Провадження № 22-ц/772/1242/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Прокопчук А. В.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2018 рокуСправа № 127/20712/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Денишенко Т.О., Медяного В.М.

При секретарі: Сніжко О.А.

За участю: представника позивача ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4; третьої особи ОСОБА_5; третьої особи ОСОБА_6 і її представника - адвоката ОСОБА_7; представників третіх осіб: ОСОБА_8, ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 березня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової Марини Євгеніївни, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Дідков», ОСОБА_6, Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради», про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності,

Рішення ухвалив суддя Прокопчук А.В.

Рішення ухвалено о 11.46 год. у м. Вінниці.

Дата складення повного тексту рішення - 4 квітня 2018 року,

Встановив:

28 вересня 2017 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М.Є., за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Дідков», ОСОБА_6, Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради», про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, мотивуючи свої вимоги тим, що 2 серпня 2007 року ОСОБА_5 уклав із АКБ «ТАС-Комерцбанк» кредитний договір №0101/0807/88-056, за умовами якого банк надав позичальнику ОСОБА_5 грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 46 900 доларів США на строк до 1 серпня 2017 року. З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, ОСОБА_11 уклав із АКБ «ТАС-Комерцбанк» 2 серпня 2007 року договір іпотеки № 0101/0807/88-056, згідно умов якого ОСОБА_11 передав в іпотеку банку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Із ОСОБА_11 вона перебувала у шлюбі з 24 лютого 1973 року до дня його смерті.

28 листопада 2012 року правонаступник АКБ «ТАС-Комерцбанк» - ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником ВАТ «Сведбанк», відступило своє право вимоги за договором факторингу на користь ТОВ «ФК «Вектор Плюс», про що було надіслано повідомлення боржнику ОСОБА_5.

9 квітня 2015 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Єгорова М.Є. зареєструвала право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «ФК Вектор Плюс» на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку», оскільки існує відповідне застереження в іпотечному договорі.

Такі дії приватного нотаріуса вважає незаконними, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або за договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Проте, в порушення зазначеного право власності на квартиру було передано у зв'язку із застереженням в іпотечному договорі, що є порушенням процедури, зазначеної в договорі іпотеки. Ні позивачу, ні боржнику ОСОБА_5 не було відомо, що ТОВ «ФК Вектор Плюс» має намір здійснити звернення стягнення на предмет іпотеки.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу не мала повноважень на реєстрацію права власності на квартиру, оскільки нотаріус знаходиться в іншому населеному пункті, який відносить до іншого нотаріального округу.

Також приватний нотаріус допустив порушення вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки предмет іпотеки - квартира, виступає як забезпечення виконання зобов'язання за споживчим кредитом в іноземній валюті і була єдиним та постійним місцем проживання позивача і своєю площею не перевищувала 140 кв. м.

Тому просила визнати незаконним і скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень від 09.04.2015 року, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є. щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Факторингова компанія Вектор Плюс».

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 березня 2017 року, яке набрало законної сили 11 квітня 2017 року, залишено без задоволення позов ОСОБА_5 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М.Є., ТОВ «Факторингова компанія Вектор плюс», ТОВ «Дідков», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3, ОСОБА_6, Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради, про визнання незаконним і скасування рішення про державну реєстрацію.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 березня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової Марини Євгеніївни, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Дідков», ОСОБА_6, Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради», про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.

Зазначила, що рішення суду вважає незаконним через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції дійсним обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 3 абзацу 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Отже, справа розглядається Апеляційним судом Вінницької області, який діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити із підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Відповідач приватний нотаріус Єгорова М.Є., будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилася, надіслала лист, у якому просила розглянути справу без її участі.

Третя особа ОСОБА_5 визнав апеляційну скаргу, просить її задовольнити і скасувавши рішення суду першої інстанції ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов його матері ОСОБА_3

Третя особа ОСОБА_6 і її представник надали відзив на апеляційну скаргу та в судовому засіданні заявили про те, що апеляційна скарга є необгрунтованою, тому просили залишити її без задоволення, а законне і справедливе рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник третьої особи ТОВ «ФК «Вектор Плюс» ОСОБА_8 заперечив проти задоволення апеляційної скарги і просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник третьої особи - Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради надав відзив на апеляційну скаргу і в судовому засіданні пояснив, що визнає вимоги апеляційної скарги, вважає, що рішення суду ухвалено з порушенням вимог норм матеріального та процесуального права, тому просить його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи і їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що 2 серпня 2007 року ОСОБА_5 уклав із АКБ «ТАС-Комерцбанк» кредитний договір №0101/0807/88-056, за умовами якого банк надав позичальнику ОСОБА_5 грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 46 900 доларів США на строк до 1 серпня 2017 року (том 1 а. с. 8-10).

