Справа № 363/4805/16-ц Головуючий у І інстанції Баличева М. Б.
Провадження № 22-ц/780/1706/18 Доповідач у 2 інстанції Голуб С. А.
Категорія 47 13.06.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 червня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Голуб С.А.,

суддів Таргоній Д.О., Приходька К.П.,

за участі секретаря Дрозда Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - Служба у справах дітей та сім'ї Вишгородської районної державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з онуками та визначення способів участі бабусі та дідуся у вихованні онуків,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2016 позивачі звернулися до суду з позовом, посилаючись на те, що 19 травня 2015 року, рішенням Апеляційного суду Київської області, було вирішено визначити спосіб їх участі як бабусі та дідуся, у вихованні онуків: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, шляхом встановлення їм періоду для спілкування: з ОСОБА_6 з 09:00 до 13:00 в середу першого та третього тижня кожного місяця та з 17:00 до 20:00 в суботу кожного тижня з можливістю відвідувати онуком місця проживання бабусі та дідуся, за адресою: АДРЕСА_1; з ОСОБА_5 шляхом встановлення періоду для спілкування з 13:00 до 18:00 в суботу кожного тижня, з можливістю відвідувати онуком місця проживання бабусі та дідуся, за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 19 травня 2015 року вступило в законну силу. Проте, з моменту винесення рішення дане рішення жодного разу не виконувалось. Відповідач всіма способами уникає від надання їм можливості зустрітися з онуками, в межах затвердженого судом графіку. Відповідач вигадує різні історії про відсутність дітей вдома у час, відведений судом для їхніх зустрічей. З цього приводу вони неодноразово зверталися до Служби у справах дітей та сім'ї Вишгородської районної державної адміністрації, поліції, міської ради, до представника Верховної Ради України з прав людини. Проте, на даний час їхні звернення не призвели ні до якого результату і зустрічі з онуками у відведений для них час ні разу не відбулися. На підставі викладеного, змушені звернутись до суду з даним позовом.

Просили зобов'язати ОСОБА_4 усунути перешкоди у їх спілкуванні з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 та участі у їх вихованні.

Зобов'язати ОСОБА_4, у відведений рішенням Апеляційного суду Київської області від 19 травня 2015 року час, надавати можливість для зустрічі онуків з бабусею та дідусем:

для ОСОБА_6 з 09.00 до 13.00 в середу першого та третього тижня кожного місяця та з 17.00 до 20.00 у суботу кожного тижня з можливістю відвідувати онуком місця проживання бабусі та дідуся за адресою: АДРЕСА_1;

для ОСОБА_5, з 13.00 до 18.00 в суботу кожного тижня з можливістю відвідувати онуком місця проживання бабусі та дідуся за адресою: АДРЕСА_1.

У випадках неможливості зустрічі онуків з бабусею та дідусем у відведений судом час з поважної причини, завчасно повідомити про це їх та переносити дані зустрічі на інший зручний час в межах часу, встановленого судом.

Уточнивши позовні вимоги. позивачі просили зобов'язати ОСОБА_4 усунути перешкоди у спілкуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 та участі у їх вихованні.

Зобов'язати ОСОБА_4, у відведений судом час надавати можливість для зустрічі онуків з бабусею та дідусем:

для ОСОБА_6, з 09.00 до 13.00 в середу першого та третього тижня кожного місяця, та з 17.00 до 20.00 у вівторок другого та четвертого тижня кожного місяця та з 17.00 до 20.00 в суботу кожного тижня з можливістю відвідувати онуком місця проживання бабусі та дідуся за адресою: АДРЕСА_1;

для ОСОБА_5, з 13.00 до 18.00 в суботу кожного тижня з можливістю відвідувати онуком місця проживання бабусі та дідуся за адресою: АДРЕСА_1.

У випадках неможливості зустрічі онуків з бабусею та дідусем у відведений судом час з поважної причини, завчасно повідомити про це їх та переносити дані зустрічі на інший зручний час в межах часу, встановленого судом.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 12 січня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначив, що суд безпідставно послався на факт оздоровлення дітей як перешкоду для спілкування їх з позивачами, оскільки діти перебувають на оздоровленні певний період протягом календарного року, а тому в інший час, вільний від оздоровлення, можуть безперешкодно бачитись із позивачами.

Суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що відповідач не чинить перешкод щодо зустрічі позивачів з онуками. Письмовими матеріалами справи підтверджується, що позивачі неодноразово зверталися до державних органів, аби спонукати відповідача виконувати рішення суду, проте, ніяких результатів звернення позивачів не дали.

Також в рішенні суду встановлено, що на підставі заяви позивачів відносно того, що відповідач перешкоджав позивачам бачитись з онуками та приймати участь у їх вихованні, Вишгородським РВ ГУ МВС України в Київській області з відповідачем було проведено профілактично-виховну роботу та наголошено про відповідальність в разі невиконання судового рішення. Викладені обставини підтверджуються листом від 07.08.2015 року аркуш справи 34. Отже, листом Вишгородського РВ ГУ МВС України в Київській області від 07.08.2015 року було прийнято до уваги факт перешкоджання зустрічам позивачів з онуками з боку відповідача, у зв'язку з чим і було проведено профілактично-виховну роботу. Проте суд неправильно установив обставини, які мають значення для справи та неправильно їх дослідив, нехтуючи даним доказом.

Рішенням суду було встановлено, що ОСОБА_7 (дочку позивачів та матір ОСОБА_6 та ОСОБА_5) повідомлено електронним повідомленням №6516 від 29 вересня 2015 року про те, що її син ОСОБА_6 з 30.09.2015 року по 30.10.2015 року перебуватиме на оздоровленні в Закарпатській області. Однак відповідач про перебування молодшого сина на лікуванні повідомив тільки їх матір, а позивачів не повідомив. ОСОБА_2 зазначає, що станом на 19.05.2015 року рішення суду про графік зустрічей Позивачів з онуками по справі № 363/5075/14-ц вступило в законну силу, а тому відповідач повинен був повідомити і позивачів про відсутність дітей удома. Проте, із листа навчального закладу,в якому навчається ОСОБА_6, зрозуміло, що незважаючи на повідомлення відповідачем про його оздоровлення, ОСОБА_6 все ж таки був присутній у школі 13 днів у вересні та 4 дні у жовтні місяці. Дні відсутності ОСОБА_6 на заняттях також зазначені в листі зі школи, аркуш справи 39. Отже, на період «оздоровлення» ОСОБА_6 відвідував школу 30/09/2015, 01/10/2015, 05/10/2015 та 07/10/2015, тож відповідач навмисне вводив в оману матір дітей, аби вона та позивачі не приїздили для зустрічі з дітьми.

Відносно оглянутих у судовому засіданні відеозаписів, судом помилково не було встановлено перешкод відповідача у спілкуванні позивачів з онуками, оскільки на відео було зафіксовано, зокрема:

- відео тривалістю 00:02:54 хвилини, зняте 19.08.2015 року о 10:22, дату та час було оголошено на камеру. На відео зображено, як позивач ОСОБА_3 разом із ОСОБА_7 та представниками служби у справах дітей прийшли у відведений рішенням суду час для спілкування дітей з позивачами, проте, охоронець відчинив двері та повідомив, що дітей немає вдома. Також представник служби у справах дітей додатково уточнив у охоронця чи перебувають діти на відпочинку. Охоронець повідомив, що не знає де знаходяться діти. По факту даного виходу до адреси проживання відповідача представників служби у справах дітей позивачу було направлено лист №525 від 25 серпня 2015 року в якому вказано, що двері будинку безперешкодно відчинив охоронець та пояснив, що діти на відпочинку. Отже з відео, на якому охоронець сказав, що не знає де знаходяться діти та листа служби у справах дітей зрозуміло, що служба у справах дітей невірно виклала у листі інформацію відносно того, що охоронець нібито підтвердив перебування дітей на відпочинку;

- відео тривалістю 00:01:36 хвилин на якому зафіксовано, що позивач ОСОБА_2 приїхав 02 вересня 2015 року (у середу) об 11:30 (про що під час запису було оголошено ОСОБА_7 та підтверджено позивачем ОСОБА_2, який це також підтвердив судовому засіданні 12.01.2018 року). На даному відео двері відчинив охоронець відповідача та повідомив про відсутність дітей вдома. У зв'язку з цим, позивач і його дочка викликали поліцію та зняли відео тривалістю 00:02:57 та 00:05:00 хвилин на якому було зафіксовано відібрання пояснень та їх зачитування працівником поліції складених на підставі того, що охоронник відповідача не допустив позивача для спілкування з онуком (копія пояснень і рапорту від 02.09.2015 року знаходиться в матеріалах справи);

- відео тривалістю 00:01:04 хвилини, на ньому не встановлено часу та дати знімання, проте дане відео вкотре підтверджує, що позивачі не можуть довідатись навіть про місцеперебування своїх онуків, охоронець непорушно виконує вказівки відповідача про ненадання позивачам інформації щодо дітей.

