АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3316/18 Справа № 203/3816/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

при секретарі - Лященко С.Г.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 лютого 2018 року у цивільній справі за позовом публічног о акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 13 жовтня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладений договір № б/н, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 5 070 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У звязку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань станом на 30 вересня 2017 року виникла заборгованість у сумі 11 365,21 грн., з яких: основна заборгованість 2 312,80 грн., проценти 9 052,41 грн.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 11 365,21 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 лютого 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банком пропущено строк позовної давності, і відповідачем було заявлено у суді першої інстанції про застосування наслідків спливу цього строку.

У апеляційній скарзі, поданій у березні 2018 року до апеляційного суду Дніпропетровської області, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. Судом не враховано, що строк дії картки не припиняє строку дії договору, а строк договору та строк дії картки не є тотожними поняттями. Суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення у межах строку позовної давності процентів за користування кредитом та штрафних санкцій, оскільки боржником порушено право банку на отримання щомісячних платежів у вигляді процентів Крім того, судом не прийнято до уваги, що договір автоматично було пролонговано, оскільки жодна із сторін не заявила про свій намір його розірвати та договір діє до даного часу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду слід залишити без змін, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Судом встановлено, що 13 жовтня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладений договір № б/н, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 5 070 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 процентів на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У звязку із неналежним виконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору, станом на 30 вересня 2017 року виникла заборгованість у сумі 11 365,21 грн., з яких: основна заборгованість 2 312,80 грн., проценти 9 052,41 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що банк звернувся до суду 18 жовтня 2017 року, тобто із пропуском трирічного строку позовної давності для звернення до суду та не просив його поновити, а відповідач в свою чергу звернуся із заявою про застосування позовної давності.

Колегія суддів вважає, що дана справа розглянута у відповідності до норм чинного законодавства із застосуванням правових норм, що регулюють спірні правовідносини, тому висновки суду узгоджуються з обставинами встановленими у справі.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно із ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Цивільним законодавством передбачено два види позовної давності загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України.

Нормою частини третьої ст. 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин,принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, норми частини третьої ст. 267 ЦК України поширюються як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності повязана лише з наявністю про це заяви сторони.

З матеріалів справи вбачається, що 25 квітня 2014 року ОСОБА_2 здійснив останню транзакцію за кредитним договором і саме з цього дня починався перебіг позовної давності, проте з позовом банк звернувся лише 18 жовтня 2017 року.

Відповідач скориставшись правом, наданим їй чинним законодавством, 15 лютого 2018 року звернувся із заявою про застосування строку позовної давності, просив відмовити у задоволенні позову, що відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що строк позовної давності позивачем пропущено.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано застосував вимоги ст. ст. 257, 267 ЦК України та відмовив у задоволенні позовних вимог.

Доводи ПАТ КБ «ПриватБанк» про необхідність стягнення пені та неустойки не заслуговують на увагу, оскільки правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Доводи апеляційної скарги щодо автоматичної пролонгації кредитного договору після закінчення строку дії кредитної картки за відсутності заяви позичальника про розірвання договору не мають правового значення для вирішення даного спору, а положення п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг були враховані судом під час ухвалення рішення.

За таких обставин, вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обємі зясував права та обовязки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а також поясненнями самих сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_3

ОСОБА_4