З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, ОСОБА_11 2 серпня 2007 року уклав із АКБ «ТАС-Комерцбанк» іпотечний договір № 0101/0807/88-056, згідно умов якого іпотекодавець ОСОБА_11 передав в іпотеку банку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1. Іпотечний договір посвідчений 2 серпня 2007 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_14 і зареєстрований в реєстрі за № 2894.

2 серпня 2007 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_14 на підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» та у зв'язку з посвідченням договору іпотеки накладено заборону відчуження зазначеної у договорі квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_11, до припинення договору іпотеки. Нотаріальна дія зареєстрована в реєстрі за № 2895 та зареєстрована в реєстрі заборон за № 29 (том 1 а. с. 11-13).

Іпотекодавець ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (том 1 а. с. 14).

Першою Вінницькою державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_11 (том 1 а. с. 28).

Позивач ОСОБА_3 перебувала із ОСОБА_11 у шлюбі з 24 лютого 1973 року до дня його смерті (том 1 а. с. 27).

28 листопада 2012 року правонаступник АКБ «ТАС-Комерцбанк» -ВАТ «Сведбанк», яке перейменовано у ПАТ «Сведбанк» і ТОВ «ФК «Вектор Плюс» уклали договір факторингу № 15, за умовами якого (пункт 2.1.) банк відповідно до умов даного договору відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить банку на підставі документації, а фактор шляхом надання фінансової послуги банку набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає банку за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу та в порядку, передбаченому даним договором (том 1 а. с. 141-144).

Згідно реєстру заборгованостей боржників № 1-Б від 28 листопада 2012 року під № 551 значиться боржник ОСОБА_5 за кредитним договором № 0101/0807/88-056 (том 1 а. с. 145).

28 листопада 2012 року ПАТ «Сведбанк» уклав із ТОВ «ФК «Вектор Плюс» договір про відступлення прав за іпотечними договорами, в якому у пункті 1.1. зазначили про те, що разом з відступленням прав вимоги заборгованостей по кредитних договорах від боржників, що здійснюється на підставі договору факторингу від 28 листопада 2012 року № 15, одночасно відступаються права вимоги за іпотечними договорами, які визначені цим договором (том 1 а. с. 146-147).

У додатку № 1 до договору про відступлення прав за іпотечним договором від 28.11.2012 року під номером 449 значиться боржник ОСОБА_5 за кредитним договором № 0101/0807/88-056 та іпотекодавець ОСОБА_11 за іпотечним договором посвідченим 2.08.2007 року нотаріусом ОСОБА_14 і зареєстрованим в реєстрі за № 2894 (том 1 а. с. 148).

14 грудня 2012 року за вихідним № 0045091 ПАТ «Сведбанк» надіслало боржнику ОСОБА_5 повідомлення про відступлення свого права вимоги за договором факторингу на користь ТОВ «ФК «Вектор Плюс» (том 1 а. с. 25).

ТОВ «ФК «Вектор Плюс» 24 лютого 2015 року на адресу ОСОБА_11 і ОСОБА_5 направило вимогу про усунення порушення, у якому вимагало протягом тридцяти днів погасити заборгованість по кредиту в сумі 1 088 328,60 грн. і сплатити відсотки за користування кредитом в сумі 500 518,17 грн. (том 1 а. с. 138).

Дана вимога надіслана адресатам поштовим рекомендованим відправленням, яке не було вручено по причині: «За закінченням терміну зберігання» (том 1 а. с. 139, 140).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності з індексним номером НОМЕР_2, сформованим 9 квітня 2015 року, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Єгорова М.Є. зареєструвала право власності на квартиру АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на підставі іпотечного договору №0101/0807/88-056 серії і номера: 2894, посвідченого 02.08.2007 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_14 Номер запису про право власності: НОМЕР_3; реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: НОМЕР_1 (том 1 а. с. 209).

9 квітня 2015 року власник квартири ТОВ «ФК «Вектор Плюс» (продавець) уклав із ТОВ «Дідков» (покупець) договір купівлі-продажу квартири (з відкладальною умовою), за яким продавець передав у власність покупцю квартиру АДРЕСА_1 (том 1 а. с. 125).

Також судом першої інстанції встановлено, що у червні 2015 року на підставі договору купівлі-продажу квартира передана у власність ТОВ «Дідков». На підставі договору купівлі-продажу від 13 листопада 2015 року укладеного ТОВ «Дідков» із ОСОБА_6, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_16, квартира належить ОСОБА_6

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на день укладення договору іпотеки - 2 серпня 2007 року) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (ч. 1). Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (ч. 2). Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону (ч. 3).

Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Пунктом 2 «Забезпечення зобов'язань» кредитного договору №0101/0807/88-056 від 2 серпня 2007 року визначено, що забезпечення виконання зобов'язання по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процентів за користування кредитом, пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відшкодування збитків у зв'язку з порушенням умов даного договору та інших витрат банку, пов'язаних з одержанням виконання, виступає іпотека: квартира АДРЕСА_1 (п. 2.1). Умови передачі майна в іпотеку, звернення стягнення на предмет іпотеки, регулюються чинним законодавством України і іпотечним договором, що укладається між банком і ОСОБА_11 (п. 2.2) (том 1 а. с. 8).

За змістом іпотечного договору № 0101/0807/88-056 від 2 серпня 2007 року предметом іпотеки є належна іпотекодавцю ОСОБА_11 трикімнатна квартира за АДРЕСА_1. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва № 62 про право приватної власності на житло, виданого Вінницьким міськвиконкомом 25.06.1998 року на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 1381 від 25.12.1997 року, зареєстрованого у ДПК «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» 07.07.1998 року і записано в реєстрову книгу № 309, реєстровий № 1764 (п. 2).

Пунктом 10 іпотечного договору іпотекодержателю надано право обирати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки (п. 10.4).

Пунктом 12 іпотечного договору визначено, що за вибором іпотекодержателя застосовується один із способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя.

Один із таких способів вказаний у пункті 12.3: згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню або згідно застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке викладене в пунктах 12.3.1. та 12.3.2. цього договору.

Задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому підпункті п. 12.3. договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом окремого договору, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. При застосуванні застереження, іпотечний договір є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. При цьому вважається, що предмет іпотеки набувається у власність іпотекодержателя за ціною, що буде визначена на підставі висновку незалежного експерта - суб'єкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджена сертифікатом оціночної діяльності.

Сторони, з розумінням змісту статті 37 Закону України «Про іпотеку» свідчать, що право іпотекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положень цього підпункту п. 12.3. цього договору є безумовним, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій іпотекодавця, а рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки може бути оскаржене іпотекодавцем в судовому порядку лише у випадку, якщо він доведе, що повністю виконав основне зобов'язання (пункт 12.3.1.).

Рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки приватним нотаріусом прийнято 9 квітня 2015 року. Іпотекодавець ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Іпотечним договором чітко визначено, що рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки може бути оскаржено іпотекодавцем у судовому порядку лише при умові повного виконання основного зобов'язання.

Позивач ОСОБА_3 пред'явивши позов як спадкоємець іпотекодавця, оскаржила рішення про реєстрацію права власності, проте у порушення вимог статей 12, 13, 81, 76-80 ЦПК України не зазначила та не надала належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів, які б свідчили про виконання основного зобов'язання за кредитним договором станом на день прийняття нотаріусом оскаржуваного рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру - 9 квітня 2015 року. Таких доказів позивач не надала і на день її звернення із даним позовом до суду.

Також судом першої інстанції встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 березня 2017 року у справі №127/24353/15-ц, яке набрало законної сили 11 квітня 2017 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 Зі змісту рішення суду вбачається, що ОСОБА_5 пред'явив позов до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М.Є., ТОВ «ФК «Вектор Плюс», ТОВ «Дідков», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3, ОСОБА_6, Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради, про визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса Єгорової М.Є. щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» (том 2 а. с. 26-28).

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 9 цього Закону у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Частиною 2 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав (пункт 1); приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав (пункт 2).

Частиною 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Пунктом 46 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, в редакції чинній на час здійснення оскаржуваної реєстраційної дії, передбачено, що для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження нерухомого майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого відбувається перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно не є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Приватним нотаріусом, яка прийняла рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру, надані суду документи, на підставі яких була вчинена така дія, серед яких є вимога про усунення порушення висунута ТОВ «ФК «Вектор Плюс» 24 лютого 2015 року, засвідчена приватним нотаріусом Єгоровою М.Є., яка була направлена на адресу ОСОБА_11 і ОСОБА_5 у якій товариство вимагало протягом тридцяти днів погасити заборгованість по кредиту в сумі 1 088 328,60 грн. і сплатити відсотки за користування кредитом в сумі 500 518,17 грн. (том 1 а. с. 138).

Даною вимогою товариство повідомило, що у випадку невиконання цієї вимоги воно вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Зазначена вимога надіслана адресатам поштовим рекомендованим відправленням, яке не було вручено адресатам по причині: «За закінченням терміну зберігання» (том 1 а. с. 139, 140).

Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, в редакції чинній на час здійснення оскаржуваної реєстраційної дії, передбачено, що під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); повноважень заявника; відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав (пункт 15).

За результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації (пункт 20).

Державний реєстратор на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав вносить записи до Державного реєстру прав. Під час проведення у випадках, передбачених законодавством, державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна, щодо якого у спеціальному розділі Державного реєстру прав, Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державному реєстрі іпотек та Державному реєстрі обтяжень рухомого майна містяться записи про іпотеку, обтяження речових прав, державний реєстратор переносить їх до відповідного розділу Державного реєстру прав, відкритого на такий об'єкт нерухомого майна (пункт 22).

Державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". У рішенні про відмову в державній реєстрації прав зазначаються всі підстави прийняття такого рішення (пункт 28).

Приймаючи 9 квітня 2015 року рішення про державну реєстрацію права власності № НОМЕР_3, а саме: права власності ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на квартиру АДРЕСА_1, приватний нотаріус Єгорова М.Є., яка діяла як державний реєстратор прав на нерухоме майно, виконала вимоги зазначеного закону.

Крім того, позивач ОСОБА_3, звернувшись до суду із даним позовом, не надала доказів згідно вимог статей 12, 13, 76-81 ЦПК України відносно того, що прийнятим 9 квітня 2015 року приватним нотаріусом Єгоровою М.Є. рішенням порушуються її права та інтереси, у тому числі не надала доказів про прийняття нею особисто спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_11, зокрема, що саме вона згідно вимог частини 1 статті 1269 ЦК України зверталася із заявою про прийняття спадщини, якщо не проживала постійно із спадкодавцем чи згідно вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, якщо постійно проживала разом із спадкодавцем.

Із Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкової справи від 13.11.2014 року не вбачається, що саме позивач зверталася із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_11 (том 1 а. с. 28), а інші матеріали справи не містять відомостей про постійне проживання позивача із спадкодавцем.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Позивач, заявляючи про прийняття нею прав, що належали спадкодавцеві ОСОБА_11, не врахувала того, що нею успадковуються і обов'язки спадкодавця, у тому числі обов'язок за кредитним договором і іпотечним договором, а також не надала доказів, підтверджуючих те, що вона, являючись спадкоємцем, виконала цей обов'язок, що могло б бути законною підставою, згідно умов іпотечного договору у пункті 12.3.1., для оскарження рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки.

Доводи апеляційної скарги про порушення відповідачем вимог частини 7 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо проведення державної реєстрації виключно за місцем розташування об'єкта нерухомого майна в межах території, на якій діє відповідний орган державної реєстрації прав (тобто у м. Вінниці) не впливають на висновок суду виходячи із наступного.

Відповідно до частини 7 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться за місцем розташування об'єкта нерухомого майна в межах території, на якій діє відповідний орган державної реєстрації права власності та інших речових прав, крім випадків, установлених абзацами другим і третім частини п'ятої цієї статті.

Зі змісту даного Закону не вбачається лише виключного проведення державної реєстрації права власності за місцем розташування об'єкта нерухомого майна, а також зазначеним Законом чи іншими законами України не визначено окремо таку підставу для скасування державної реєстрації, якщо реєстрація вчинена не за місцем розташування об'єкта нерухомості.

Доводи апеляційної скарги в тому, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ґрунтується на рішенні Вінницького міського суду Вінницької області від 29 березня 2017 року в справі № 127/24353/15-ц, ухваленого за позовом ОСОБА_5, що розцінюється позивачем як порушення норм процесуального закону, визначених у частинах 5 і 7 статті 82 ЦПК України, є безпідставними, надуманими і не відповідають дійсності.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції посилався на норми частини 4 статті 82 ЦПК України щодо обставин, встановлених рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 березня 2017 року по справі № 127/24353/25-ц за позовом ОСОБА_5, і таке посилання є правильним, оскільки воно закріплено у цивільному процесуальному законі - у частині 4 статті 82 ЦПК України.

Твердження позивача в апеляційній скарзі про незастосування судом першої інстанції положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є неприйнятними, оскільки даний Закон підлягає застосуванню лише у випадку примусового стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке здійснюється на підставі Закону України «Про виконавче провадження», а не при вчиненні державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Інші доводи апеляційної скарги спростовані викладеним вище.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:М.В. Матківська
Судді:Т.О. Денишенко
В.М. Медяний

Повний текст судового рішення складено 15 червня 2018 року.

Згідно з оригіналом

Суддя М.В. Матківська