Отже з відеодоказів зрозуміло, що відповідач через своїх підлеглих чинить перешкоди у зустрічі позивачів з онуками. Також позивачі не можуть дізнатись місцезнаходження дітей і до сьогодні. Тож суд не повною мірою дослідив матеріали справи та докази, беручи до уваги лише докази і пояснення, які надавала сторона відповідача, а також неправильно встановив обставини, дослідив докази, які мають значення для справи, що надавались позивачами та вказували на створення перешкод з боку відповідача щодо спілкувань та участі у вихованні ОСОБА_6 та ОСОБА_5 позивачами.

Крім того, судом було прийнято до розгляду письмові заперечення та долучено до матеріалів справи докази відповідача, подані з порушенням процесуального порядку, зокрема:

письмові заперечення представником відповідача було подано безпосередньо в судовому засіданні 11.01.2018 року, без документів, що підтверджують надіслання (надання) заперечень і доданих до нього доказів іншим учасникам справи, що суперечить п.З ст. 180 та п.п.2 п.5 ст. 179 ЦПК України (чинного на момент прийняття заперечень), а також після початку слухання справи по суті. Представник позивачів заперечувала проти прийняття письмових заперечень відповідача, наголошувала суду на процесуальних порушеннях подання письмових заперечень у судовому засіданні 11.01.2018 року, проте суд не звернув на це уваги та прийняв письмові заперечення і надані відповідачем докази.

Також у своєму рішенні суд дійшов висновку, що право позивачів на участь у спілкуванні з дитиною має отримати своє закріплення шляхом визначення іншого часу для зустрічей з дітьми. У судовому засіданні представник третьої особи - Служби у справах дітей та сім'ї надавала свої пояснення в яких не заперечувала проти зустрічей онуків з позивачами у вільний від навчання час та на вихідних, підтримала позов частково та просила задовольнити порядок зустрічей у вільний від навчання час. Також, представник Служби у справах дітей у судовому засіданні 11.01.2018 року заявила, що діти повинні спілкуватись із дідусем та бабусею, проте суд при винесенні рішення, всупереч норм Сімейного кодексу не врахував позиції третьої особи та не навів у судовому рішенні підстав, чому не прийняв до уваги позицію вказаного органу.

Додатково скаржник зазначає, що у разі, якщо суд вважав, що правильним буде визначення іншого часу для спілкування позивачів з онуками, ніж вимагали позивачі, суд мав право задовольнити позов частково, встановивши години зустрічей у вільний від навчання час, як на цьому наголошувала представник служби у справах дітей, а не відмовляти у позові повністю.

Отже, рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 січня 2018 року є незаконним, необгрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, всупереч інтересам дітей та позиції служби у справах дітей.

На підставі викладеного, ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

ОСОБА_4 подав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що не погоджується з доводами викладеними в апеляційній скарзі. Вважає рішення Вишгородського районного суду Київської області законним, обґрунтованим, ухваленим на підставі повного і всебічного з'ясування обставин справи та прийнятим у відповідності до вимог матеріального і процесуального права .

Щодо вірного встановлення Вишгородським районним судом Київської області обставин відсутності перешкоджання відповідачем у спілкуванні позивачів з онуками та доводів апелянта про необтяжливість заявленого в позові часу для спілкування дітей з позивачами відповідач зазначив таке.

