Постанова

Іменем України

23 травня 2018 року

м. Київ

справа № 463/1323/16-ц

провадження № 61-2471св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

треті особи: орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, служба у справах дітей Львівської обласної державної адміністрації, ОСОБА_3,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 07 квітня 2017 року у складі судді Леньо С. І. та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 07 грудня 2017 року у складі суддів: Приколоти Т. І., Мікуш Ю. Р., Сальвицького Р. І.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із указаним позовом. Позовна заява мотивована тим, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 03 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 02 грудня 2015 року, задоволено позов ОСОБА_2 та надано їй дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Французької Республіки, Республіки Польща, Федеративної Республіки Німеччина, Турецької республіки, Об'єднаних Арабських Еміратів, Арабської Республіки Єгипет з малолітньою ОСОБА_4 без згоди батька (нотаріально посвідченої заяви) та супроводу батька ОСОБА_1 у супроводі матері ОСОБА_2 терміном на три роки з обов'язковим поверненням дитини до постійного місця проживання; оформлення та видачу паспорту громадянина України для виїзду за кордон на ім'я малолітньої дитини ОСОБА_4 без згоди (нотаріально посвідченої заяви) батька ОСОБА_1; отримання віз Французької Республіки, Республіки Польща, Турецької Республіки, Об'єднаних Арабських Еміратів, Арабської Республіки Єгипет на ім'я ОСОБА_4 без згоди (нотаріально посвідченої заяви) та супроводу батька ОСОБА_1 Цим же рішенням задоволено часткового його позов та встановлено йому графік побачень з донькою ОСОБА_4 у присутності матері ОСОБА_2 виключно у громадських місцях з визначенням конкретних днів та годин цих побачень.

Вважав, що на даний час таке рішення є таким, що суперечить інтересам дитини, порушує її права та свободи. Відповідач не виконує рішення в частині особистої присутності під час побачень. Відмовила йому та не надала можливості оздоровити дитину. Не забезпечила особисто, відмовила йому і не надала можливості забезпечити отримання дитиною дошкільної освіти. Не забезпечила особисто, відмовила йому і не надала можливості забезпечити дитині відвідування гуртка танців. Зняла дитину з обслуговування медичних установ. Одноособово, без погодження з ним відмовляється від проведення щеплень. Постійно змінює місце проживання. Повністю позбавила його участі у вихованні доньки. Не надає інформацію про дитину, стан її здоров'я. Обмежує його у спілкуванні з дитиною, в тому числі через засоби Інтернет-зв'язку. Подає неправдиві відомості та персональні дані щодо їх доньки. Не погоджувала з ним та одноособово прийняла рішення щодо подальшого перебування дитини за кордоном. Без погодження з ним вивезла дитину за кордон, чим в сукупності позбавила дитину права на належну опіку, турботу, виховання та піклування з боку батька, права на спілкування з батьком та його родиною. Тим самим, порушила інтереси дитини змінила звичне соціальне, культурне та мовне середовище дитини і одноосібно впливає на питання, пов'язані з подальшим розвитком, вихованням дитини.

Крім цього, у зв'язку з вивезенням дитини за кордон неможливим є виконання рішення суду від 27 січня 2016 року, яким встановлено графік побачень бабі дитини - ОСОБА_3 Вважав, що відсутність потреби в його нотаріальній згоді на тимчасовий виїзд за кордон не давало відповідачу підстав на переміщення та утримання дитини необмежений строк. Остання, отримавши рішення про визначення місця проживання ОСОБА_4 разом з матір'ю почала маніпулювати ним та використовувати у власних цілях, чим завдає інтересам дитини істотної шкоди. Починаючи з 21 грудня 2015 року позивач позбавлений не лише можливості виконувати батьківські обов'язки, а й можливості бачити доньку.

Причини та підстави утримання дитини за кодоном понад встановлений строк йому невідомі. Листи, які направляються ним на відому поштову адресу Французької Республіки залишаються без відповіді. Крім того, без його погодження дитина віддана до дошкільного закладу іншої держави, що також на його думку суперечить її інтересам. У зв'язку з відсутністю дитини в Україні, право його та бабусі на участь у вихованні залишаються порушеними. В позасудовий спосіб позбавлений можливості вирішити дану ситуацію через відсутність компромісу зі сторони відповідача. Згідно акту обстеження умов проживання, ним створено належні умови для проживання, навчання та повноцінного розвитку дитини.

