Справа № 495/6192/17
З а о ч н е р і ш е н н я
12 червня 2018 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,
за участю секретаря Асланової Ф.А.,
розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Білгород Дністровському Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо транспортної пригоди в порядку регресу,
Позивач ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу, уточнивши свої позовні вимоги 01.11.2017 року та відповідно до ст.ст. 16, 22, 23 ,31, 901, 1166-1167, 1187, 1191 ЦК України, ст.ст. 3, 15, 118-120 ЦПК України просить суд: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 230952,02 грн, у якості відшкодування завданої матеріальної шкоди; 3000 грн, у якості відшкодування завданої моральної шкоди, вказуючи на те, що 22.07.2016 року о 17 год. на 63 км+500 м автодороги Р-70 біля залізничного мосту в смт. Затока м .Білгород-Дністровський Одеської області, водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, не розрахував дорожню обстановку, не витримав безпечний інтервал та скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3.
Автомобіль «DAF-95 ХF», д/н НОМЕР_3 належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХО № 194704.
В силу описаного вище зіткнення, автомобіль НОМЕР_2, який належить на праві власності ОСОБА_3 отримав механічні ушкодження.
Згідно постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 02.11.2016 року, наведена дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія «DAF-95 ХF», д/н НОМЕР_3 ОСОБА_2, який в судовому засіданні винним себе визнав повністю.
16.01.2017 року ОСОБА_3 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ФОП ОСОБА_1 про відшкодування збитків внаслідок ДТП.
15.06.2017 року ОСОБА_1 в якості компенсації матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП буди передані ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 130000 грн.
На підставі вказаного вище, за заявою ОСОБА_3 про відмову від позову до ФОП ОСОБА_1 про відшкодування збитків внаслідок ДТП, провадження по справі було закрито 15.06.1017 року.
З 04.07.2016 року по 31.08.2016 року ОСОБА_2 працював водієм за цивільно-правовим договором у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1. Протиправними винними діями йому, як власнику автомобіля НОМЕР_1 було завдано матеріальної шкоди у розмірі 99 952,02 грн.
Крім того, за проведення оцінки вартості матеріальної шкоди ОСОБА_1 сплатив 1000 грн. Таким чином, йому було спричинено матеріальну шкоду, а саме: 999952,02 грн вартість відновлювального ремонту пошкодження автомобіля НОМЕР_1; 1000 грн за проведення оцінки вартості матеріальної шкоди, а також 130 000 грн вартість матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП ОСОБА_3 та сплачену ним згідно розписки про отримання грошей від 15.06.2017 року.
Окрім того, йому було завдано й моральної шкоди, розмір якої він оцінив у 3000 грн.
Вказані вище обставини і стали підставою для звернення його до суду з даним позовом.
Позивач в судове засідання не зявився, від його представника до суду надійшла заява з проханням позовні вимоги задовольнити, розглянувши справу у його відсутності. Не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома.
Зі згоди представника позивача, про що свідчить заява представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши всі надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що дійсно 23.07.2016 року о 17-00 годині на автодорозі Р-70 на 63 км+500 м. в смт. Затока м. Білгород-Дністровський Одеської області, ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, не врахувавши дорожню обстановку, особливостей вантажу, який перевозив, і стану т/з, не витримавши безпечний інтервал, скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_3, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.11.2016 року по справі № 495/8292/16-п, визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП і піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 340 грн на користь держави /л.с.8/.
У відповідності до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
З матеріалів справи вбачається, що згідно листа № 2288/1302 від 11.04.2017 року Чорноморської обєднаної державної податкової інспекції, в повідомленні про прийняття працівника, наданого ФОП ОСОБА_1 від 02.07.2017 року до Білгород-Дністровського відділення Чорноморської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області відображено оформлення найманого працівника ФО ОСОБА_2 з 04.07.2016 року.
Згідно відомостей про трудові відносини осіб, наданого ФОП ОСОБА_1 від 13.09.2016 року, ФО ОСОБА_2 звільнено 31.08.2016 року за власним бажанням /л.с.9/.
Позивач у своєму позові зазначив, що з 04.07.2016 року по 31.08.2016 року ОСОБА_2 працював водієм за цивільно-правовим договором у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, що підтверджує податковим розрахунком сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утримання з них податку Форми №1ДФ за звітний період: 3 квартал 2016 року/л.с.44,63/, відомостями про нарахування заробітної плати застрахованим особам /л.с.43/, а також подорожніми листами вантажного автомобіля № 476353, №476384,476885,476886,476887,476892,476893,476894 /л.с. 45-52/.
