Справа № 444/388/18
Провадження № 2/444/514/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Зеліско Р. Й.,

секретар судового засідання Мамедова Г. І.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районної державної адміністраці, третя особа: Забірська сільська рада Жовківського району Львівської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом, мотивуючи позовні вимоги тим, що її мама- Цькуй ОСОБА_3, народила її поза шлюбом. Батько матері, а її дідо, ОСОБА_4 працював та був членом сільськогосподарського підприємства, а тому мав право на земельну частку (пай) в розмірі 0,52 на території Забірської сільської ради Жовківського району Львівської області, оскільки сільською радою було прийнято рішення № 4 яким передано дідові у власність земельну ділянку площею 0,52 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що стверджується сертифікатом серії ЛВ № 093048.

Стверджує, що у звязку із змінами в законодавстві дідові необхідно було отримати (обміняти) в ОСОБА_2 РДА сертифікат на право на земельну частку (пай) єдиного зразка для України, чому він не зробив цього їй невідомо.

Зазначає, що дідо, ОСОБА_4, помер 04 березня 1999 року. Після його смерті її мама, як спадкоємець першої черги по закону прийняла у спадщину майно свого батька, бо проживали разом з ним, але юридично не оформила своїх спадкових прав до дня свої смерті, а саме до 04 квітня 2017 року.

Після смерті матері відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі і право на земельну частку (пай), яку вона прийняла у спадщину після смерті свого батька, ОСОБА_4.

Вказує, що її мама за час свого життя, а саме 07 жовтня 2003 року у виконкомі Забірської сільської ради на випадок своєї смерті склала заповіт на все своє майно на її імя.

А тому вона як спадкоємець по заповіту успадковує і її право на земельну частку (пай), а тому 30.01.2018 року звернулася з відповідною заявою до Рава-Руської державної нотаріальної контори, про видачу їй свідоцтва про право на спадщину

Рава-Руська державна нотаріальна контора відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав відсутності сертифіката нового взірця.

З приводу обміну сертифіката вона звернулася до ОСОБА_2 РДА, однак там їй відмовлено в такому та розяснено, що такий не може бути виданий у звязку із смертю спадкодавця, так як відповідно до ст. 25 ЦК України померлим втрачено цивільну правоздатність.

А тому просить постановити рішення, яким визнати за нею право на земельну частку (пай) площею 0,52 га умовних кадастрових гектарів в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, 04.04.2017 року та яка належала їй на піставі сертифікату.

Позивач в підготовче судове засідання не зявилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак подала на адресу суду заяву у якій просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, просить задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_2 районної державної адміністрації Львівської області в підготовче судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з ОСОБА_2 районної державної адміністрації Львівської області на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, не заперечують проти позову.

Представник третьої особи Забірської сільської ради Жовківського району Львівської області в підготовче судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак з Забірької сільської ради на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності їх представника.

А тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без учасників, які не зявилися, зважаючи на подані ними заяви.

Оскільки всі учасники в судове засідання не зявилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, фактично визнали їх, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З копії свідоцтва про смерть серії I-СГ № 485889 виданого повторно ОСОБА_2 районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Львівській області 15.12.2017 року вбачається, що ОСОБА_4 помер 04.03.1999 року.

Відповідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України від 16.01.2003 року, що набрав чинності 01.01.2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинностіЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Оскільки ОСОБА_4 помер 04.03.1999 року, тобто спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України, то до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після її смерті слід застосовувати положення Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року.

Так, ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Ст. 527 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року встановлено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

З листа Львівського державного нотаріального архіву ГТУЮ у Львівській області № 530/01-30 від 28.02.2018 року вбачається, що згідно "Алфавітних книг спадкових справ" за 1999-2002 роки ОСОБА_2 державної нотаріальної контори Львівської області спадкова справа після після смерті померлого 04.03.1999 року гр. ОСОБА_4 Яковича- не заводилася.

Суд враховує, що ОСОБА_4 ще за свого життя, а саме 08.10.1997 року зробив заповітне розпорядження відповідно до якого все своє майно, де б воно не знаходилося і взагалі все те, що буде належати в день його смерті і на що за законом матиме право право заповів своїй дочці ОСОБА_5.

Той факт, що ОСОБА_5 є дочкою ОСОБА_4 підтверджується копією свідоцтва про її народження.

З копії довідки виданої виконкомом Забірської сільської ради № 91 від 22.01.2018 року вбачається, що дочка померлого ОСОБА_4 проживала та була зареєстрована разом з ним в будинку № 67 по вулиці Зелена в с. Забіря, Жовківського району Львівської області до дня його смерті 04.03.1999 року та вели спільне господарство.

Відповідно до ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийняття спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким з урахуванням вимог ст. 525 зазначеного кодексу визнається день смерті спадкодавця.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

А тому, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 прийняла спадщину після смерті свого батька ОСОБА_4, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном.

Судом береться до уваги, що ОСОБА_5 фактично прийняла спадщину, але юридично її не оформила.

ОСОБА_5 померла 04.04.2017 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-СГ № 452179 виданим виконавчим комітетом Забірської сільської ради Жовківського району Львівської області.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Ще протягом життя, а саме 07.10.2013 року ОСОБА_5 склала заповіт із змісту якого вбачається, що вона на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження, а саме все своє майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося і взагалі все те, що буде належати на день її смерті і на що за законом матиме право заповіла у власність дочки ОСОБА_1, тобто позивачу по справі. Даний заповіт посвідчено секретарем виконавчого комітету Забірської сільської ради Жовківського району Львівської області ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі за № 172. Даний заповіт не змінювався і не скасовувався, що стверджується його копією.

Згідно із ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України.

Ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Із копії довідки виданої 18.12.2017 року виконкомом Забірської сільської ради Жовківського району Львівської області № 1304 вбачається, що ОСОБА_1, дочка померлої ОСОБА_5 проживала та була зареєстрована разом з нею в будинку № 67 по вулиці Зелена в с. Забіря, Жовківського району Львівської області до дня її смерті 04.04.2017 року та вели спільне господарство.

А тому, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_5 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5.

Позивач 30.01.2018 року подала в ОСОБА_2 державну нотаріальну контору Львівської області заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 ганни ОСОБА_3, яка померла 04.04.2017 року, а саме на земельну частку (пай), що розташований на території Забірської сільської ради Жовківського району Львівської області, внаслідок чого було зареєстровано спадкову справу, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 50720577 від 30.01.2018 року.

Однак, їй листом Рава-Руської державної нотаріальної контори ГТУЮ у Львівській області від 30.01.2018 року № 49/01-16 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме земельну частку (пай), оскільки нею не подано сертифіката на право на земельну частку (пай) нового взірця, згідно форми, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 року № 801.

З копії сертифікату серії ЛВ № 093048 вбачається, що такий видано Забірською сільською радою ОСОБА_4, відповідно до якого йому передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,52 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, яка розташована на території Кулявської сільської ради.

ОСОБА_5 прийняла дану земельну частку (пай), однак юридично не оформила право на такий пай.

Відповідно до статті 8 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720 (720/95) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" постановою Кабінет Міністрів України від 12 жовтня 1995 року № 801 затверджено відповідну форму сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай).

Сертифікати саме такої форми слід подавати до нотаріальної контори.

Листом від 07.02.2018 року № 02-36/532 ОСОБА_2 районна державна адміністрація Львівської області повідомила позивача, що у звязку із втратою ОСОБА_4 цивільної правоздатності внаслідок смерті, сертифікат на право на земельну частку (пай) нового зразка райдержадміністрація видати їй не може та рекомендовано позивачу як спадкоємцю звернутися в Жовківський районний суд Львівської області.

Відповідно до вимог ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Згідно ст. 1216-1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, а відтак судом встановлено, що позивачем не може бути предявлено для оформлення спадщини сертифікат на імя спадкодавця нового зразка, оскільки вона померла, а тому втратила цивільну правоздатність та дієздатність.

Отже, позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5, яка померла 04.04.2017 року,зокрема земельну частку (пай), яка успадкована нею за заповітом після смерті ОСОБА_4, який помер 04.03.1999 року та право на яку останній мав на підставі сертифікату серії ЛВ № 093048 виданого Забірською сільською радою 25.12.1995 року. Позивач прийняла після смерті ОСОБА_5 спадщину, оскільки проживала із спадкодавцем на день смерті, однак, спадщини на земельну частку (пай) в розмірі 0,52 га, яка належала померлому не може оформити, так як відсутні правовстановлюючі документи на дану земельну частку (пай) нового зразка, які водночас не можуть бути видані на імя померлого, оскільки він втратив цивільну правоздатність та дієздатність, а тому право позивача на дану земельну частку (пай) підлягає захисту в судому порядку, внаслідок чого позовні вимоги підлягають задоволенню.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний звязок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Керуючись ст. ст. 23, ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206, ч. 2 ст. 247, ст. 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, яка померла 04.04.2017 року, право на земельну частку (пай) площею 0,52 га умовних кадастрових гектарів без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що розташована на території Забірської сільської ради, яка успадкована нею за заповітом після смерті ОСОБА_4, який помер 04.03.1999 року та право на яку останній мав на підставі сертифікату серії ЛВ № 093048 виданого Забірською сільською радою 25.12.1995 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Апеляційного суду Львівської області через Жовківський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Зеліско Р. Й.