Змінивши предмет позову, просив анулювати наданий рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 03 липня 2015 року дозвіл ОСОБА_2 на тимчасовий виїзд за межі України до Французької Республіки, Республіки Польща, Федеративної Республіки Німеччина, Турецької республіки, Об'єднаних Арабських Еміратів, Арабської Республіки Єгипет з малолітньою ОСОБА_4 без згоди батька (нотаріально посвідченої заяви) та супроводу батька ОСОБА_1 у супроводі матері ОСОБА_2 терміном на три роки з обов'язковим поверненням дитини до постійного місця проживання; оформлення та видачу паспорту громадянина України для виїзду за кордон на ім'я малолітньої дитини ОСОБА_4 без згоди (нотаріально посвідченої заяви) батька ОСОБА_1; отримання віз Французької Республіки, Республіки Польща, Турецької Республіки, Об'єднаних Арабських Еміратів, Арабської Республіки Єгипет на ім'я ОСОБА_4 без згоди (нотаріально посвідченої заяви) та супроводу батька ОСОБА_1; визнати утримання малолітньої ОСОБА_4 за кордоном матір'ю ОСОБА_2 незаконним та таким, що суперечить інтересам дитини; зобов'язати ОСОБА_2 передати малолітню ОСОБА_4 батькові ОСОБА_1; змінити місце проживання малолітньої ОСОБА_4, визначивши місце її проживання разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 22 листопада 2016 року позов в частині позовних вимог про анулювання дозволу на оформлення та видачу паспорта, анулювання дозволу на отримання документів за заявою позивача залишено без розгляду. В іншій частині позовних вимог, а саме: в частині анулювання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України, визнання утримання дитини матір'ю за кордоном незаконним, зобов'язання матері передати дитину батькові, змінити місце проживання дитини, визначивши місце проживання з батьком розгляд справи продовжено.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 07 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 07 грудня 2017 року, відмовлено в задоволенні позову.

Рішення судів мотивовано тим, що доказів про те, що перебування дитини в іншій державі порушує її інтереси, суду не надано, як і не надано доказів про наявність у нього перешкод у спілкуванні з дитиною. Крім того, вкрай несприятливими наслідками для малолітньої буде вимушена необхідність повністю змінити своє соціальне становище та зв'язки виключно для забезпечення участі у вихованні батьком, який відповідно до статті 16-1 Закону України «Про охорону дитинства» не позбавлений можливості брати таку участь під час проживання дитини за кодоном, а тому немає підстав визнавати протиправним проживання дитини за кордоном на цей час.

У січні 2018 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу у якій просив скасувати оскаржені судові рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Касаційна скарга мотивована тим, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушені норми процесуального права. Вказував, що суд незаконно відмовив у заслуховуванні думки дитини при вирішенні спору, встановив обставини на підставі недопустимих доказів. Крім того у матеріалах справи відсутні відомості щодо вручення повісток відповідачу та третій особі чим порушено їхнє право на справедливий суд.

У березні 2018 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 подав заперечення на касаційну скаргу у яких просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін. Зазначив, що дитина на законних підстава перебуває у Французькій Республіці, а позивачем не заперечується факт надання йому можливості спілкуватися з дитиною на території Французької Республіки.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 06 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 25 березня 2014 року, місце проживання малолітньої ОСОБА_4 визначено з її матір'ю - ОСОБА_2 за місцем проживання останньої.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 03 липня 2015 року (яке набрало законної сили) задоволено позов ОСОБА_2

Надано дозвіл ОСОБА_2, на тимчасовий виїзд за межі України до Французької республіки, Республіки Польща, Федеративної республіки Німеччина, Турецької республіки, Об'єднаних Арабських Еміратів, Арабської республіки Єгипет з малолітньою дитиною - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди (нотаріально посвідченої заяви) та супроводу батька ОСОБА_1, у супроводі матері ОСОБА_2, терміном на три роки з обов'язковим поверненням дитини до постійного місця проживання.

