"19" вересня 2018 р.
Ленінський районний суд м.Харків
19 вересня 2018р. Справа №642/6296/17 Провадження №2/642/421/18
Суд у складі: Головуючого судді Секретаря Євтіфієв В.М.; Пшенична Т.М.;
За відсутності позивача ОСОБА_3, який заявив про розгляд справи за його відсутності, відповідача ОСОБА_4, повідомленого про день та час розгляду справи;
розглянув у порядку спрощеного провадження справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, про розірвання договору, стягнення боргу за договором позики, -
Звертаючись до суду позивач на підставі вимог ст..1046, 1048, 1049 ЦК України, заявляє позовні вимоги, а саме:
- розірвати договір позики укладений у серпні 2017 року з відповідачем;
В мотивуванні позовних вимог позивач вказав, на початку серпня 2017 року позивач переїхав до міста Харкова де познайомився з ОСОБА_4, який працюючи в службі таксі, декілька разів підвозив його.
02.10.2017 року позивачем було направлено рекомендованого листа - вимогу на адресу ОСОБА_4 щодо необхідності повернення суми грошових коштів за договором позики, вказану ним на розписці.
04.11.2017 року вказаний лист повернувся з відміткою - «за спливом строку зберігання», тобто ОСОБА_4 фактично не прийшов та не отримав вказаного листа.
В обґрунтування вимог, позивач наводить розрахунок суми заборгованості по договору.
Відповідач, заперечень суду не надав.
Дослідивши та оцінивши в сукупності докази, судом встановлені наступні факти та обставини:
Вимогами статті 12 ч.3 ЦПК України визначено: Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи вимоги статті 13 ЦПК України: Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом статті 203 ЦК України визначено:
1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Згідно ст. 207 ч. І ЦК України правочин вважається укладений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв'язку. Тобто договір є документом, що стверджує про вчинення правочину між сторонами.
Отже, суд вважає доведеним факт укладання сторонами договору позики, який відповідав вимогам статті 203 ЦК України, а тому правових підств щодо розірвання договору відсутні.
Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з часу передачі грошей.
За ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За таких обставин суд вважає доведеним факт укладання сторонами договору позики в межах якого у сторін виникли права та обов'язку.
Встановлений термін повернення грошових коштів сплинув, але до цього часу борг не повернуто, отже зобов'язання не виконані.
Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.
Враховуючи, що у зазначений строк відповідач борг не повернув, чим порушив свої договірні зобов'язання, про що свідчить повідомлення про вимогу виконання зобов'язання.
Статтею 625 ЦК України визначено, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, на підставі ст.625 ЦК України позивач вважає його правом по договору позики стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми боргу суму та суму інфляційних нарахувань, за кожним договором займу. В обґрунтування своїх вимог наводить розрахунок, як того вимагає ст..11 ЦПК України (Суд розглядає позовні вимоги на підставі наданих доказів в межах заявлених вимог).
Відповідно до ч. 1 ст. 536 ЦК України за користуванням чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.
Відповідно ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
В обґрунтування правової позиції позивач наводить розрахунок сум заборгованості яки пов'язані з невиконанням договору позики.
Інфляційні витрати за вказаний період:
- індекс інфляції з 01 серпня 2017 року по 01 вересня 2017 року становить: 99.9 загальна суму заборгованості з урахуванням інфляції становить:
- інфляційне збільшення: 19 980 - 20 000 = - 20 грн.
- індекс інфляції з 01 вересня 2017 року по 01 жовтня 2017 року становить 102,0
- загальна суму заборгованості з урахуванням інфляції становить:
- індекс інфляції з 01 жовтня 2017 року по 01 листопада 2017 року становить: 101,2 загальна суму заборгованості з урахуванням інфляції становить:
379,6 х 1,012 = 20 624,15
На час подання позовної заяви до суду інших індексів інфляції за листопад та грудень 2017 року не встановлено, у зв'язку з чим вказаний показник обраховано на підставі показника жовтня 2017 року.
- індекс інфляції з 01 листопада 2017 року по 01 грудня 2017 року становить: -101,2 загальна суму заборгованості з урахуванням інфляції становить:
20 624,15 х 1*012 = 20 871,63
Таким чином, загалом інфляційне збільшення за серпень 2017 - грудень 2017 років склало: 20 + 399,60 + 244.55 + 247,49 = 871 гривня 64 копійки.
Проте, Відповідач має повернути позивачу наступні грошові кошти:
Сума боргу х Облікова ставка НБУ х кількість днів у відповідного місяця / кількість днів у році = розмір щомісячного проценту.
З 01 серпня 2017 року по 01 вересня 2017 року:
980 х 12,5% х 31 : 365 = 212 гривень 11 копійки;
з 01 вересня 2017 року по 01 жовтня 2017 року:
379,6 х 12,5% х 30 : 365 = 209 гривень 38 копійок;
з 01 жовтня 2017 року по 01 листопада 2017 року:
20 624,15 х 12,5% х 31 : 365 = 218 гривень 95 копійок;
з 01 листопада 2017 року по 01 грудня 2017 року:
20 871,63 х12,5% х 30 : 365 = 214 гривень 43 копійки.
Отже, загальна сума заборгованості за процентами (за період серпень 2017 року - листопад 2017 року (включно) становить: 854 гривні 87 копійок.
Загалом, загальна суму заборгованості за інфляційними витратами та процентами становить за вищевказаний період: 871,64 + 854,87 = 1726 грн. 51 коп.
Означений розрахунок на час розгляду не спростований відповідачем.
В наданому договору не передбачено обов'язку відповідача, щодо відшкодування вказаних витрат, крім того, позивачем суду не доведено, що вказані витрати були понесені саме в межах вказаного договору.
Отже, встановленими обставинами відповідно до вказаних норм Закону позовні вимоги в даної частині підлягають частковому задоволенню.
Керуючись ст.11, 15, 62, 81, 169, 203, 213, 215, 223. 226, 263, 265, 282-284, 289, ЦПК України,
Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, про розірвання договору, стягнення боргу за договором позики, задовольнити частково.
В решті позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати у сумі 704 грн. 80коп.
Рішення суду може бути переглянуто судом який його ухвалив, за заявою ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення, яка повинна бути подана до Ленінського районного суду м.Харкова, протягом 30ти днів з дня проголошення рішення суду.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі Апеляційна скарга на рішення суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення або виклику учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільно-процессуального кодексу України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: В.М.Євтіфієв