Постанова

Іменем України

07 червня 2018 року

м. Київ

справа № 442/3737/15-ц

провадження № 61-12269св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), ЛеськоА. О., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

представник відповідача - ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 травня 2016 року в складі судді Крамара О. В. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 20 березня 2017 року в складі колегії суддів: Шеремети Н. О., Ванівського О. М, Цяцяка Р. П.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про припинення права власності в спільній частковій власності та визнання права власності.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 червня 2013 року у справі № 1306/3200/2012 за позивачем та відповідачем визнано право власності по 1/2 ідеальних частин житлового будинку літ. «А-1», загальною площею 36,9 кв. м, житловою площею 14,9 кв. м, із господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач не може знайти спільної мови з відповідачем та її представниками щодо врегулювання порядку володіння, користування та розпорядження спірним майном. Житловий будинок не може бути поділений між двома власниками, оскільки складається з однієї кухні та однієї кімнати площею 14,9 кв. м, отже, фактично є неподільним, як з технічної точки зору, так і в силу вимог пунктів 2.21-2.24 Державних будівельних норм «Житлові будинки. Основні положення» (ДБН В.2.2-15-2005).

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 травня 2016 року позов задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_6 на 1/2 ідеальну частину житлового будинку із господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину житлового будинку літ. «А-1», загальною площею 36,9 кв. м, житловою площею 14,9 кв. м із господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Вирішено грошові кошти у сумі 52 420,00 грн, які знаходяться на депозитному рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації в Львівській області, перераховані ОСОБА_4, після набрання рішенням законної сили, видати ОСОБА_6 за її зверненням.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що припинення права власності на 1/2 частину спірного будинку, який є неподільним, не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 20 березня 2017 року рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 травня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неповно з'ясовані обставини справи, не доведено обставин, які суд вважав встановленими, неправильно застосовані норми цивільного законодавства.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

У березні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Установлено й це вбачається із матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Суд установив, що за ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на підставі ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 червня 2013 року у справі № 1306/3200/2012 визнано право власності по ? ідеальних частин на житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 36,9 кв. м, житловою площею 14,9 кв. м, із господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Спірний житловий будинок є однокімнатним, житловою площею 14,9 кв. м, отже, фактично є неподільним, як з технічної точки зору, так і в силу вимог пунктів 2.21-2.24 Державних будівельних норм «Житлові будинки. Основні положення» (ДБН В.2.2-15-2005), якими визначається, що одноквартирний (односімейний) житловий будинок і квартиру у багатоквартирному житловому будинку слід проектувати, виходячи з умови їх заселення однією сім'єю. Площа загальної кімнати в однокімнатній квартирі повинна бути не меншою 15 кв. м, в інших квартирах - не менше 17 кв. м, мінімальна площа спальні на одну особу - 10 кв. м, на дві - 14 кв. м.

Співвласники не перебувають у родинних відносинах, між ними склались неприязні відносини через численні судові спори, у зв'язку з чим спільне володіння та користування житловим будинком є неможливим.

Відповідно до частини першої статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Задовольняючи позов про припинення права власності ОСОБА_6 на 1/2 частку будинку з виплатою їй вартості цієї частки, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції виходив із того, що таке припинення не завдасть істотної шкоди її інтересам, оскільки відповідач в спірному житловому будинку не проживала, у ньому не зареєстрована та не проживає, оскільки фактично зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2, у житловому будинку загальною площею 92,2 кв. м, житловою площею 52,5 кв. м, що належав на праві власності її чоловікові ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, і який ОСОБА_6 успадкувала після його смерті.

Верховний Суд України у правовому висновку від 15 травня 2013 року у справі № 6-37цс13 зазначав, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Квитанцією від 02 червня 2015 року підтверджено внесення позивачем на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації у Львівській області 52 420,00 грн вартості 1/2 частки будинку, оскільки відповідно до частини другої статті 365 ЦК України суд ухвалює рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_3 спростовується долученою в суді апеляційної інстанції Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 22 лютого 2017 року.

Доводи касаційної скарги щодо розбіжностей нумерації спірного житлового будинку спростовуються рішенням Виконавчого комітету Модрицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області від 09 березня 2016 року № 10 «Про присвоєння поштової адреси житловому будинку в с. Модричі», яким надано житловому будинку поштову адресу: АДРЕСА_1.

Інші доводи касаційної скарги правильних висновків судів не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 20 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

А.О. Лесько

С.П. Штелик