П о с т а н о в а

Іменем України

6 червня 2018 року

м. Київ

справа № 357/3729/17

провадження № 61-17298 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_5,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна»,

третя особа - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2017 року у складі судді Кошеля Б. І. та постанову апеляційного суду Київської області від 16 січня 2018 року у складі колегії суддів: Гуля В. В., Іванової І. В., Сліпченка О. І.,

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2017 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (далі - ПАТ «Страхова компанія «Країна»), третя особа - ОСОБА_4, про стягнення страхового відшкодування.

Позовна заява мотивована тим, що 26 вересня 2016 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Страхова компанія «Країна» укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за умовами якого застрахована цивільно-правова відповідальність осіб, які експлуатують автомобіль «LDV CONVOY», номерний знак НОМЕР_1. Вказаним договором встановлено ліміт страхового відшкодування у розмірі 100 тис. грн.

17 листопада 2016 року, у зв'язку із настанням страхового випадку, а саме, рухаючись по вул. Київській у м. Біла Церква Київської області автомобіль «LDV CONVOY», номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, допустив зіткнення з належним їй автомобілем «Ford Connect», номерний знак НОМЕР_2, унаслідок чого її автомобіль отримав механічні ушкодження.

18 листопада 2016 року вона повідомила ПАТ «Страхова компанія «Країна» про настання страхового випадку. 23 грудня 2016 року вона звернулась до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування та заявою про погодження розміру страхового відшкодування у розмірі 12 228 грн 53 коп. Проте листом від 8 лютого 2017 року страховик повідомив її про відмову у виплаті погодженого між ними страхового відшкодування. Згідно зі звітом про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу від 1 березня 2017 року вартість матеріального збитку, заподіяного належному їй автомобілю, становить 21 097 грн 71 коп.

З урахуванням викладеного та заяви про зменшення позовних вимог, оскільки відповідач перерахував їй погоджену ними суму - 12 228 грн 53 коп. ОСОБА_5 просила суд стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Країна» на її користь страхове відшкодування у розмірі 8 869 грн 18 коп.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2017 року позов ОСОБА_5 задоволено. Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Країна» на користь ОСОБА_5 8 869 грн 18 коп. на відшкодування майнової шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що страховик, отримавши від позивачки заяву про узгодження розміру страхового відшкодування, відмовив їй у такій виплаті у розмірі, зазначеному в цій заяві, що свідчить про відсутність погодження між сторонами страхового відшкодування у розмірі 12 228 грн 53 коп. Виплата вказаного страхового відшкодування була проведена страховиком лише після звернення позивачки з даним позовом до суду, що свідчить про визнання відповідачем факту настання спірної дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) страховим випадком та визнання відповідачем свого обов'язку провести відповідні страхові відшкодування. Отже, ПАТ «Страхова компанія «Країна» має сплатити на користь позивачки залишок страхового відшкодування відповідно до звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу від 1 березня 2017 року.

Постановою апеляційного суду Київської області від 16 січня 2018 року апеляційна скарга ПАТ «Страхова компанія «Країна» залишена без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що страховик своє зобов'язання по виплаті погодженої суми страхового відшкодування протягом п'ятнадцяти днів з дня її погодження не виконав, своєю відмовою у здійсненні страхового відшкодування він відмовився від згоди, досягнутої з позивачкою щодо суми такого відшкодування, а здійснив вказану виплату лише після звернення ОСОБА_5 з позовом до суду. Отже, для повного відшкодування завданої позивачці майнової шкоди ПАТ «Страхова компанія «Країна» має сплатити ОСОБА_5. залишок страхового відшкодування згідно зі звітом про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу від 1 березня 2017 року, який відповідачем не спростовано.

