Постанова

Іменем України

05 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 592/1048/14-ц

провадження № 61-6941св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

представник позивача - ОСОБА_3,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

представники ОСОБА_4: ОСОБА_7, ОСОБА_8,

представники ОСОБА_5: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,

представники ОСОБА_6: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_12,

третя особа - приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу РепетунОлена Євгенівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Сумської області від 04 липня 2016 року у складі колегії суддів: Ткачук С. С., Криворотенка В. І., Рибалки В. Г.,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім'єю і визнання права власності.

Позовна заява мотивована тим, що з серпня 2002 року вона та ОСОБА_14 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання ними набуто та оформлено на ім'я ОСОБА_14 автомобіль марки

Lexus RX 350, а також відкрито два депозитних рахунки у публічному акціонерному товаристві комерційному банку «ПриватБанк» (далі -

ПАТ КБ «ПриватБанк») у м. Суми з сумою вкладів по 30 443,01 доларів США кожний. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_14 помер.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_2 просила суд: встановити факт проживання з ОСОБА_14 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 05 квітня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року; визнати за нею право власності на ? частини автомобіля марки Lexus RX 350, державний номерний знак НОМЕР_1, та на ? частини грошових коштів на рахунку № НОМЕР_3, тип DЕ03 СТАНДАРТ, і на рахунку № НОМЕР_2, тип DЕ03 СТАНДАРТ, відкритих 20 вересня

2011 року в ПАТ КБ «ПриватБанк», а також виключити зазначене майно зі складу спадкового майна.

Рішенням Ковпаківського районного суд м. Суми від 09 червня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_2 проживала з ОСОБА_14 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 05 квітня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частини автомобіля марки Lexus RX 350, державний номерний знак НОМЕР_1, ? частини коштів на рахунку № НОМЕР_3, тип DE03 СТАНДАРТ та ? частини коштів на рахунку

№ НОМЕР_2, тип DE03 СТАНДАРТ, відкритих 20 вересня 2011 року у

ПАТ КБ «ПриватБанк». Виключено зі складу спадкового майна, яке підлягає спадкуванню за законом після смерті ОСОБА_14 ? частини автомобіля марки Lexus RX 350, державний номерний знак НОМЕР_1, ? частини коштів на рахунку № НОМЕР_3, тип DE03 СТАНДАРТ та ? частини коштів на рахунку

№ НОМЕР_2, тип DE03 СТАНДАРТ, відкритих 20 вересня 2011 року у

ПАТ КБ «ПриватБанк». Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено факт проживання позивача з померлим ОСОБА_14 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 05 квітня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та наявності підстав для визнання за позивачем права на спірне майно.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 03 вересня 2015 року рішення Ковпаківського районного суд м. Суми від 09 червня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2016 року рішення Апеляційного суду Сумської області від 03 вересня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 04 липня 2016 року рішення Ковпаківського районного суд м. Суми від 09 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалюючи нове рішення та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із недоведеності заявлених позовних вимог.

У липні 2016 рокуОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норм частини першої статті 156 ЖК України, статей 3, 74 СК України, та не застосовано до спірних правовідносин частину четверту статті 65 СК України, тому апеляційним судом ухвалено незаконне та необґрунтоване рішення в основу якого покладено обставини, що не відповідають дійсним обставинам справи.

У вересні 2016 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7, подав заперечення на касаційну скаргу, вказуючи на те, що рішення суду апеляційної інстанції є законним і обґрунтованим, всі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для його скасування немає.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України ця справа передана до Касаційного цивільного суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що з червня 1961 року ОСОБА_14 та ОСОБА_15 перебували у шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_15 померла.

Згідно з довідкою Управління Державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України у Сумській області від 22 березня

2013 року за ОСОБА_14 09 серпня 2011 року зареєстровано автомобіль марки Lexus RХ 350, державний номерний знак НОМЕР_1.

Відповідно до довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 15 березня 2013 року на ім'я ОСОБА_14 20 вересня 2011 року відкриті депозитні рахунки

№ НОМЕР_3, тип DE03 СТАНДАРТ та № НОМЕР_2,

тип DE03 СТАНДАРТ.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_14 помер.

До смерті він проживав у квартирі АДРЕСА_1, що належала на праві власності по ? частини ОСОБА_14 та ОСОБА_4

Згідно з паспортом позивача, вона у вищевказаній квартирі зареєстрована з

19 грудня 2003 року.

За приписами частини другої статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

За положеннями частин 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Разом із тим, згідно зі статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року № 6-97цс11.

Згідно зі статтями 57, 58 ЦПК України 2004 року доказами вважаються будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Отже, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, встановивши, що ОСОБА_14 з 17 червня 1961 року перебував у зареєстрованому шлюбі до дня смерті ОСОБА_16 (ІНФОРМАЦІЯ_2 року), з урахуванням того, що з 05 квітня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження факту проживання з ОСОБА_14 однією сім'єю без реєстрації шлюбу у порушення вимог статті 60 ЦПК України 2004 року суду не надано, дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 389, 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Сумської області від 04 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В М. Коротун

В. П. Курило