У відповідності до висновку звіту № 187/16 про оцінку колісного транспортного засобу Ноnda Сіvіс, реєстраційний номер НОМЕР_5, складеного 06.10.2016 року, вартість відновлюючого ремонту автомобіля Ноnda Сіvіс, реєстраційний номер НОМЕР_5, пошкодженого при ДТП 22.07.2016 року станом на дату оцінки складає 488207,22 грн.
16.01.2017 року ОСОБА_3 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ФОП ОСОБА_1, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про відшкодування збитків внаслідок ДТП.
15.06.2017 року ОСОБА_1 в якості компенсації матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП буди передані ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 130000 грн., що підтверджується письмовою розпискою від 15.06.2017 року /л.с.13/.
На підставі вказаного вище, за заявою ОСОБА_3 про відмову від позову до ФОП ОСОБА_1, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про відшкодування збитків внаслідок ДТП, провадження по справі було закрито 15.06.1017 року /л.с.14/.
У відповідності до ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
У відповідності до ч.1 ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Таким чином системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку про її застосування за таких умов:
1. Право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобовязання перед потерпілим.
2. Регрес застосовується після припиненні зобовязання з відшкодування шкоди.
Регресне зобовязання виникає лише у випадках, передбачених законом, і має похідний характер, оскільки підставою його виникнення є виконання іншою особою відповідного зобовязання.
Підставою регресного позову є відповідальність заподіювача шкоди за завдану шкоду та факт виплати позивачем, що предявив регресну вимогу, певної грошової суми в рахунок відшкодування завданої шкоди.
Право зворотної вимоги до боржника виникає з моменту відшкодування потерпілому шкоди, і з цього часу починається перебіг строку позовної давності. Суд не має права задовольнити регресний позов, якщо на момент винесення рішення позивач не відшкодував завдану шкоду.
Після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обовязку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобовязання припиняється його належним виконанням.
Вказане кореспондується з Постанови ВСУ від 05.04.2017 року № 6-2806.
Враховуючи вищевикладене, у системному аналізі наведених правових норм чинного законодавства, позивач, відшкодувавши майнову та моральну шкоду, що була завдана відповідачем потерпілому внаслідок ДТП, що сталась 22.07.2016 року має право зворотної вимоги на відшкодування йому понесеної матеріальної шкоди, оскільки потерпілий одержав повне задоволення своїх вимог внаслідок належного виконання з відшкодування шкоди, особою, яка її не завдала.
Також, матеріалами справи встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 22.07.2016 року з вини відповідача власнику автомобіля НОМЕР_1 було завдано матеріальної шкоди.
Згідно висновку, викладеного у звіті про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 414/6-17 від 06.07.2017 року, вартість відновлювального ремонту легкового автомобіля НОМЕР_6, без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження становить 99 952, 02 грн./л.с.15-29/.
У відповідності до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
У відповідності до п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.
При вирішенні спорів про відшкодування шкоди доказуванню підлягають: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією і негативними наслідками. Обов'язок доказування розподіляється таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач відсутність його вини в заподіянні шкоди.
Враховуючи вимоги чинного законодавства наведені вище, а саме те, що позивачем надані суду докази, що підтверджують наявність вини відповідача ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, що мала місце 22.07.2016 року, та експертом визначений розмір шкоди, понесений позивачем у звязку із пошкодження належного йому транспортного засобу, прийнявши до уваги, що відповідач в момент вчинення ДТП працював водієм у позивача ФОП ОСОБА_1 за цивільно-правовим договором, а позивачем було відшкодовано потерпілій особі матеріальну та моральну шкоду в повному обсязі, про що свідчить розписка від 15.06.2017 року, суд приходить до висновку, про обґрунтованість та доведеність позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 230952,02 грн, у якості відшкодування завданої матеріальної шкоди.
Вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди, задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Стаття 1167 ЦК України визначає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, зокрема моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статі.
Отже, враховуючи те, що позивач не перебував у належному йому на праві власності автомобілі НОМЕР_1 на момент вчинення ДТП, та враховуючи те, що позивачем не надано суду жодного належного доказу порушення укладу його життя, тобто дійсного понесення ним моральних втрат, суд приходить до висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог у цій частині, а тому вважає недоцільним їх задоволення.
У відповідності до ч.1 ст. 133 ЦПК України , судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.
Частиною 3 наведеної вище статті цивільно-процесуального законодавства встановлено, що до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
На підставі вищевикладеного, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо транспортної пригоди в порядку регресу підлягають частковому задоволенню, а саме необхідно стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 230 952, 02 грн. В інший частині в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 23, 1166, 1167, 1187, 1191 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76, 80, 81, 83, 133, 141, 263, 264, 265, 268, 280 -281 ЦПК України, суд,
В И Р І Ш И В :
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо транспортної пригоди в порядку регресу задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 230 952, 02 грн.
В інший частині в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.
У відповідності до п.п. 15.5 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя: