Провадження № 22-ц/780/3259/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 18.09.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 вересня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області

у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Лівінського С.В., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області на ухвалу Білоцерківського міськрайоннного суду Київської області від 15 травня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на постанову головного державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 про стягнення виконавчого збору, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою та просила визнати дії державного виконавця неправомірними та скасувати постанову № 54415047 від 19 квітня 2018 року про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_2 в сумі 18 944 грн. 48 коп.; зобовязати Білоцерківський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області зняти арешт з майна (коштів), що належать ОСОБА_2

Скарга обґрунтована тим, що на виконанні у міському відділі ДВС знаходиться виконавчий лист від 05 червня 2013 року, виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області на підставі рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» боргу в розмірі 187 569 грн. 12 коп. та 1 875 грн. 69 коп. судових витрат. Оскільки боржник ОСОБА_4 проживає в м. Києві, стягувач також подав виконавчий лист на примусове виконання до Печерського районного відділу ДВС м. Києва, де було відкрито виконавче провадження. У лютому 2018 року ОСОБА_4 повністю погасив заборгованість і 14 лютого 2018 року державним виконавцем Печерського районного відділу ДВС м. Києва винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у звязку із фактичним виконанням рішення суду та сплатою в повному обсязі виконавчого збору. У звязку з цим, 23 квітня 2018 року ОСОБА_2 звернулась до Білоцерківського ДВС із заявою про закриття виконавчого провадження. Постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 19 квітня 2018 року провадження закрито, а стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження виділено в окреме провадження. Оскільки боржником ОСОБА_4 вже сплачені всі виконавчі витрати та провадження закрито, дії державного виконавця щодо повторного стягнення виконавчого збору є неправомірними та порушують права скаржника.

Ухвалою Білоцерківського міськрайоннного суду Київської області від 15 травня 2018 року скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Не погодившись з зазначеною ухвалою, Білоцерківський міський відділ державної виконавчої служби подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити скаржнику у задоволенні скарги. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що на момент звернення скаржника до Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби з заявою про закриття виконавчого провадження у провадженні відділу перебували окремі виконавчі документи постанови про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. Скарга на дії державного виконавця з питань, що стосуються виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Суд посилається на заяву представника Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби від 15 травня 2018 року про розгляд справи за його відсутності та визнання скарги. Однак, дана заява хоча і наявна у матеріалах справи, однак вона не має реєстраційної нумерації канцелярії суду про надходження. 15 травня 2018 року відділом виконавчої служби було подано до суду заяву про зняття з розгляду вищезазначеної заяви та представник просив ознайомитися зі змістом скарги, оскільки вона не надходила на адресу Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби. На момент ознайомлення з матеріалами справи ухвала про задоволення скарги у справі була відсутня.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про задоволення скарги, суд першої інстанції виходив з того, що постанова про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_2 винесена державним виконавцем безпідставно.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з ухвалою суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2013 року, яке набрало законної сили, позов ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 солідарно на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість по кредитному договору № 137 від 15 березня 2007 року в сумі 187 569 грн. 12 коп. та судові витрати в сумі 1 875 грн. 69 коп. (а.с.6-7).

11 серпня 2017 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 1003/21001/12 від 05 червня 2013 року про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 солідарно на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» суми у розмірі 187 569 грн. 12 коп. та судові витрати в сумі 1 875 грн. 69 коп., а всього 189 444 грн. 81 коп. (а.с.13).

14 лютого 2018 року Печерським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого листа № 1003/21001/12 від 05 червня 2013 року про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 солідарно на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» суми у розмірі 189 444 грн. 81 коп. у звязку з виконанням рішення ОСОБА_4 в повному обсязі (а.с.11).

14 лютого 2018 року Печерський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва направив вказану постанову для виконання та відома сторонам виконавчого провадження, а також Білоцерківському міському відділу державної виконавчої служби (а.с.10).

Постановою головного державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби ОСОБА_3 від 19 квітня 2018 року було закінчено виконавче провадження № 54415047 у звязку зі сплатою боргу у повному обсязі (а.с.12).

19 квітня 2018 року головним державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби ОСОБА_3 винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 18 944 грн. 48 коп. з ОСОБА_2 (а.с.13).

23 квітня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби з заявою про закриття виконавчого провадження № 54415047 на підставі постанови Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва від 14 лютого 2018 року (а.с.8).

27 квітня 2018 року ОСОБА_2 була повідомлена про те, що відсутні підстави для зняття арешту з майна, оскільки боржником не надано підтверджуючі документи про сплату виконавчого збору та витрат виконавчого провадження (а.с.9).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною девятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Після закінчення виконавчого провадження у звязку з виконанням рішення суду, 19 квітня 2018 року головним державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби ОСОБА_3 винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 18 944 грн. 48 коп. з ОСОБА_2

За змістом вимог ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження є виконавчими документами.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З урахуванням вищенаведеного можна зробити висновок, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, утому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Зазначена правова позиція викладена у постанові ОСОБА_5 Верховного Суду від 06 червня 2018 року (справа № 127/9870/16-ц).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що є підстави для закриття провадження у справі за скаргою ОСОБА_2 на постанову державного виконавця про стягнення виконавчого збору, оскільки така скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, зокрема , надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника.

Отже, вимога ОСОБА_2 про зобовязання Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби зняти арешт з майна (коштів), що належать їй, є похідною від попередньої вимоги про скасування постанови про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно вимог ч. 1 ст. 381 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову.

На підставі викладеного та керуючись статтями 255, 374, 377, 381, 382-384 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області задовольнити частково.

Ухвалу Білоцерківського міськрайоннного суду Київської області від 15 травня 2018 року скасувати та закрити провадження у справі за скаргою ОСОБА_2 на постанову головного державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 про стягнення виконавчого збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 18 вересня 2018 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Лівінський С.В.

ОСОБА_6