ПОСТАНОВА

Іменем України

29.05.2018 року м. Кропивницький

Справа № 387/1087/17

Провадження № 22-ц/781/673/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

ОСОБА_1 (головуючий, суддя-доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря судового засідання Діманової Н.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_4,

відповідач ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області (суддя Цоток В.В.) від 31 січня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5 у якому просив стягнути з відповідача проценти за користування грошима та три відсотки річних від простроченої суми, а загалом 296533 грн. 96 коп.

Позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що відповідач не виконав зобовязання за договором позики від 1 червня 2013 року та не повернув у строк до 31 грудня 2013 року грошові кошти у сумі 20000 доларів США, що встановлено рішеннями Добровеличківського районного суду Кіровоградської області 2 жовтня 2017 року. Оскільки не встановлено інше, відповідно до статей 625,1048 ЦК України, позивач має право вимагати від відповідача сплати процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного Банку України а також трьох процентів річних від простроченої суми.

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 31 січня 2018 року позов задоволено. Суд постановив стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 проценти по договору позики за період з 8 грудня 2014 року по 8 грудня 2017 року в сумі 296533 грн. 96 коп. та судові витрати в сумі 2965 грн. 33 коп.

Суд мотивував своє рішення тим, що відповідно до ст. 1048 ЦК України позивач має право отримати від відповідача проценти за користування позикою на рівні облікової ставки Національного Банку України, а крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України, у звязку з неповерненням відповідачем коштів він має право вимагати компенсацію за несвоєчасне виконання грошового зобовязання у розмірі 3 процентів річних.

У апеляційній скарзі відповідач клопоче перед судом про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги полягають у твердженні про незаконність та необґрунтованість рішення суду, ухваленого з порушенням норм процесуального та матеріального права при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи. Так суд не врахував, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 12 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 2 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 23 листопада 2017 року і зупинено виконання судових рішень до закінчення касаційного провадження. Суд проігнорував клопотання відповідача про зупинення провадження до набрання законної сили остаточним судовим рішенням у тій справі. Крім того, в порушення приписів процесуального законодавства суд не навів у своєму рішенні розрахунку стягуваних сум коштів.

Позивач, від імені якого діє представник адвокат ОСОБА_6, надав відзив на апеляційну скаргу у якій вказав, що суд розглянув клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, але не знайшов для цього підстав і відмовив у його задоволенні.

Відповідач повідомлений про час, день та місце розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 130 ЦПК України, шляхом вручення повістки його представнику адвокату ОСОБА_7, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення 10 травня 2018 року. Проте ні відповідач, ні його представник в судове засідання не зявилися.

Позивач особисто в судове засідання не зявився.

Представник позивача адвокат ОСОБА_6 у судовому засідання суду апеляційної інстанції заперечив проти доводів апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив такі обставини.

1 червня 2013 року ОСОБА_5 взяв у борг у ОСОБА_4 гроші в сумі 20000 доларів США, які зобов'язався повернути до 31 грудня 2013 року на підтвердження чого видав позикодавцю розписку, але свої зобовязання не виконав.

Вказані обставини підтверджено наявною у справі копією розписки від 1 червня 2013 року (а.с. 3) та рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 2 жовтня 2017 року по справі 387/1136/16-ц (а.с. 5 6), яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 23 листопада 2017 року і яке має преюдиційне значення для цієї справи (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

Цим же рішенням суд стягнув з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 борг за договором позики, який станом на 21 грудня 2016 року в гривневому еквіваленті становив 529409 грн. 62 коп.

Укладеним між сторонами договором позики не передбачено сплату процентів позичальником за користування коштами.

Вказане рішення суду не виконане, борг відповідачем не сплачено.

Відповідач вважає, що суд неправильно встановив обставини справи, а його висновки є передчасними так, як ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2017 року на підставі його касаційної скарги відкрито касаційне провадження у цивільній справі 387/1136/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики.

Він клопотав перед судом першої інстанції про зупинення провадження до винесення судового рішення судом касаційної інстанції, але суд відмовив у задоволенні цього клопотання, як він вважає безпідставно.

Суд вважає, що так такі доводи відповідача підлягають відхиленню у вязку з таким.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об'єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і передбачити усунення яких неможливо. Проте зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Відповідно до п. 6 ч. 1 251 ЦПК України суд зобовязаний зупинити повадження у справі у разі об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані доказидозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Частиною 1 ст. 223 ЦПК України (у редакції закону від 7 липня 2010 року № 2453-VІ, яка діяла на ухвалення судами судових рішень у справі № 387/1136/16-ц) було передбачено, що у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Так, як ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 23 листопада 2017 року залишено без змін рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 2 жовтня 2017 року у цивільній справі № 387/1136/16-ц, то рішення суду першої інстанції набрало законної сили з 23 листопада 2017 року.

Судове рішення, яке набрало законної сили, втрачає законну силу з моменту прийняття судом касаційної інстанції постанови про його скасування або визнання нечинним (ч. 2 ст. 419 ЦПК України).

Враховуючи, що на час ухвалення рішення судом першої інстанції рішення у цивільній справі № 387/1136/16-ц не втратило законної сили, крім того, зібрані у справі докази дозволяли суду встановити та оцінити факти, які є предметом судового розгляду, тому суд правомірно відмовив в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі із зазначених у клопотанні підстав.

В апеляційній скарзі відповідач не посилається на нові докази, а самі доводи скарги не спростовують правильність встановлення судом обставин, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до ч. 1 та 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно із ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншоїдомовленності сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Враховуючи вищезазначені положення закону та умови укладеного між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 договору позики, якими не обумовлено розміру процентів після спливу визначеного у договорі строку повернення грошей, слід погодитися з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України.

Окрім того, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ч. 2 ст. 625 ЦК України , а саме: боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три процентирічних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договоромабо законом.

Аналогічних висновки викладені у постановах Верховного Суду України за № 6-771цс15 від 27 січня 2016 року, № 6-1412цс16 від 7 вересня 2016 року.

Апеляційний суд не вбачає порушень судом першої інстанції правильності застосування норм матеріального права.

Погоджуючись із здійсненим позивачем розрахунком заборгованості про процентам за користування відповідачем коштами понад встановлений договором строк та компенсації втрат позивача від несвоєчасного виконання відповідачем грошового зобовязання, суд правильно визначився з сумою боргу (базою нарахування) та розміром облікової ставки Національного банку України, яка діяла у період за яких нараховані проценти.

Відповідач свого розрахунку боргу суду не подав, правильність здійсненого позивачем розрахунку боргу не спростував.

Суд, в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, навів свої розрахунки богу, правильність яких відповідач фактично спростовує доводами апеляційної скарги.

Оскільки фактів порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права не встановлено, то підстави для задоволення вимог апеляційної скарги, передбачені ст. 376 ЦПК України, відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Залишити вимоги апеляційної скарги ОСОБА_5 без задоволення, а рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 31 січня 2018 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду з підстав передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 8 червня 2018 року.

Головуючий О.Л. Карпенко

Судді: Т.М. Авраменко

ОСОБА_3