У касаційній скарзі ПАТ «Страхова компанія «Країна» просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що 23 грудня 2016 року ОСОБА_5 звернулася до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування. Оскільки страховик і потерпілий досягли згоди щодо розміру та способу здійснення страхового відшкодування, то 23 травня 2017 року на підставі відповідної угоди ОСОБА_5 було виплачено 12 228 грн 53 коп. Отже, ПАТ «Страхова компанія «Країна»виконала своє зобов'язання по виплаті страхового відшкодування у повному обсязі, що відповідає статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» тому підстав для задоволення позову ОСОБА_5 до страховика немає.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 26 вересня 2016 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Страхова компанія «Країна» укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за умовами якого застрахована цивільно-правова відповідальність осіб, які експлуатують автомобіль «LDV CONVOY», номерний знак НОМЕР_1. Вказаним договором встановлено ліміт страхового відшкодування у розмірі 100 тис. грн.

17 листопада 2016 року, у зв'язку із настанням страхового випадку, а саме, рухаючись по вул. Київській у м. Біла Церква Київської області автомобіль «LDV CONVOY», номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, допустив зіткнення з належним ОСОБА_5 автомобілем «Ford Connect», номерний знак НОМЕР_2, унаслідок чого її автомобіль отримав механічні ушкодження.

18 листопада 2016 року ОСОБА_5 повідомила ПАТ «Страхова компанія «Країна» про настання страхового випадку.

23 грудня 2016 року ОСОБА_5 звернулась до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування та заявою про погодження страхового відшкодування у розмірі 12 228 грн 53 коп.

Листом від 8 лютого 2017 року ПАТ «Страхова компанія «Країна» повідомило ОСОБА_5 про відмову у виплаті погодженого між ними страхового відшкодування.

Згідно зі звітом про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу від 1 березня 2017 року вартість матеріального збитку заподіяного належному їй автомобілю становить 21 097 грн 71 коп.

23 травня 2017 року ПАТ «Страхова компанія «Країна» перерахувало на банківський рахунок ОСОБА_5 страхове відшкодування у розмірі 12 228 грн 53 коп.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У пункті 36.2. статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Судом установлено, що угодою від 23 грудня 2016 року, укладеною між ОСОБА_5. і ПАТ «Страхова компанія «Країна», сторони досягли згоди про розмір матеріальних збитків за страховим випадком, який відбувся 17 листопада 2016 року, та визначили його у розмірі 12 228 грн 53 коп. В угоді ОСОБА_5.засвідчено, що вона згодна із розміром страхового відшкодування, на проведенні експертизи не наполягала та після його отримання не матиме матеріальних претензій до ПАТ «Страхова компанія «Країна» (а.с. 87).

Ураховуючи викладене, суди у порушення вищевказаних положень закону, дійшли помилкового висновку про те, що страховик своє зобов'язання перед позивачкою по виплаті погодженої суми страхового відшкодування не виконав, своєю відмовою у здійсненні страхового відшкодування він відмовився від згоди досягнутої з позивачкою щодо суми страхової відшкодування.

Суди у порушення зазначених положень закону не звернули уваги на те, що факт перерахування ПАТ «Страхова компанія «Країна» на користь ОСОБА_5 страхового відшкодування у розмірі, погодженому між ними, свідчить про виконання страховиком свого зобов'язання з виплати страхового відшкодування та про відмову потерпілого від одержання відшкодування в більшому розмірі.

Посилання судів на те, що узгоджена сума була виплачена страховиком ОСОБА_5 після її звернення до суду, не спростовує необхідність застосування наведених вище норм права і не вказує на те, що ОСОБА_5 відмовилась від своєї заяви, яка в силу частини першої статті 202 ЦК України є правочином, тобто дією особи, спрямованої на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому згідно з частиною першої статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину).

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв'язку з цим ОСОБА_5 на користь ПАТ «Страхова компанія «Країна» підлягає стягненню 704 грн на відшкодування судового збору, сплаченого товариством за подання апеляційної скарги та 1 280 (одна тисяча двісті вісімдесят) грн на відшкодування судового збору, сплаченого за подання ним касаційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» задовольнити.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Київської області від 16 січня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» 704 (сімсот чотири) грн на відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги та 1 280 (одна тисяча двісті вісімдесят) грн на відшкодування судового збору, сплаченого за подання ним касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

Ю.В. Черняк