Надано дозвіл ОСОБА_2, на оформлення та видачу паспорту громадянина України для виїзду за кордон на ім'я малолітньої дитини ОСОБА_4, без згоди (нотаріально посвідченої заяви) батька ОСОБА_1

Надано дозвіл ОСОБА_2 на отримання віз Французької республіки, Республіки Польща, Турецької республіки, Об'єднаних Арабських Еміратів, Арабської республіки Єгипет на ім'я ОСОБА_4, без згоди (нотаріально посвідченої заяви) та супроводу батька ОСОБА_1

Позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено ОСОБА_1 графік побачень з донькою ОСОБА_4, які здійснювати в присутності матері ОСОБА_2 виключно в громадських місцях:

у період з 01 червня по 30 вересня включно кожного року:

- першу та третю суботу місяця з 14.00 год. до 18.00 год.;

- другу та четверту неділю місяця з 14.00 год. до 18.00 год.;

- щосереди з 14.00 год. до 18.00 год.;

у період з 01 жовтня по 31 травня кожного року:

- першу та третю суботу місяця з 15.00 год. до 17.00 год.;

- другу та четверту неділю місяця з 15.00 год. до 17.00 год.;

- щосереди з 15.00 год. до 17.00 год.;

щороку: 19 грудня та 21 грудня з 15.00 год. до 17.00 год.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю.

ОСОБА_4 відвідує дошкільний заклад на території Французької Республіки, розвивається, відвідує культурні заходи, приймає участь в діяльності української громади у Франції.

Відповідно до журналу відвідування навчального закладу та відповідного висновку за період 2015/2016, 2016/2017 навчальні роки малолітня ОСОБА_4 адаптувалась у класі та школі. Швидко прогресує у вивченні французької мови. Має бажання вчитись. Постійно відвідує курси у цій установі.

Позивач відвідував доньку на території Французької Республіки.

Відповідно до листа Посольства України у Французькій Республіці Консульську посадову особу Посольства було ознайомлено з умовами проживання, утримання та розвитку дітей, за наслідками чого встановлено, що донька сторін перебуває на території Французької Республіки на підставі рішення суду, яким надано дозвіл на виїзд за кордон терміном три роки. Проживає сім'я у двокімнатній квартирі з усіма вигодами. В квартирі прибрано. Діти мають власну кімнату та ігровий куток в ній, що з огляду на їхній вік виглядає достатньо зручно. ОСОБА_4 добре навчається, висловлює щирий інтерес до процесу навчання та життя в середовищі. Дитина застрахована на медичному огляді та має амбулаторну картку.

Суди встановили, що вкрай несприятливими наслідками для малолітньої буде вимушена необхідність повністю змінити своє соціальне становище та зв'язки виключно для забезпечення участі у вихованні батьком, який відповідно до ст. 16-1 Закону України «Про охорону дитинства» та положень Конвенції про контакт з дітьми не позбавлений можливості брати таку участь під час проживання дитини за кодоном. А саме проживання дитини за кордоном на даний час немає підстав визнавати протиправним.

Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї

Європейський суд з прав людини зауважує, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

У статті 10 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право підтримувати на регулярній основі, за виключенням особливих обставин, особисті відносини і прямі контакти з обома батьками.

Згідно статті 4 Конвенції про контакт з дітьми (№ ETS N 192) дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право на регулярні особисті стосунки і прямі контакти з обома батьками.

Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права.

Згідно абзацу 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У частині третьої статті 61 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Встановивши, що саме з матір'ю визначено місце проживання дитини рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 06 лютого 2014 року (яке набрало законної сили), рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03 липня 2015 року (яке набрало законної сили) встановлено часові проміжки виїзду дитини за кордон та її повернення, не доведено вчинення перешкод у контакті з дитиною та те, що саме в найвищих інтересах дитини буде повернення її батькові, врахувавши інтереси дитини, суди зробили правильний висновок про відмову в задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 07 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 07 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В.М. Коротун

В.І. Крат