У разі задоволення Вишгородським районним судом Київської області позовних вимог, дітей було б фактично позбавлено права на освіту, яке гарантовано ст. 53 Конституції України, Законом України «Про освіту», оскільки у відповідності до заявлених вимог ОСОБА_6 був би позбавлений можливості відвідувати школу у середу. Зазначає, що навіть після того, як позивачі були ознайомлені із довідками про режим навчання дітей, ані самі позивачі, ані представник позивача не змінили своїх позовних вимог. Більш того, як зрозуміло з наданих позивачем ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснень, вона вважає освіту дітей у малому віці неважливою. Поряд з цим, відповідач як батько дітей, вважає, що освіта для дітей є основою інтелектуального розвитку особистості, її успішної соціалізації, економічного добробуту, запорукою розвитку суспільства. Зазначає, що відповідно до ч.І ст. 151 Сімейного кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

У разі задоволення позовних вимог, ОСОБА_6 фактично був би позбавлений можливості навчатися у середу повністю, а окрім того, на те, щоб проводити час у вихідні дні з батьками, та своїм старшим братом, оскільки з 13 до 18 години у суботу кожного тижня, ОСОБА_5 мав би перебувати з позивачами, а ОСОБА_6 з 17 до 20 години. Зазначає додатково, що окрім навчання дітей в школі, звісно, у них є й інше життя, зокрема необхідно встановлювати для дітей час для сну, приймання їжі, самоосвіти, виконання домашнього завдання, іграм та розвагам, спілкуванням з друзями-однолітками та батьками, гігієнічним процедурам, а також розвиток їх талантів та прагнень за допомогою додаткових занять в секціях та гуртках.

Щодо посилання ОСОБА_2 на те, що один будній день чотири години не є обтяжливим для дитини з метою спілкування з позивачами, то звертає увагу суду на те, що не можна нехтувати цілим навчальним днем дитини задля спілкування з дідом та бабою, які будь-якою ціною за рахунок інтересів дітей намагаються задля задоволення власних інтересів порушити їх усталений режим, намагаються зашкодити їх інтересам.

Щодо відсутності з боку відповідача перешкод у спілкуванні з дітьми, відповідач зазначає, що відповідачі не заінтересовані у спілкуванні з дітьми, про що самі повідомили у судовому засіданні.

Зокрема, ОСОБА_2 в судовому засіданні на питання суду у зв'язку з чим такий тривалий час вони не бачились з дітьми, зазначив, що він у зв'язку зі станом здоров'я не ініціював зустрічі з дітьми, так само, як і бабуся дітей - позивач по справі, яка начебто не мала можливості відвідувати дітей.

Посилання ОСОБА_2 на наявність, начебто, письмових матеріалів справи, які доводять перешкоджання у спілкуванні з дітьми, відповідач спростовує і зазначає, що жодний з наведених матеріалів не доводить наявність з боку відповідача перешкод.

Зазначена обставина підтверджується, зокрема, доданою позивачами до позовної заяви копією відповіді Служби у справах дітей та сім'ї Вишгородської районної державної адміністрації від 25.08.2015 року №525 (яка була додана самими позивачами), в якій зазначено, що представниками встановлено відсутність обставин перешкоджання ОСОБА_4 у спілкуванні з дітьми.

Щодо обставини направлення повідомлення та зустрічі з дітьми про яку позивачі зазначають (17 липня 2015 року), відповідач вказує про те, що із тверджень самих заявників вбачається, що в той день вони безперешкодно зустрілися з онуком ОСОБА_5 та мали змогу з ним безпосередньо поспілкуватись.

Позивачі не отримували відмови від відповідача у спілкуванні з онуками, про що заявляє ОСОБА_3, зокрема, у заяві від 12.10.2015 року. В заяві вона зазначила, що не бачила та особисто не спілкувалась з відповідачем вже 3 роки.

Стосовно листа від 07.08.2015 року (а.с.34) щодо проведення профілактично-виховної роботи з Відповідачем органами МВС то зазначимо, що така робота жодним чином не стосувалось того, що він здійснював у минулому перешкоди у спілкуванні позивачам з онуками.

Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

В судове засідання позивачі не з»явились. Подали до суду заяви, в яких просили розглядати справу без їх участі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників відповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 25 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задоволені частково та вирішено визначити наступний спосіб участі баби та діда у вихованні онука ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом встановлення періоду для спілкування з 13 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. в суботу кожного тижня, з можливістю відвідування онуком місця проживання бабусі та дідуся за адресою: АДРЕСА_1; у вихованні онука ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, шляхом встановлення періоду для спілкування з 11 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. в середу першого та третього тижня кожного місяця та з 13 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. в суботу кожного тижня, з можливістю відвідування онуком місця проживання бабусі та дідуся за адресою: АДРЕСА_1. Решта позовних вимог залишені без задоволення.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 19.05.2015 року - рішення Вишгородського районного суду Київської області від 25 лютого 2015 року змінено, викладено абзац третій резолютивної частини в такій редакції: «Визначити наступний спосіб участі баби та діда у вихованні онука - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, шляхом встановлення їм періоду для спілкування 09 години 00 хвилин до 13 години 00 хвилин в середу першого та третього тижня кожного місяця та з 17 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин в суботу кожного тижня з можливістю відвідування онуком місця проживання бабусі та дідуся за адресою: АДРЕСА_1 ». У решті рішення Вишгородського районного суду Київської області від 25 лютого 2015 року залишено без змін.

22 липня 2015 року ОСОБА_3 звернулась з письмовою заявою до органу опіки та піклування Вишгородської районної державної адміністрації про те, що рішення судів щодо участі бабусі та дідуся у вихованні онуків ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 не виконується, ОСОБА_4 робить все можливе для того, щоб уникнути її зустрічей з онуками та просила розглянути її заяву та прийняти міри щодо виконання судових рішень.

Листом від 25 серпня 2015 року № 525 Служба у справах дітей та сім'ї Вишгородської районної державної адміністрації відповіла ОСОБА_3 про те, що ними з'ясовано, що її онуки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 перебувають на відпочинку, про що перед виїздом служба повідомили її про це. Службі у справах дітей та сім'ї про відпочинок дітей повідомив, згідно заяви, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_8. До звернення долучена копія телеграми про повідомлення матері про відпочинок дітей. Представниками служби також було здійснено виїзд до адреси помешкання дітей. Двері будинку безперешкодно відчинив охоронець та пояснив, що діти на відпочинку. Таким чином, підтвердилися факти викладені в заяві ОСОБА_4 від 07.08.2015 року. На підставі чого, представниками служби встановлено відсутність обставин перешкоджання ОСОБА_4 у спілкуванні позивачів з дітьми.

У серпні 2015 року, у вересні 2015 року та у жовтні 2015 року, ОСОБА_3 було подано заяву до Вишгородського РВ ГУ МВС України у Київській області щодо невиконання ОСОБА_4 рішення судів щодо участі бабусі та дідуся у вихованні онуків ОСОБА_6 та ОСОБА_5.

Листом від 07.08.2015 року Вишгородським РВ ГУ МВС України у Київській області було повідомлено ОСОБА_3 про те, що її заява від 31.07.2015 року щодо перешкоди гр. ОСОБА_4, бачитись з онуками та приймати участь у їх вихованні, розглянуто Вишгородським РВ ГУ МВС України у Київській області у відповідності до Закону України «Про звернення громадян». З гр. ОСОБА_4 проведено профілактичну - виховну роботу з метою недопущення подібних випадків в майбутньому та наголошено про відповідальність в разі невиконання судового рішення.

Висновком дільничного інспектора Вишгородського РВ ГУ МВС України у Київській області від 07.09.2015 року було розглянуто матеріали перевірки ЖЕО № 7477 від 02.09.2015 року по повідомленню гр. ОСОБА_7, та ЖЕО № 7580 від 03.09.2015 року по заяві ОСОБА_2, яким вказане повідомлення та заяву розглянуто, рекомендовано для вирішення даного питання залучити працівників Державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції для примусового виконання рішення суду з приводу побачення з дітьми.

Електронним повідомленням № 6516 від 29.09.2015 року було повідомлено ОСОБА_7 про те, що у зв'язку з рекомендацією лікуючого лікаря її син - ОСОБА_6 з 30.09.2015 року по 30.10.2015 року перебуватиме на оздоровленні в Закарпатській області.

Листом від 14.10.2015 року Київська міжнародна школа повідомила, що протягом навчання ОСОБА_6 був присутній 1 день у серпні, 13 днів у вересні, 4 дні у жовтні, він пропустив 9 днів у вересні та 6 днів у жовтні.

Листом від 11.01.2018 року Київська міжнародна школа повідомила, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, який зарахований 23.08.2012 року, розпочинає навчання у їхньому закладі о 08 год. 15 хв. і закінчує о 15 год. 35 хв. кожен робочий день.

Встановивши вказані обставини, суд зазначив, що позиція позивачів, про те, що відповідачем чиняться умисні перепони у спілкуванні позивачів з онуками, не підтвердилась, оскільки судом встановлено, що таке спілкування утруднюється тим, що діти крім школи, також перебувають на оздоровленні, спілкуються з іншими родичами та членами сім'ї, проводять час з батьком.

У судовому засіданні також було оглянуто відеозапис наданий позивачами щодо перешкоди відповідачем ОСОБА_4 у їхньому спілкуванні з онуками, однак з оглянутого відеозапису судом не було виявлено дату, час та місце де відбувався наданий позивачами відеозапис, на вказаному відеозаписі судом не було встановлено перешкод ОСОБА_4 у спілкуванні позивачів з їх онуками.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції не заперечуючи права бабусі та дідуся на спілкування з онуками, разом із тим виходив із того, що порядок участі їх у вихованні онуків має бути визначений таким чином, щоб це не суперечило інтересам дітей, оскільки останні у визначені позивачами дні та часи перебувають на навчанні.

Судова колегія погоджується із такими висновками суду виходячи із такого.

Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім'ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами.

Так Сімейним кодексом України поряд з правом батьків на виховання дітей, закріплене таке право і за бабою та дідом дитини.

Згідно із статтею 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

Статтею 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору.

У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним.

Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Таким чином законодавством передбачено, що із позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні можуть звернутись як батьки, так і дід з бабою.

Статтею 158 СК країни встановлено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ч.9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Оскільки СК України не врегульований порядок визначення участі діда та баби у вихованні онуків, судова колегія вважає, що до цих правовідносин може бути застосована ст. 158 СК України, яка визначає роль органу опіки та піклування у визначення такого порядку. Тобто орган опіки та піклування має визначити спосіб участі баби та діда у вихованні онуків .

Відповідно до ч.4,5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Таким чином наведеними нормами матеріального права встановлено право діда та баби спілкуватись з онуками і брати участь у їх вихованні, а також надано право за захистом своїх прав звертатись до суду в тому ж порядку, який встановлений для батьків.

Також Сімейним кодексом України передбачена обов'язкова умова вирішення спорів щодо дітей, а саме участь органів опіки та піклування і обов'язкове надання ним письмового висновку щодо вирішення спору.

Відповідно до п.73,74 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866 у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини один з батьків, що проживає окремо від дитини, подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини.

Працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками, а у разі потреби, також з родичами дитини. До уваги береться ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров'я дитини та інші обставини, що мають істотне значення.

Після з'ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, служба у справах дітей складає висновок.

Участь у вихованні дитини та у разі потреби порядок побачення з дитиною того з батьків, який проживає окремо від неї, встановлюються рішенням районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради з урахуванням висновку служби у справах дітей.

Під час розгляду судом спорів між батьками щодо виховання дитини районна, районна у мм. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті ради подає суду письмовий висновок про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їх спілкування, складений на підставі відомостей, одержаних службою у справах дітей в результаті проведення бесіди з батьками, дитиною, родичами, які беруть участь у її вихованні, обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються зазначеної справи.

Виходячи із наведених норм права, висновок органів державної влади та органів місцевого самоврядування має подаватися до суду виключно в письмовій формі в якому зазначаються відомості про факти, які було зібрано за допомогою спеціальних знань працівників відповідного органу: матеріали справи, відомі їм обставини, проведені ними необхідні обстеження, вивчені потрібні документи тощо. Також висновок має містити висновок відповідного органу щодо правового характеру спору, оцінки доказів та розв'язання спірних правовідносин по суті. Тобто висновок містить відомості про факти і право.

Як вбачається із рішення Вишгородського районного суду Київської області від 25 лютого 2015 року у справі №363/5075/14, спосіб участі позивачів у вихованні онуків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 попередньо, до пред'явлення позову до суду, визначався органом опіки та піклування, про що суду, який вирішував попередній позов, надавався висновок від 11 лютого 2015 року № 87/11-06 та від 16 лютого 2015 року № 720/333.

З 19 травня 2015 року судовим рішенням встановлений порядок участі позивачів у вихованні онуків ОСОБА_6 та ОСОБА_5.

Даний позов, який вирішується в цій справі, позивачі пред'явили у зв'язку із невиконанням відповідачем вказаного вище рішення Вишгородського районного суду від 25 лютого 2015 року і саме цим його обґрунтували. І суть їх позовних вимог полягала в тому, щоб зобов'язати відповідача виконувати рішення Вишгородського районного суду від 25 лютого 2015 року із змінами, які були внесені рішенням Апеляційного суду Київської області від 19 травня 2015 року.

В подальшому вони уточнили свої вимоги і просили визначити інший спосіб їх участі у вихованні та спілкуванні з онуками, зокрема встановивши інші дні та часи зустрічей і свої вимоги не пов'язували із виконанням попереднього рішення суду.

З врахуванням наведеного вбачається, що вимоги позивачів були направлені на усунення перешкод для їх участі у вихованні та спілкуванні з онуками і встановлення порядку їх участі у такому вихованні. При цьому свої вимоги вони обґрунтовували тим, що відповідач чинить їм перешкоди у спілкуванні з онуками саме у встановлені судом години та дні.

Тобто позивачі просили не тільки усунути перешкоди, а і встановити інші часові межі зустрічей з онуками, ніж були встановлені попереднім рішенням суду.

Відповідач, заперечуючи проти позову посилався на те, що змінились обставини, за яких ухвалювались попередні судові рішення. Наголошував на тому, що молодший син ОСОБА_6 також почав відвідувати заняття в школі, матір дітей ОСОБА_7 була позбавлена батьківських прав. Вважав, що зустріч дітей з бабою та дідом, не повинна відбуватись на шкоду інтересам дітей і обмежувати їх у зв'язку із цим в навчанні, зайняття позашкільною освітою, спілкуванні із рідними та друзями. При цьому позивач надав суду докази того, що він звертався до Солом'янського районного суду м.Києва за місцем проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 із позовом про встановлення способу участі бабусі та дідуся у вихованні онуків. Позов обґрунтовував тим, що встановлені рішенням суду дні тижня та години в які баба та дід мають спілкуватись з онуками суперечить розкладу занять дітей у школі. Оскільки іншого способу змінити встановлений рішенням суду спосіб участі баби та діда у вихованні онуків діюче законодавство не передбачає, ОСОБА_4 просив суд встановити спосіб участі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у вихованні онуків шляхом зустрічей їх з 13 до 17 годин кожної третьої суботи місяця.

З наведеного вбачається, що між сторонами дійсно існує спір щодо способу участі баби та діда у вихованні онуків. І виникнення цього спору обумовлено зміною обставин, які існували на час ухвалення судом попереднього рішення у справі №363/5075/14 . Однак позивачі, не звертаючи уваги на нові обставини, а саме навчання ОСОБА_6 в школі, наполягають на встановленні днів спілкування з ним саме в середу і вівторок.

Враховуючи те, що висновок органу опіки та піклування містить у собі певну інформацію, що має значення для вирішення справи, тому такий висновок є письмовим доказом. Оскільки цей висновок є письмовим доказом у справі, а відповідно до ст. 131 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час звернення позивачів з позовом до суду) докази подаються до або підчас попереднього судового засідання, або до початку розгляду справи по суті, якщо це засідання не проводилось, то висновок органів опіки та піклування необхідно пред'являти як будь-який доказ у справі до або під час попереднього судового засідання, або до початку розгляду справи по суті, якщо таке засідання не проводилось.

За відсутності висновку органу опіки та піклування щодо вирішення спору, суд першої інстанції був позбавлений можливості встановити умови проживання дітей та позивачів, що є обов'язковим, взаємовідносини, які склались між позивачами та дітьми, взаємовідносини між сторонами, прихильність дітей до позивачів стан здоров'я дітей та позивачів, розпорядок дня дітей та інші обставини, які мали бути зазначені у висновку органу опіки та піклування. Всі ці обставини є суттєвими для вирішення спору і визначення способу участі позивачів у вихованні онуків. Також лише після дослідження висновку органу опіки та піклування і встановлення усіх наведених вище обставин, суд міг робити висновки про поважність причин відсутності дітей вдома і неможливості зустрічі з ними позивачів у визначені судом дні.

Відповідно до ст.. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Судова колегія перевірила докази, на які посилався ОСОБА_2 в доводах апеляційної скарги , а саме відео, яке було зняте 19 серпня 2015 року та 02 вересня 2015 року.

19 серпня 2015 року о 10 годині 22 хвилини, у визначений судом день для спілкування з ОСОБА_6, а саме середа з 9.00. до13.00. години, позивач ОСОБА_3 з'явилась за місцем проживання відповідача, але дитини на місці не було виявлено і з онуком вона не зустрілась.

У середу 2 вересня 2015 року об 11 годині 30 хвилин онук ОСОБА_6 також не був переданий позивачам у зв'язку із його відсутність за місцем проживання.

Разом із тим, судова колегія вважає, що наявних у справі доказів недостатньо для того, щоб стверджувати про умисне невиконання відповідачем рішення суду щодо участі позивачів у вихованні онуків у визначені судом дні, тобто створенні перешкод позивачам. Доводи відповідача про те, що 02 вересня 2015 року ОСОБА_6 знаходився у школі, а 18 серпня 2015 року перебував на відпочинку матеріалами справи не спростовуються. Рішенням суду у справі №363/5075/14 відповідач не зобов'язувався попередньо повідомляти позивачів про неможливість їх зустрічей з онуками у визначені судом дні, а тому неповідомлення позивачів про відсутність дітей за місцем проживання не можна вважати навмисним створенням відповідачем перешкод позивачам у спілкуванні з онуками.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про недоведеність позовних вимог в частині створення відповідачем перешкод позивачам у спілкуванні з онуками.

Судова колегія погоджується із судом першої інстанції щодо того, що графік зустрічей позивачів з онуками має бути визначений з врахуванням інтересів не тільки позивачів, а і дітей, а саме їх зайнятості у навчанні.

Судова колегія також погоджується із позивачами в тому, що суд міг на свій розсуд встановити такий графік незалежно від заявлених позовних вимог. Однак при цьому судова колегія зазначає, що такий графік суд міг визначити лише за наявності письмових висновків органу опіки та піклування, які зроблені як за місцем проживання дітей,так і за місцем проживання позивачів. Оскільки таких висновків компетентного органу суду не було надано, суд був позбавлений можливості на власний розсуд вирішувати питання участі позивачів у вихованні онуків.

Щодо доводів апеляційної скарги про прийняття судом заперечень відповідача проти позову в судовому засіданні без надання суду доказів надіслання таких заперечень позивачам, судова колегія зазначає таке.

Дійсно, ст.191 ЦПК України передбачено, що у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву і всі письмові і електронні докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Однак судова колегія звертає увагу на те, що дана норму почала діяти з 15 грудня 2017 року, з якого почав діяти Цивільний процесуальний кодекс України в реакції від 03.10.2017 року. Разом із тим, провадження в цій справі було відкрито за час дії попередньої редакції ЦПК України, в якій були відсутні такі вимоги, отже відповідач не міг надіслати свої заперечення в порядку підготовчого провадження, як того вимагає ст. 191 ЦПК України. Тому дії суду щодо прийняття письмових заперечень відповідача проти позову не можна розцінювати як порушення судом вимог процесуального законодавства, яке призвело до неправильного вирішення спору.

Щодо доводів апеляційної скарги про упередженість суду, яка виразилась в тому, що відповідач ознайомився з матеріалами справи раніше, ніж судом була винесена ухвала про відмову у відкритті провадження у справі і саме внаслідок впливу відповідача, суд постановив вказану ухвалу, а також в тому, що суд неодноразово відкладав розгляд справи, то судова колегія не може з ними погодитись виходячи з того, що позивачі не заявляли судді відводів із підстав упередженості при розгляді справи.

Крім того, протокол про автоматизований розподіл судової справи між суддями був сформований 14 грудня 2016 року, а тому саме з цієї дати інформація про надходження позову і передачу його певному судді стає загальнодоступною на сайті Судова влада України і сторони не обмежені у праві знайомитись з матеріалами справи до відкриття провадження у справі.

З врахуванням наведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростували висновки суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 377, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 січня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення буде складено не пізніше 14 червня 2018 року.

Головуючий:

Судді: