Справа № 477/2293/17
Провадження № 2/477/128/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судового засідання Бітюковою С.В.,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Галицинівської сільської ради Вітовського (раніше Жовтневого) району Миколаївської області, третя особа на боці позивача, яка не заявляє самостійних вимог Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області, про визнання права власності на самочинно збудований житловий будинок,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2017 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом до Галициніської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, в якому виклала свої наступні вимоги.

23 березня 2017 року вона уклала договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,1091 га, розташованої за адресою: Миколаївська область, Вітовський район, с. Галицинове, вул. Лесі Українки, 19, яка мала цільове призначення будівництво і обслуговування житлового будинку.

Із березня по осінь 2017 року вона здійснила будівництво будинку на купленій земельній ділянці, але не отримала для цього відповідного дозволу.

Звернувшись до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області (далі - Інспекція) вона отримала відмову у прийнятті його в експлуатацію.

Посилаючись на те, що самостійно збудувала на своїй земельній ділянці будинок, який не може зареєструвати, хоча спеціалістом у галузі будування було підтверджено, що він побудований відповідно до норм та правил будування і без відхилень від цих норм, тому згідно з положеннями ст. 331 та ст. 376 ЦК України просила позов задовольнити і визнати за нею право власності на самочинно збудований будинок.

Під час розгляду справи ухвалою суду від 15 січня 2018 року до участі в ній було залучено Інспекцію.

В судове засідання сторони не зявилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, від позивачки на адресу суду надійшла заява з проханням справу розглядати без її участі, а позов задовольнити.

Від представника третьої особи надійшла заява, відповідно до якої Інспекція просить прийняти рішення в справі відповідно до діючого законодавства без участі їх представника.

Представник відповідач до судового засідання не з'явився, про його час та місце був повідомлений, надав заяву, в якій позов визнав та просив задовольнити.

Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом п.1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 ЦК України, ст. ст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Порядок будівництва нерухомого майна, прийняття його в експлуатацію врегульовано відповідними нормативними актами, а саме: Земельним кодексом України; Цивільним кодексом України; Законами України: «Про основи містобудування», «Про архітектурну діяльність», «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про охорону культурної спадщини», «Про місцеве самоврядування в Україні» та іншими.

Спеціальною матеріально-правовою нормою, що міститься в частині першій ст.376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості може бути визнано самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Аналогічні положення закріплені у п. 4 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» в якому вказав, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень.

Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.

Під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року дозвільний документ (статті 35 - 37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об'єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі.

Будівництвом, яке здійснюється з істотним порушенням будівельних норм і правил, вважається у тому числі будівництво, яке хоча і здійснюється за наявності проекту, але з порушенням державно-будівельних норм та санітарних правил, що загрожують життю та здоров'ю людини у разі невиконання приписів інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил тощо.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Відмова від проведення перебудови може бути підставою для знесення самочинного будівництва за рішенням суду.

Відповідно до положень ч.ч. 4, 5 ст. 376 ЦК України, предметом доказування у справі за позовом про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно є відсутність факту порушення прав інших осіб та істотних порушень будівельних норм і правил при здійсненні самочинної забудови.

Із змісту цих норм випливає, що законом встановлена презумпція порушення права інших осіб та наявність істотних порушень будівельних норм при самочинному будівництві, які мають бути спростовані при судовому розгляді в разі визнання права власності на самочинну забудову.

Факт порушення права, згідно з приписами ЦПК України має довести особа, яка звертається з позовом.

Із матеріалів справи вбачається, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 23 березня 2017 року позивачка набула у приватну власність земельну ділянку, площею 0,1091 га, розташовану за адресою: Миколаївська область, Вітовський район, Галицинове, вул. Лесі Українки, 19.

Тоді ж, в період із березня по жовтень 2017 року на отриманій у власність ділянці вона здійснила будівництво приватного житлового будинку та побутових споруд при ньому.

Позивачкою був наданий для суду дозвіл на будівництво та будівельний паспорт, оформлений в 1991 році на ім'я попереднього власника ділянки, однак він для правовідносин в даній справі не має значення, оскільки будівництво було здійснено в період 2017 року новим власником будинку і не відповідно до цих документів.

Відповідно до технічного паспорту, складеного 05 лютого 2018 року комунальним підприємством «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», на ділянці по вул. Лесі Українки, 19, в с. Галицинове Вітовського району побудований житловий будинок А, вбиральня - Б, відмостка І, замощенння ІІ, оогорожа № 1 та № 2, хвіртка - № 3, ворота - № 4, водяний кран - № 5, колодязь - № 6; будинок має загальну площу - 81,5 кв.м., житлову 36,5 кв.м.

При цьому, проведене позивачкою будівництво будинку з побутовими об'єктами з технічної точки зору в цілому відповідає вимогам ДБН, що підтверджується звітом про технічне обстеження, складеного 18 березня 2018 року експертом ОСОБА_2

У той же час при будівництві вищезазначених об'єктів в частині складання, оформлення та погодження дозвільної документації на здійснення будівництва забудовником порушені вимог зазначених правових норм, оскільки дозвіл на початок будівництва вона не отримала і проект будування не узгодила.

З урахуванням викладених обставин справи, положень закону здійснене позивачкою будівництво є самочинним.

Відповідно до ч.2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом.

Згідно змісту п.п. 1 п. «б» ч. 1 ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку, встановленому законодавством, відноситься до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до ст. 30 Закону України ст. 18 Закону України «Про основи містобудування» будівництво об'єктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад, які можуть делегувати це право відповідним виконавчим органам, закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об'єктів нового будівництва, зокрема, як житлово-громадського, так і виробничого призначення, інженерних мереж та споруд, їх інженерно-технічного оснащення відповідно до проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 461 від 13 квітня 2011 року «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів».

Статтею 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» передбачено, що будівництво ( нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів.

Згідно ст. 10 Закону України «Про архітектурну діяльність» для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури, додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, місцевих правил забудови населених пунктів, вимог вихідних даних здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельних контроль та нагляд, який у системі центрального органу виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури здійснюється Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами.

За загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК України).

Разом із цим, власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга 375 ЦК України, тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК України).

Суд вважає, що позивач не може в будь-який інший спосіб узаконити самочинне будівництво, оскільки згідно чинного законодавства такі повноваження діяли у органів державного архітектурно-будівельного контролю лише до 31 грудня 2015 року відповідно до п. 9 прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», через, що в іншому порядку окрім судового позивач не має можливості захистити свої права.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи надані докази у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки будівництво позивачкою було здійснено на її власній ділянці без порушень норм та правил будівництва та без порушень парв та інтересів інших осіб.

Керуючись ст. ст. 4, 19, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на самочинно збудований будинок з господарськими та побутовими спорудами, розташований за адресою: Миколаївська область, Вітовський район, с. Галицинове, вул. Лесі Українки, 19.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області на протязі 30 днів з дня його постановлення.

Суддя Р.В. Козаченко