АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 755/9842/17 Головуючий у 1-й інстанції - Чех Н.А.
№ апеляційного провадження 22-ц/796/7618/2018 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Клець О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк України» - Костюченко Анастасії Юріївни на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 19 липня 2018 року, постановлену у складі судді Чех Н.А. в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк України», боржник ОСОБА_2, на дії заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_3, заінтересована особа: ОСОБА_4, -

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство «Державний експортно - імпортний банк України» звернулось із скаргою до суду, в якій просить:

- визнати неправомірними дії заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_3 щодо винесення постанови про повернення виконавчого документу від 13.06.2017 року у виконавчому провадженні № 50924150,

- скасуватипостанову про повернення виконавчого документу винесену 13.06.2017 року заступникомначальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_3 у виконавчому провадженні № 50924150,

- зобов'язати заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_3 відновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №755/11380/15-ц, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 16.10.2015 року,

- зобов'язати заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_3 провести опис та арешт майна, і вжити всіх передбачених законом заходів примусового виконання рішень.

Посилається на те, що на адресу виконавчої служби була направлена заява від 12.04.2016 року за № 175-05/347 про відкриття виконавчого провадження разом з оригіналом виконавчого листа та копією ухвали суду. Постановою від 25.04.2016 року було відкрито виконавче провадження № 50924150.

13.06.2017 року заступник начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_3 винесла постанову про повернення їм виконавчого документа - виконавчого листа № 755/11380/15-ц, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 16.10.2015 року, яким в рахунок погашення боргу ТОВ «Ірпінь Рем-Торг» (позичальник) перед АТ «Укрексімбанк» за кредитним договором № 161114К12 від 11.12.2014 року, в розмірі 4 002 999,72 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - нежитлове приміщення за адресою - АДРЕСА_3 загальною площею 277,9 м, що належить ОСОБА_2, на відкритих торгах в межах процедури виконавчого провадження. В оскаржуваній постанові, як підстава повернення виконавчого листа зазначено п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Однак, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 82513054 від 15.03.2017 року за ОСОБА_2 зареєстровано на праві власності нежитлове приміщення, яке розташоване в АДРЕСА_1. В цій же довідці наявний запис № 8055021 про державну реєстрацію іпотеки на підставі договору від 12.12.2014 року, укладеному між АТ «Укрексімбанк», та запис № 8054133 про заборону на нерухоме майно згідно договору іпотеки. При проведенні виконавчих дій - опису та арешту майна, ОСОБА_4 було надано Договір купівлі-продажу та технічну документацію на приміщення, площа якого включає частково площу майна, на яке звернено стягнення по рішенню суду. 23.03.2017 року виконавцем складено акт про неможливість проведення опису нерухомого майна. Після отримання відповіді з КП «Київське бюро технічної інвентаризації» від 10.04.2017 року № 062/14-4198 (И-2017), виконавець зробив висновок про відсутність майна.Скаржник вважає, що виконавцем порушено ст.ст. 51, 59 Закону, так як спірні питання, які виникли у виконавчому провадженні вирішуються судом шляхом визнання права власності на майно та зняття з нього арешту. Крім того, виконавцем не прийнято до уваги, що право власності ОСОБА_4не зареєстровано, у планах за поверхами зазначено не АДРЕСА_4, а АДРЕСА_5, відсутня тераса загальною площею 50,0 м, яка відображена в плані нежитлового АДРЕСА_6 на яке звернуто стягнення, та наявну в реальності. Рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки набуло законної сили та підлягає виконанню.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 липня 2018 року скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк України», боржник ОСОБА_2, на дії заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_3, заінтересована особа: ОСОБА_4 - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник Публічного акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк України» - Костюченко Анастасія Юріївна подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповноту встановлення обставин, які мають значення для справи, неправильне дослідження доказів та їх оцінки просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити скаргу в повному обсязі.

