Провадження № 2/161/3073/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді - Крупінської С.С.

при секретарі - Ярмолюк І.С.

з участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Туревич А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про відшкодування майнової шкоди та моральної шкоди та стягнення грошової компенсації за недоотримане речове майно,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про відшкодування майнової шкоди та моральної шкоди та стягнення грошової компенсації за недоотримане речове майно

Свої вимоги мотивує тим, що проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . 19.12.2016 року наказом командира військової частини його було звільнено в запас за станом здоров`я. Зазначає, що він неодноразово звертався до командування частини про виплату йому компенсації за недоотримане речове майно. 28.04.2016 року він отримав відповідь, що провести виплату вони не можуть у зв`язку із втратою чинності Постанови КМУ від 28 жовтня 2004 року № 1444.

Про те, що його право було порушено він дізнався від свого знайомого військовослужбовця, та лише наприкінці червня 2017 року звернувся до адвоката за правою допомогою, так як тривалий час перебував на лікуванні та проходив МСЕК.

Вважає, що має право на грошову компенсацію замість недоотриманого речового майна, оскільки це відповідає вимогам, встановленим п. 2 та 3 Порядку № 178, та просить суд зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати грошову компенсацію за недоотримане речове майно за час пропорційно що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати виключення зі списків особового складу військової частини, стягнути компенсацію за недоотримане речове майно та стягнути моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

В ході розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача в його користь компенсацію за недоотримане речове майно в розмірі 55 128 грн. 52 коп. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник позовну заяву підтримали з підстав, викладених у позові. Просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю з підстав, зазначених в письмову запереченні проти позову.

Заслухавши пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши подані суду письмові докази, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника варти відділення начальників варт стрілецької роти.

19 грудня 2016 року ОСОБА_1 наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 285 від 19 грудня 2016 року звільнено в запас з військової служби відповідно до п.п. «б» п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я).

На письмове звернення позивача 28.04.2017 року отримано відповідь, що 04.03.2016 року втратило чинність Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних сил та інших військових формувань у мирний час, що унеможливлює здійснення розрахунку неотриманого речового майна за час проходження військової служби і як наслідок на даний момент відсутній будь-який нормативний акт, який регулює норми речового забезпечення військовослужбовців.

Однак, відповідно до частин першої, другої, сьомої статті 21 Закону України "Про Національну гвардію України" держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, членів їхніх сімей, працівників, резервістів Національної гвардії України, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час проходження військової служби (виконання обов`язків служби у військовому резерві) або постраждали в полоні у ході бойових дій (війни), в умовах правового режиму надзвичайного стану, під час проходження військової служби за межами України в порядку військового співробітництва або під час участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.

Військовослужбовці Національної гвардії України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", цього Закону, інших актів законодавства.

Порядок продовольчого та речового забезпечення військовослужбовців Національної гвардії України, а також грошової компенсації вартості за неотримані продукти харчування та речове майно визначаються відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (статті 2 цього Закону).

Згідно з статтею 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" Кабінет Міністрів України, постановою від 16.03.2016 року №178, затвердив Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок №178).

Пунктами 2, 3 Порядку №178 визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Проаналізувавши вищенаведене, суд приходить до висновку, що військовослужбовцям гарантується грошова компенсація за неотримане речове майно у разі звільнення з військової служби. Зазначені гарантії реалізуються відповідним зверненням (рапортом) військовослужбовця на підставі наказу, в тому числі, командира (начальника) військової частини про розмір грошової компенсації згідно довідки про вартість речового майна, що належить до видачі.

З врахуванням викладено, суд приходить до висновку, що отримання грошової компенсації речового майна у зв`язку із звільненням з військової служби в повній мірі відповідає вимогам статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та пункту 3 Порядку №178.

У відповідності до абзацу першого пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини (абзац третій пункту 242 Положення).

Суд звертає увагу на те, що позивач на час подачі командиру Військової частини НОМЕР_1 рапорту перебував на військовій службі, а тому мав право відповідно до статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" на грошову компенсацію за неотримане речове майно.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 при звільненні з військової служби у запас не було виплачено грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно. Крім того, позивачу на день виключення його зі списків особового складу військової частини не було видано довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, однак така довідка була надана позивачу лише після виключення його зі списків особового складу військової частини, відповідно до якої вартість речового майна, що належить до видачі становить 55 128 грн. 52 коп.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення коштів за недоотримане речове майно підлягають задоволенню, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача грошова компенсація за неотримане під час проходження військової служби речове майно в сумі 55 128 грн. 52 коп.

Задовольняючи вимоги щодо відшкодування моральної шкоди частково в розмірі 1 000 грн. суд виходив із того, що сам позивач мотивує її тим, що у зв`язку з невиплатою належних йому сум він поніс душевні та психологічні страждання. Інших обґрунтувань завданої моральної шкоди суду не надано. Довідки з лікарняних закладів про перебування на лікуванні у 2017 році підтверджують періодичні лікування з приводу перенесеної черепно-мозкової травми у 2009 року.

Однак, суд приймає до уваги, що дії органу державної влади були неправомірними, а згідно ст. 56 Конституції України особі гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 18, 19, 42, 81, 82, 141, 263-265 ЦПК України, на підставі Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно в сумі 55 128 (п`ятдесят п`ять тисяч сто двадцять вісім) грн. 52 коп., завдану моральну шкоду в розмірі 1 000 (одну тисячу) грн.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в дохід держави судові витрати в розмірі 1408 (одну тисячу чотириста вісім) грн. 40 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду С.С. Крупінська