.

Апеляційним судом також встановлено, що спадкоємцем ОСОБА_8 є не тільки його син ОСОБА_6, та дочка ОСОБА_5, а й апелянт ОСОБА_1, яка являється дочкою їхнього брата ОСОБА_9, що помер 30.12.2016 року, яка прийняла спадщину. Однак, позивач ОСОБА_6 не зазначив про це у позовній заяві і тому ОСОБА_1, яка в даному випадку єспадкоємцем спадкового майна, не була залучена до участі в справі.

У провадженні Тисменицького районного суду є також справа за позовом ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно де відповідачами зазначено ОСОБА_6 та ОСОБА_5

ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було відомо, що ОСОБА_14 претендує на спірне майно, однак вони її умисно не залучили до участі у даній справі, тому рішення судом першої інстанції ухвалено з порушенням вимоги процесуального права.

Відповідно до ч.3 п. 4 ст. 376 ЦПК України прийняття рішення про права, свободи, інтереси та обов»язки осіб, що не були залучені до участі у справі є обов»язковою підставою для скасування судового рішення і ухвалення нового рішення.

Тому, саме через непритягнення апелянта ОСОБА_14 до участі у справі, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 03 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 сільської ради, яка ухвалою суду від 03.05.2018 року замінена на належного відповідача ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14.06.2018 року.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: Л.В. Василишин

ОСОБА_15