Посилається на те, що суд та державний виконавець помилково прийняли до уваги лист КП «Київське бюро технічної інвентаризації», відповідно до якого нежиле АДРЕСА_1 на праві власності, в тому числі за ОСОБА_2 не реєструвалось, оскільки станом на дату укладення договору дарування нежитлового приміщення між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, 18.07.2014 року БТІ не було установою, яка відповідно до чинного законодавства мала право реєструвати право власності на нерухоме майно. Зазначає, що як вбачається з копії реєстраційної справи, наданої на вимогу суду реєстраційною службою ГУЮ в м. Києві, ОСОБА_5 на виконання Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, затвердженого постановою КМУ від 17 жовтня 2013 року № 868, разом із заявою подано оригінали документів, необхідні для відповідної реєстрації та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав. Відповідно державним реєстратором Реєстраційної служби ГУЮ в м. Києві Радченко А.Л.12.05.2014 року було зареєстровано право власності на нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 Тому державним виконавцем зроблено помилковий висновок про незаконне проведення державної реєстрації права власності на спірне нежитлове приміщення та постановою від 13.06.2018 року повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, зазначає, що судом помилково не застосовано норми ст.51 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом, та ст.59 Закону, за умовами якої особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Враховуючи, що ОСОБА_4 не є стороною виконавчого провадження, судом в порушення положень ст.53 ЦПК України незаконно прийнято рішення про залучення його до участі у справі у якості заінтересованої особи на стороні суб'єкта оскарження.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно - територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні представники скаржника підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Представник заінтересованої особи проти апеляційної скраги заперечив.

Посилається на те, що житловий АДРЕСА_7 загальною площею 357 кв.м, яке належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі договору купівлі - продажу від 21.03.2002 року та зареєстровано у КМБТІ 22.03.2002 року за № 3776-П. Із незрозумілих підстав ПАТ «Державний експортно - імпортний банк» ототожнює АДРЕСА_1, що нібито належить ОСОБА_2 з АДРЕСА_4, що належить ОСОБА_4 Про існування вказаного спору ОСОБА_4 дізнався лише у 2017 році після спроби державного виконавця зробити опис нерухомого майна в нежитловому АДРЕСА_4. Зазначає, що забудовником та обслуговуючою організацією багатоквартирного житлового будинку із нежитловими приміщеннями за адресою: АДРЕСА_3 є ТОВ «Т.М.М.», яке повідомило, що нежитлового АДРЕСА_1 у вказаному будинку немає та на підтвердження надало експлікацію. Таким чином, рішення державного виконавця щодо повернення виконавчого листа стягувачу у зв'язку з відсутністю нежитлового АДРЕСА_3 щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки було прийнято відповідно до Закону та в межах повноважень державного виконавця, права стягувача порушені не були.

Інші учасники процесу відзив на апеляційну скаргу не подали, в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Публічне акціонерне товариство «Державний експортно - імпортний банк України» звернулось із скаргою до суду, в якій просить:

- визнати неправомірними дії заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_3 щодо винесення постанови про повернення виконавчого документу від 13.06.2017 року у виконавчому провадженні № 50924150,

- скасуватипостанову про повернення виконавчого документу винесену 13.06.2017 року заступникомначальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_3 у виконавчому провадженні № 50924150,

- зобов'язати заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_3 відновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №755/11380/15-ц, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 16.10.2015 року,

- зобов'язати заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_3 провести опис та арешт майна, і вжити всіх передбачених законом заходів примусового виконання рішень.

Посилається на те, що на адресу виконавчої служби була направлена заява від 12.04.2016 року за № 175-05/347 про відкриття виконавчого провадження разом з оригіналом виконавчого листа та копією ухвали суду. Постановою від 25.04.2016 року було відкрито виконавче провадження № 50924150.

13.06.2017 року заступник начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_3 винесла постанову про повернення їм виконавчого документа - виконавчого листа № 755/11380/15-ц, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 16.10.2015 року, яким в рахунок погашення боргу ТОВ «Ірпінь Рем-Торг» (позичальник) перед АТ «Укрексімбанк» за кредитним договором № 161114К12 від 11.12.2014 року, в розмірі 4 002 999,72 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - нежитлове приміщення за адресою - АДРЕСА_1, загальною площею 277,9 м, що належить ОСОБА_2, на відкритих торгах в межах процедури виконавчого провадження. В оскаржуваній постанові, як підстава повернення виконавчого листа зазначено п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Однак, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 82513054 від 15.03.2017 року за ОСОБА_2 зареєстровано на праві власності нежитлове приміщення, яке розташоване в АДРЕСА_1. В цій же довідці наявний запис № 8055021 про державну реєстрацію іпотеки на підставі договору від 12.12.2014 року, укладеному між АТ «Укрексімбанк», та запис № 8054133 про заборону на нерухоме майно згідно договору іпотеки. При проведенні виконавчих дій - опису та арешту майна, ОСОБА_4 було надано Договір купівлі-продажу та технічну документацію на приміщення, площа якого включає частково площу майна, на яке звернено стягнення по рішенню суду. 23.03.2017 року виконавцем складено акт про неможливість проведення опису нерухомого майна. Після отримання відповіді з КП «Київське бюро технічної інвентаризації» від 10.04.2017 року № 062/14-4198 (И-2017), виконавець зробив висновок про відсутність майна.Скаржник вважає, що виконавцем порушено ст.ст. 51, 59 Закону, так як спірні питання, які виникли у виконавчому провадженні вирішуються судом шляхом визнання права власності на майно та зняття з нього арешту. Крім того, виконавцем не прийнято до уваги, що право власності ОСОБА_4не зареєстровано, у планах за поверхами зазначено не АДРЕСА_4, а АДРЕСА_5, відсутня тераса загальною площею 50,0 м, яка відображена в плані нежитлового АДРЕСА_6 на яке звернуто стягнення, та наявну в реальності. Рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки набуло законної сили та підлягає виконанню.

Залишаючи скаргу без задоволення суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем оскаржувана постанова була винесена у зв'язку з тим, що спірне нежитлове приміщення, на яке необхідно звернути стягнення, фактично належить не боржнику, а іншій особі, яка не є стороною у виконавчому провадженні.

З матеріалів виконавчого провадження встановлено, що виконавцем було здійснено всіх заходів для перевірки, встановлення та виконання рішення суду.

Відносно приміщення, на яке скаржник просив накласти арешт, зробити опис, є ряд правовстановлюючих документів та кілька осіб, які зазначають, що саме вони є власниками.

Таким чином, об'єкт розташований в АДРЕСА_1 є спірним.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судомвстановлено, що на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30.07.2015 року у справі № 755/11380/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_2, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ірпінь Рем-Торг», про звернення стягнення на майно, видано виконавчий лист від 16.10.2015 року, яким вирішено в рахунок погашення боргу ТОВ «Ірпінь Рем-Торг» перед ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», звернути стягнення на предмет іпотеки - нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1,загальною площею 277,9 м2, що належить ОСОБА_2, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

25.04.2016 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_3 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 50924150.

23.03.2017 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бялим М.Г. складено Акт в присутності представника стягувача про те, що в ході проведення виконавчих дій у нежитловому приміщенні (кафе), їм було запропоновано залишити АДРЕСА_4, та належить власнику по договору купівлі-продажу від 21.03.2002 року. У зв'язку з чим опис майна не був проведений (т.1, а.с.15).

13.06.2017 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_3 винесено постанову про повернення виконавчого документа на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» - відсутність майна на яке за рішенням суду необхідно звернути стягнення(т.1, а.с.6).

При винесенні вказаної постанови ОСОБА_3 послалася на те, що в ході виконавчих дій було встановлено, що спірне приміщення з 2002 року на підставі договору купівлі-продажу належить ОСОБА_8 та зареєстровано АДРЕСА_4, та має значно більшу площу. При звіренні технічних паспортів АДРЕСА_4 встановлено, що площа АДРЕСА_1 включена до технічного паспорту АДРЕСА_4. З листа КП БТІ встановлено, що право власності на АДРЕСА_1 площею 277,9 кв.м не реєструвалося, в тому числі і за ОСОБА_2 При перевірці права власності за ОСОБА_5, який по документам подарував приміщення ОСОБА_2, за № 5608664, було встановлено, що даний запис у Реєстрі речових прав відсутній. У зв'язку з чим був направлений запит до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві для отримання документів, що підтверджують право власності ОСОБА_5 Листом від 10.05.2017 року Управління відмовило у їх наданні. 25.05.2017 року на адресу Дніпровського ГУНП у м. Києві направлено подання про притягнення ОСОБА_5, ОСОБА_2 та інших осіб до кримінальної відповідальності.

