Справа № 564/813/18
10 вересня 2018 року м. Костопіль
Костопільський районний суд Рівненської області в складі:
головуючий суддя Цвіркун О. С.
з участю секретаря Забейди А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк 'Приватбанк' (з 21.05.2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк») до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між позивачем та ОСОБА_2 21.06.2011 року було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого позивач надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 5400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом.
13.07.2016 року позичальник, ОСОБА_2 помер, що підтверджує свідоцтвом про смерть від 14.07.2016 року.
Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 21.06.2011 року становила 5774,04 грн. з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості.
Позивач зазначає, що відповідач постійно проживала разом із ОСОБА_2, а тому є його спадкоємцем.
Враховуючи, що ОСОБА_1 не написала заяву про відмову від спадщини та керуючись статтями 1281, 1282 ЦК України, позивач просить суд стягнути з неї заборгованість у розмірі 5774,04 грн. за кредитним договором № б/н від 21.06.2011 року та судові витрати.
З 21.05.2018 року позивач ОСОБА_3 акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (скорочена назва ПАТ КБ «Приватбанк») змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (скорочена назва АТ КБ «Приватбанк»).
В судове засідання представник позивача ОСОБА_4 не зявилася, в поданому позові просила суд розгляд справи провести у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Позивач не заперечує, щодо ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним сином, в установленому законом порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Враховуючи думку позивача, яка не заперечувала проти ухвалення заочного рішення та дослідивши докази належного повідомлення відповідача про дату та час розгляду справи, суд дотримуючись вимог ст. 280 ЦПК України дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідачів та ухвалення заочного рішення по справі.
Суд, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи, прийшов до переконання, що позов не підлягає до задоволення.
Встановлено, що 21.06.2011 року між позивачем і ОСОБА_2 було укладено договір шляхом написання анкети-заяви, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, склала між сторонами договір про надання банківських послуг. Відповідно до умов даного договору ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 5400,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом (а.с.13-47).
Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Встановлено, що позичальник ОСОБА_2, 13.07.2016 року помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ГЮ № 194501 від 14.07.2016 року (а.с.50).
Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 21.06.2011 року становила 5774,04 грн. з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, яка складається з наступного: 2562,50 грн. тіло кредиту; 3011,54 грн. нараховано процентів за користування кредитом; 200,00 грн. нараховано пені, що підтверджується розрахунком заборгованості наявним в матеріалах справи (а.с. 6-12).
12 січня 2018 року на адресу позивача ОСОБА_5 районною державною нотаріальною конторою було скеровано лист за № 1270/02-14 від 23.12.2016 року, з якого вбачається, що на підставі їхньої претензії до спадкоємців ОСОБА_2, який помер 13.07.2016 року, ОСОБА_5 районною ДНК заведено спадкову справу № 189/2016. Будь-яких заяв від спадкоємців в нотаріальну контору не надходило. Склад спадкового майна не відомий. Свідоцтво про право на спадщину не видавалося.
Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Позивач у своєму позові зазначає, що спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є відповідач, ОСОБА_1 Вказана обставина підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, де в якості адреси реєстрації зазначена адреса вул. Б.Хмельницького, 28, с. Деражне, Костопільський район, Рівненська область.
Судом встановлено, що 11.03.2018 року позивачем було направлено ОСОБА_1 лист-пренезію, згідно якого позивач пред'явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано.
Згідно із статтею 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спдкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язаннями у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов'язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов'язанням.
Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержанного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Виходячи з наведенного, при вирішенні спору про стягнення із спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов'язані із з'ясуванням вартості отриманого останніми майна та визначення колу спадкоємців.
Згідно п.32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», з урахуванням положень ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.
На підтвердження позовних вимог, позивачем було надано лише копії паспортів позичальника та відповідача, з яких вбачається, що останні були зареєстровані за однією адресою проживання, а саме вул. Б.Хмельницького, 28, с. Деражне, Костопільський район, Рівненська область.
З листа ОСОБА_5 районної державної нотаріальної контори № 555/01-16 від 03.05.2018 встановлено, що, щодо майна померлого 13 липня 2016 року, ОСОБА_2, ОСОБА_5 районною ДНК заведена спадкова справа № 189/2016 від 23.12.2016 на підставі претензії ПАТ КБ «Приватбанк».
Спадкоємці ОСОБА_2 до нотаріальної контори з будь-якими заявами, станом на 03.05.2018 року, не зверталися.
Коло спадкоємців, а також склад спадкового майна не відомий (а.с.75).
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно до чч.1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Враховуючи вимоги ч. 5 ст. 12 ЦПК України в ухвалі про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті від 21.06.2018 року, яка була направлена і отримана сторонами, судом було роз'яснено, що при вирішенню спору про стягнення із спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов'язані із наявністю у спадкодавця майна, з'ясуванням вартості отриманого спадкоємцями майна, та коло осіб, які постійно проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини та є його спадкоємцями та розяснено сторонам про можливість заявлення ними клопотань про витребування доказів, для з'ясування вищезазначених обставин, до початку розгляду справи по суті.
ПАТ КБ «ПриватБанк», предявляючи позов про стягнення боргу з ОСОБА_1, не надав суду жодних доказів, відомостей щодо складу спадкового майна, його вартості або оцінки, з клопотаннями про витребування вказаних доказів не звертався.
Оскільки позивачем, не було надано документальних підтверджень щодо наявності спадкового майна, одержаного у спадщину, та його вартість, то у суду відсутні законні підстави ухвалити рішення про задоволення позову.
Таким чином, суд вважає необхідним в задоволенні позовних вимог відмовити.
У звязку з цим та згідно ст. 141 ЦПК України не підлягають й стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати.
На підставі викладеного та керуючись ст. 1054, 1216, 1218, 1268, 1282 ЦК України, 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд
У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Костопільським районний судом за письмовою заявою відповідача, шляхом подачі заяви про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущенного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, 0.

Відповідач: ОСОБА_6, 35053, Рівненська область, Костопільський район, с. Деражне, вул. Б.Хмельницького, 28.

Повний текст рішення складено 17 вересня 2018 року.

СуддяОСОБА_7