Постанова

Іменем України

30 травня 2018 року

м. Київ

справа № 129/2575/16-ц

провадження № 61-4218св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Кузьмінецька сільська рада Вінницької області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кузьминецьке» на ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 14 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Медяного В. М., Матківської М. В., Сопруна В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Кузьмінецької сільської ради Вінницької області, у якому просила визнати право власності на нерухоме майно.

Позовна заява мотивована тим, що нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, вона придбала на біржових торгах у товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібороб» у зв'язку з його ліквідацією, про що свідчить протокол від 07 грудня 2007 року № 07/2014.

Зазначає, що у зв'язку з відсутністю належної реєстрації спірного нерухомого майна вона не може ним розпоряджатись та отримати у власність земельну ділянку.

У січні 2017 року ОСОБА_3 змінила предмет позову та просила встановити факт законного набуття права власності на несамочинне (несамовільне) нерухоме майно.

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 27 січня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Встановлено юридичні факти законного набуття ОСОБА_3 права власності на несамочинне (несамовільне) нерухоме майно:

- вівчарник № 1 загальною площею 442,6 кв. м, позначений на плані літ. «А»; вівчарник № 2 загальною площею 440 кв. м, позначений на плані літ. «Б»; вагову загальною площею 11,9 кв. м, позначену на плані літ. «В, В1»; зерносклад № 2 загальною площею 540,8 кв. м, позначений на плані літерою «Г», на АДРЕСА_1;

- комору № 3 загальною площею 2 135,0 кв. м, позначену на плані літ. «Н»; комору № 2 загальною площею 867 кв. м, позначену на плані літ. «О,О1», на АДРЕСА_2.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_3 законно на підставі договорів (правочинів) набула право на несамочинне (несамовільне) нерухоме майно, володіє і користується ним, але розпоряджатися не може через відсутність його державної реєстрації, що перешкоджає повністю реалізувати всі права власника. Незаконність набуття права власності прямо із закону не випливає та рішенням суду не встановлена.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, товариство з обмеженою відповідальністю «Кузьминецьке» (далі - ТОВ «Кузьминецьке») подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 27 січня 2017 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 25 жовтня 2017 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Кузьминецьке» на рішення суду першої інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 14 грудня 2017 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Кузьминецьке» закрито.

Закриваючи провадження у справі, суд апеляційної інстанції виходив із того, що рішенням суду першої інстанції питання про права та обов'язки ТОВ «Кузьминецьке» не вирішувалося. Зазначені обставини встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду.

У січні 2018 року ТОВ «Кузьминецьке» подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просило скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та закрити провадження у справі.

Касаційна скарга мотивована тим, що спірне нерухоме майно зареєстроване за ОСОБА_3 на підставі оскаржуваного судового рішення. Проте ТОВ «Кузьминецьке» користується спірним майном з 20 травня 2011 року, а тому ухваленим рішенням вирішено питання про його права та обов'язки.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

ТОВ «Кузьминецьке» оскаржило рішення місцевого суду в апеляційному порядку, посилаючись на те, що фактично суд вирішив питання про права та обов'язки товариства, оскільки заявник користується спірним нерухомим майном, право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_3 на підставі судового рішення.

Закриваючи апеляційне провадження у справі, суд апеляційної інстанції виходив із того, що апеляційна скарга подана особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК України (у редакції, чинній на момент перегляду справи апеляційним судом) права на апеляційне оскарження, оскільки суд першої інстанції не вирішував питання про права та обов'язки ТОВ «Кузьминецьке».

Проте такі висновки суду апеляційної інстанції є передчасними.

Відповідно до частини першої статті 292 ЦПК України (у редакції, чинній на момент перегляду справи апеляційним судом) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Закриваючи апеляційне провадження у справі, апеляційний суд не врахував, що оскаржуваним рішенням встановлено юридичний факт законного набуття ОСОБА_3 права власності на несамочинне (несамовільне) спірне нерухоме майно. При цьому апеляційний суд не звернув уваги на те, що, звернувшись до апеляційного суду із скаргою, ТОВ «Кузьминецьке» посилалося на те, що воно користується спірним нерухомим майном, а тому має на нього речове право і відповідно до статті 396 ЦК України право на захист свого інтересу шляхом звернення з апеляційною скаргою на судове рішення, яким визнано право власності на спірне майно за іншою особою.

Таким чином, апеляційний суд допустив порушення норм процесуального права, яке призвело до обмеження реалізації права ТОВ «Кузьминецьке» на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, висновок про відсутність у заявника права на апеляційне оскарження є передчасним, а тому ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з переданням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 141, 400, 416, 417 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кузьминецьке» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 14 грудня 2017 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

СуддіН. О. Антоненко

В. І. Журавель В. М. Коротун

В. І. Крат