Доводи апеляційної скарги, що на момент прийняття державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачу право власності на АДРЕСА_1 було зареєстровано за боржником ОСОБА_2 колегія суддів не приймає до уваги.

Судомвстановлено, що 21.03.2002 року між забудовником ТОВ «Т.М.М» та ОСОБА_4 укладено Договір купівлі-продажу відокремленого нежитлового АДРЕСА_4 по АДРЕСА_1, площею 312,8 кв.м. Право власності ОСОБА_4 зареєстровано в КП БТІ м. Києва 22.03.2002 року за № 3776-П (т.1, а.с.102).

На вимогу суду ТОВ «Т.М.М» надало експлікацію першого поверху АДРЕСА_1 та повідомило, що нежилого АДРЕСА_1 немає.

З листа КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 10.04.2017 року № 062/14-4198(И-2017) вбачається, що згідно з даними реєстрових книг Бюро по нежитловому фонду за адресою у АДРЕСА_1 площею 277,90 кв.м. на праві власності не реєструвалось (в т.ч. і за ОСОБА_2) (т.1, а.с.11).

Крім того, як вбачається з відповіді КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 07.11.2017 року, згідно з даними реєстрових книг Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» АДРЕСА_1 на праві власності була зареєстрована за ТОВ виробничим підприємством «Київ - Електробуд» на підставі свідоцтва про право власності, виданого 15.05.2002 року. Далі право власності на квартиру перейшло і зареєстровано за ОСОБА_9 на підставі договору дарування, посвідченого 20.09.2002 року. Квартира АДРЕСА_2 на праві власності за ОСОБА_5 не реєструвалась. За даними інвентаризаційної справи за адресою АДРЕСА_1, станом на 12.04.2001 року, була проінвентаризована житлова будівля з вбудованими нежитловими приміщеннями. В зазначеній будівлі знаходилось 55 квартир (з 1 по 55) і 6 нежитлових приміщень (з 56 по 61). Під АДРЕСА_1 проведена інвентаризація житлової квартитри. Нежитлове АДРЕСА_1 не існує, інвентаризація такого приміщення в Бюро не замовлялась і не проводилась. Зміни в нумерацію нежитлових приміщень не вносились. На думку Бюро, представлена копія першої сторінки технічного паспорту на нежитлове АДРЕСА_1 зроблена з підробленого документу, оскільки технічний паспорт в Бюро не замовлявся і не виконувався (т.1, а.с.206).

Право власності ОСОБА_2 на неіснуюче нежитлове АДРЕСА_1 виникло на підставі договору дарування нежитлового приміщення від 18.07.2014 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (т.1, а.с.143-144)

Твердження апеляційної скарги, що ОСОБА_5 на виконаня Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, разом із заявою подано оригінали документів необхідні для відповідної реєстрації та державним реєстратором Реєстраційної служби ГУЮ в м. Києві Радченко А.Л. 12.05.2014 року було зареєстровано право власності на нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_5, видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, колегія суддів не приймає до уваги.

На підтвердження права власності ОСОБА_5 на нежитлове АДРЕСА_1 в м. Києві, загальною площею 277,9 кв.м, надано копію Біржового контракту № Т-451/07 від 22.12.2007 року, укладеного між Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі м. Києва та ОСОБА_5, підписаний членами біржі ТОВ «А.Н. Компас» в особах брокерів Шаповал В.М. та Вільгота І.В., надано Декларації про завершення реконструкції та готовність об'єкта до експлуатації АДРЕСА_1 зареєстрованого Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в м. Києві 14.11.2013 року.

Проте, з наданих відповідей, які надійшли з Державної архітектурно-будівельної інспекції України та Фонду державного майна України встановлено, що Департаментом не реєструвалися документи дозвільного та декларативного характеру, які б надавали право на виконання підготовчих та будівельних робіт, та документів щодо прийняття в експлуатацію АДРЕСА_1 не надавалося і погодження на відчуження вказаного нежитлового приміщення Державній податковій інспекції у Дніпровського районі м. Києва Фондом державного майна України.

Доводи апеляційної скарги, що державний виконавець відповідно до обов'язків визначених Законом України «Про виконавче провадження» повинен був виконати рішення суду про зверненян стягнення на предмет іпотеки, описати нерухоме майно та накласти арешт, а заінтересована особа ОСОБА_4 мав би звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно та зняття арешту, колегія суддів не приймає до уваги.

Статтею 18 ЦПК України визначено, - судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 382 КК України умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню - карається штрафом від п'ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років. Ті самі дії, вчинені службовою особою, - караються штрафом від семисот п'ятдесяти до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до п'яти років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років. Дії, передбачені частиною першою або другою цієї статті, вчинені службовою особою, яка займає відповідальне чи особливо відповідальне становище, або особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею, або якщо вони заподіяли істотну шкоду охоронюваним законом правам і свободам громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам юридичних осіб, - караються позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Відповіднодо ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов'язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об'єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; виконавчих написів нотаріусів; посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; рішень (постанов) суб'єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв'язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; 5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; 6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; 8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв'язку з виконавчим провадженням; 9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна; 10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; 11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача; 12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; 13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; 14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з'явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; 15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання; 16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис; 18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; 19) у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; 20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб'єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; 21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Залучення для проведення виконавчих дій працівників поліції здійснюється за вмотивованою постановою виконавця, яка надсилається керівнику територіального органу поліції за місцем проведення відповідної виконавчої дії. У залученні поліції для проведення виконавчих дій може бути відмовлено лише з підстав залучення особового складу даного територіального органу поліції до припинення групового порушення громадської безпеки і порядку чи масових заворушень, а також для подолання наслідків масштабних аварій чи інших масштабних надзвичайних ситуацій.

Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Згідно п. 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об'єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку.

Судом встановлено, що державним виконавцем було здійснено всіхнеобхідних заходів для перевірки, встановлення та виконання рішення суду.

Оскільки державним виконавцем в ході проведення виконавчих дій встановлено, що АДРЕСА_1 не зареєстровано за боржником ОСОБА_2, а АДРЕСА_4, з яким стягувач ототожнює АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_4, підстави для накладення арешту державним виконавцем відповідно до ст.50 Закону України «Про виконаче провадження» відсутні.

Відповідно до п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Враховуючи, що державним виконавцем оскаржувана постанова від 13.06.2017 року про повернення виконавчого документу стягувачу була винесена у зв'язку з тим, що спірне нежитлове приміщення, на яке необхідно звернути стягнення, фактично належить не боржнику, а іншій особі, яка не є стороною у виконавчому провадженні, колегія погоджується з висновком суду про відсутність підстав для її скасування.

Доводи апеляційної скарги, що судом в порушення норм процесуального права незаконно залучено ОСОБА_4 до участі у справі в якості заінтересованої особи, колегія суддів не приймає до уваги.

Після надання документів про право власності ОСОБА_4 на АДРЕСА_4 та повернення виконавчого документу стягувачу, скаржник наполягає на тому, що АДРЕСА_7 та продовжує вимагати у виконавчої служби провести виконавчі дії. В поданій заяві про залучення в якості заінтересованої особи ОСОБА_4 посилається на обставини щодо правомірності винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, а не щодо оспорювання його права власності на спірне нежитлове приміщення.

Таким чином, колегія суддів вважає правомірним залучення ОСОБА_4 до участі у справі в якості заінтересованої особи, оскільки суд в даному випадку керувався принципами верховенства права, перевіряючи відповідність дій державного виконавця стосовно опису майна боржника.

Доводи апеляційної скарги, що представником ОСОБА_4 подано докази з порушенням порядку передбаченого ст.ст.77-79 ЦПК України колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не впливають на законність постановленої судом ухвали.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежної оцінки судом першої інстанції інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 82513054 від 15.03.2017 року, відповідно до якої нежитлове АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 колегія суддів оцінює критично, враховуючи, що відповідно до еплікації наданої забудовником ТОВ «Т.М.М.» нежитлового АДРЕСА_1 в АДРЕСА_1 немає. Вказане підтверджується і відповіддю Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (т.2, а.с.28).

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленої ухвали.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк України» - Костюченко Анастасії Юріївни - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 19 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення.

Повний текст постанови складено 17 вересня 2018 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Желепа О.В.

Іванченко М.М.