№ 207/32/18
№ 2/207/504/18
11 червня 2018 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Бистрової Л.О.
при секретарі Мозоль О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Камянське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності за набувальною давністю, -
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з уточненим позовом до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5Л про визнання права власності за набувальною давністю на 1/2 частину будинку № 55 по вулиці Леваневського в м. Камянське Дніпропетровської області, а саме: квартиру № 2, яка складається з: 2-2 кухня, 10,5 кв.м.; 2-3 прихожа, 9,6 кв.м.; 2-4 кімната, 11,5 кв.м.; 2-5 кімната, 16 кв.м.; ІІ коридор, 1,7 кв.м., разом по квартирі № 2 загальна площа 47,6 кв.м., житлова площа 27,5 кв.м., допоміжна (підсобна) площа 20,1 кв.м., а також побудови позначені літерою Г-1 уборна, 1,3 кв.м., № 5 водопровід, № 6 вигребна яма.
В обґрунтування уточненого позову посилається на те, що вона разом зі своїми батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 1997 року по теперішній час мешкає у квартирі №2, тобто 1/2 частини будинку № 55 по 3-му провулку Леваневського в м. Камянське Дніпропетровської області. Зазначений будинок складається з двох квартир та згідно технічного паспорту співвласниками в частках є: ОСОБА_2, який на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.1989 року є власником квартири №2, тобто 1/2 частини будинку № 55 по 3-му пров. Леваневського, та ОСОБА_6, яка володіє квартирою №1, тобто 1/2 частиною будинку № 55 по 3-му пров. Леваневського в м. Камянське.
В січні 1997 року, вона разом з батьками вселилася мешкати до квартири №2 будинку №55 по 3-му пров. Леваневського, за усною домовленістю між батьками та відповідачем про те, що вона та її сімя будуть мешкати у зазначеному вище будинку, за що її батьки і передали ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 2000 доларів США, у якості сплати за дану частину будинку, а відповідач в свою чергу передав їм правовстановлюючі документи на зазначену квартиру та згодом повинен був переоформити на неї право власності. За належним оформленням договору купівлі-продажу ні її батьки, ні ОСОБА_2 до нотаріуса не звертались.
Відповідач у зазначеній квартирі не проживає, відповідно будинкової книги в 1997 році знятий з реєстраційного обліку. Вона з січня 1997 року вільно та безперешкодно користується зазначеною квартирою, доглядає за нею, виконує ремонтні роботи, сплачує комунальні послуги. Просить уточнений позов задовольнити.
Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась. Надала заяву про розгляд справи без її участі та про відсутність заперечень проти проведення заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився. Судом вживалися заходи щодо його повідомлення про дату, час та місце розгляду справи належним чином.
Відповідно до положень ч.1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст. 280 та відповідно до ч.1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у судове засідання не з'явились. Судом вживалися заходи щодо їх повідомлення про дату, час та місце розгляду справи належним чином.
На підставі ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав:
Будинок № 55 по 3-му провулку Леваневського в м. Камянське Дніпропетровської області складається з двох квартир та згідно технічного паспорту співвласниками в частках є: ОСОБА_2, який на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.1989 року є власником квартири №2, тобто 1/2 частини будинку, та ОСОБА_6, яка володіє квартирою №1, тобто 1/2 частиною будинку.
ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з січня 1997 року по теперішній час мешкають у квартирі №2, будинку № 55 по 3-му провулку Леваневського в м. Камянське Дніпропетровської області без реєстрації, що підтверджується довідкою про склад сімї, виданої головою квартального комітету № 7 та Актом про фактичне проживання осіб № 1041 від 18.12.2017 року, договором про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення від 13.08.2012 року, договором про користування електричною енергією від 26.02.2015 року.
Окрім того, згідно рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 16.03.2016 року, ОСОБА_1 була визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням по вул. О.Кошового, 11-6 в м. Камянське, з подальшим зняттям з реєстраційного обліку, що також підтверджується актом про не проживання від 23.09.2013 року та актом від 04.11.2014 року.
Правовідносини між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу (далі ЦК) України.
Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Статтею 379 ЦК України визначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Стаття 380 ЦК України зазначає, що житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.
Згідно з ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.
Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
У Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.
При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України).
Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.
Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
Виходячи зі змісту частини першої ст. 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову і задовольняє позовні вимоги у повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 328, 344, 379, 380, 392 ЦК України, ст.ст. 4, 13, 76-81, 141, 176, 263-265, 273, 281, 352, 354 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності за набувальною давністю задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, право власності за набувальною давністю на 1/2 частину будинку № 55 по вулиці Леваневського в м. Камянське Дніпропетровської області, а саме: квартиру № 2, яка складається з: 2-2 кухня, 10,5 кв.м.; 2-3 прихожа, 9,6 кв.м.; 2-4 кімната, 11,5 кв.м.; 2-5 кімната, 16 кв.м.; ІІ коридор, 1,7 кв.м., разом по квартирі № 2 загальна площа 47,6 кв.м., житлова площа 27,5 кв.м., допоміжна (підсобна) площа 20,1 кв.м., а також побудови позначені літерою Г-1 уборна, 1,3 кв.м., № 5 водопровід, № 6 вигребна яма.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області у тридцятиденний строк з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п. п. 15.5 п.п.15 ч. 1 Розділу ХШ «Перехідні Положення» ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Головуючий суддя Л.О. Бистрова