Провадження № 2/554/144/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2018 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді - Материнко М.О.

за участю секретаря судового засідання - Безуглої В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 36004) в особі представника ОСОБА_2 (АДРЕСА_2) до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого безбалансового відділення № 10016/0112 філії - Полтавського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (36000, м. Полтава, вул.. Небесної Сотні, буд. 1/23) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

26.12.2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, відповідно до якого прохав суд визнати дії відповідача ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Територіально відокремленого безбалансового відділення № 10016/0112 філії - Полтавське обласне управління ПАТ "Державний ощадний банк України" щодо нарахування відсотків за Договором про іпотечний кредит № 2203/085488 від 15.12.2015 року за періоди з 16.01.2016 р. по 03.03.2016 р., з 03.08.2016 р. по 03.10.2016 р., з 04.12.2016 р. по 28.01.2017 р., з 31.03.2017 р. по 30.05.2017 р. - неправомірними; зобов'язати відповідача зарахувати у вказані періоди сплачені ОСОБА_1 проценті користування кредитними коштами згідно з Договором про іпотечний кредит № 2203/085488 від 15.12.2015 р. у рахунок дострокового часткового погашення основного боргу (тіла кредиту).

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що він, у вказані спірні періоди безпосередньо приймав участь в зоні проведення антитерористичної операції під час проходження служби на посаді поліцейського батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Полтава» ГУНП України в Полтавській області, тобто в складі правоохоронних органів спеціального призначення, що підтверджується відповідними довідками. Позивач зазначає, що є учасником бойових дій, про що має відповідне посвідчення, а тому вважає, що має право на отримання пільг, передбачених п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р., а саме на не нарахування процентів за користування кредитом у визначений період. У зв'язку з тим, що між ним та відповідачем 15.15.2015 року був укладений Договір про іпотечний кредит № 2203/085488 (надалі - Договір) терміном до 15.12.2025 року, позивач звернувся до відповідача із заявою про не нарахування процентів по Договору у спірний період, відповідно на яку останньому було відмовлено, оскільки він не відноситься до кола осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Позивач вважає таку відмову неправомірною, що і стало підставою звернення до суду з вказаним позовом.

До початку підготовчого засідання, 21.02.2018 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній заперечував проти позову в повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначено, що дійсно між Банком та позивачем 15.12.2015 року був укладений Договір про іпотечний кредит № 2203/085488 строком повернення до 15.12.2025 року. Відповідач належним чином виконує взяті на себе зобов'язання - сплачує відсотки; штрафнісанкції не нараховуються. Зазначено, що позивачу Банком було відмовлено у не нарахуванні відсотків за спірні періоди по Договору, оскільки він, як працівник Національної поліції, який перебував у службовому відрядженні у складі сил та засобів, залучених до проведення антитерористичної операції, відноситься до категорії осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України (про що надано роз'яснення Департаментом кадрового забезпечення МВС України, що додається), а тому позивач не відноситься до кола осіб, відповідно до п. 1 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на яких поширюються його пільги.

23.04.2018 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої зазначено, що позивач є учасником бойових дій, про що має посвідчення; відповідно до довідок дійсно приймав участь в антитерористичній операції під час проходження служби на посаді поліцейського батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Полтава» ГУНП України в Полтавській області, який він вважає таким, що відноситься до складу правоохоронних органів спеціального призначення, а відтак має право на пільги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Представник позивача 11.06.2018 року надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, прохав суд їх задовольнити.

Представник відповідача 11.06.2018 року надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності заперечував проти позовних вимог в повному обсязі, прохав суд відмовити з задоволенні позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши зібрані по справі докази, надавши їм оцінку в їх сукупності, встановив наступне.

Судом встановлено, що 15.12.2015 року між позивачем ОСОБА_1(надалі - Позивач) та відповідачем ПАТ"Державний ощадний банк України", в особі Територіально відокремленого безбалансового відділення № 10016/0112 філії - Полтавське обласне управління публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (надалі - Відповідач, Банк) уклали Договір про іпотечний кредит № 2203/085488 (надалі - Договір), згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти для споживчих потреб на загальну суму 175 000,00 грн., терміном до 15.12.2025 р. зі сплатою 23,0 % процентів річних.

З відзиву та доданих до нього доказів судом встановлено, що не заперечується сторонами, позивач належним чином виконує обов'язок з повернення кредиту щомісячними платежами; сплачує відсотки за кредитом; штрафні санкції по Договору не нараховуються (відсутні) станом на момент розгляду спору судом.

Судом встановлено, що позивач, як старший сержант поліції, на посаді поліцейського батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Полтава» ГУНП України в Полтавській області, на підставі відповідних наказів, - з 16.01.2016 р. по 03.03.2016 р., з 03.08.2016 р. по 03.10.2016 р., з 04.12.2016 р. по 28.01.2017 р., з 31.03.2017 р. по 30.05.2017 р. безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Луганської області, що підтверджується відповідними довідками, виданими начальником ГУНП в Луганській області від 29.02.2016 р. № А-1202, від 29.09.2016 р. № А-5899, від 27.01.2017 р. № А-7122, від 31.05.2017 р. № А-8298 (копії довідок наявні в матеріалах справи).

Також, судом встановлено, що позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії MB № 022835 від 26.05.2015 р. (копія наявна в матеріалах справи).

З письмової відповіді ПАТ «Державний ощадний банк України» вбачається, що позивач звертався до Банку із заявою, відповідно до якої на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» прохав не нараховувати проценти за Договором у періоди проходження ним військової служби.

Однак, відповідач листом № 1712/1 від 21 липня 2017 року відмовив позивачу у наданні вищевказаних пільг, посилаючись на відповідь Міністерства внутрішніх справ України, відповідно до якого зазначено, що на працівників міліції дія Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не поширюється.

Позивачем зазначено, що у зв'язку вказаною відмовою, він письмово звертався до голів Національного банку України та правління «Державний ощадний банк України» із зазначенням відмови відповідача для реагування. Однак, від цих установ надійшли аналогічні за змістом листи - відмови (копії листів наявні в матеріалах справи).

Суд, при вирішенні спору щодо розповсюдження на позивача пільг, передбачених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», виходить з наступного.

Як вірно зазначено позивачем, дійсно правовий і соціальний захист військовослужбовців в державі регулюється, зокрема, нормами Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Кожен з цих законів розповсюджують свої дію на конкретно визначене цими Законами коло суб'єктів, на яких поширюються конкретно передбачені цими Законами пільги.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено наступне коло суб'єктів сфери його дії: ветерани війни, тобто особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни. Вичерпний перелік осіб, які належать до учасників бойових дій, визначений ст. 6 вказаного Закону. Пільги для вказаного кола суб'єктів передбачені розділом третім цього Закону.

Судом встановлено, підтверджено документально, та стороною відповідача не заперечується, що позивач є учасником бойових дій та нього розповсюджуються пільги відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Однак, пільги, на яких наполягає позивач, визначені спеціальним законом із спеціальним колом суб'єктів - Законом України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з п. 15. ст. 14. Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов'язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов'язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» сфера дії цього Закону поширюється на: 1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов'язок за межами України, та членів їх сімей; 2) військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов'язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти; 3) військовозобов'язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.

Позивач вважає, що він, як учасник бойових дій на посаді поліцейського батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Полтава» ГУНП України в Полтавській області, - відноситься до категорії військовослужбовців інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Однак, суд не може погодитись з вказаним твердженням, з огляду на наступне.

Правоохоронні органи, відповідно до визначення Закону України «Про демократичний цивільний контроль над Воєнною організацією і правоохоронними органами держави», це - державні органи, які відповідно до законодавства здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Правоохоронні органи, відповідно до визначення Закону України «Про основи національної безпеки України», це - органи державної влади, на які Конституцією і законами України покладено здійснення правоохоронних функцій.

Закон України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» наводить перелік правоохоронних органів, до яких, зокрема, належать органи внутрішніх справ.

Відповідно до Загальних положень Закону України «Про Національну поліцію» можна дійти висновку, що працівники поліції, спеціальних підрозділів головних управлінь є правоохоронними органами складу органів внутрішніх справ України.

Проходження служби в поліції регулюється Законом України «Про Національну поліцію», Дисциплінарним Статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-VI, Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114, та іншими нормативно-правовими актами.

Жоден із спеціальних нормативно-правових актів не визначає спеціальні підрозділи поліції як правоохоронні органи спеціального призначення.

Разом з тим, судом досліджено лист Департаменту кадрового забезпечення МВС України від 25.10.2014 р. № 6-4-6702 про надання роз'яснень за заявою заступника голови правління ПАТ «Ощадбанк» України щодо статусу працівників підрозділів міліції, відповідно до якого роз'яснено наступне. Усі працівники міліції, у тому числі і працівники спеціальних підрозділів міліції головних управлінь, управлінь МВС України в областях, є особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, тому не відносяться до кола осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їх сімей».

Судова практика, наведена позивачем у позові на підтвердження своїх позовних вимог, а саме ухвала ВССУ у справі № 6-26892ск15, на думку суду, не підпадає під пряме застосування до правовідносин сторін у спорі, що розглядається, оскільки не визначає, що підрозділи поліції є правоохоронними органами спеціального призначення, на яких розповсюджуються пільги Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». У даній ухвалі ВССУ роз'яснив, що під час вирішення судами питання про отримання пільг, суди повинні враховувати, що для отримання пільг за Законом України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» суб'єкт права (визначений цим Законом) повинен отримати посвідчення учасника бойових дій, відповідно до Закону.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач, не є суб'єктом спеціального права, на якого розповсюджуються пільги, відповідно до Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому в задоволенні позову необхідно відмовити за безпідставністю.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Законом України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Законом України «Про основи національної безпеки України», Законом України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», Законом України «Про Національну поліцію», ст.ст. 1-5, 10, 76-83, 95, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 36004) в особі представника ОСОБА_2 (АДРЕСА_2) до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого безбалансового відділення № 10016/0112 філії - Полтавського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (36000, м. Полтава, вул.. Небесної Сотні, буд. 1/23) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Полтавської області як суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя М.О. Материнко