Справа № 302/409/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 вересня 2018 року м. Ужгород

апеляційний суд Закарпатської області у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кондора Р.Ю., Джуга С.Д.

з участю секретаря судового засідання: Пилип Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Міжгірського районного суду, ухваленого 25 травня 2018 року головуючим суддею Цімбота В.І. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дітей та дружини, -

встановив:

11.04.2018 року ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дітей та дружину, який мотивує тим, що 14.07.2012 року вона уклала шлюб з ОСОБА_3 від якого у них народилося двоє дітей: донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які знаходяться на її повному утриманні та вихованні. Відповідач не проживає разом з нею та дітьми і не надає матеріальної допомоги на утримання дітей та її, а отримуваної соціальної допомоги не вистачає для належного утримання дітей.

Враховуючи те, що відповідач не має постійного місця роботи, не отримує регулярну заробітну плату, але виїздить за межі країни на сезонні роботи, тому позивач просила суд стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі по 1400 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття та аліменти на її користь в розмірі 1000 грн. до досягнення дитиною трьох років.

Рішенням Міжгірського районного суду від 25.05.2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі по 1000 грн. на кожну дитину, щомісячно до їх повноліття, починаючи з 11.04.2018 року. У решті вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення її позову в повному обсязі. В обґрунтування скарги посилається на те, що судом не враховано всіх обставин, які мають значення по справі. Вважає, що розмір аліментів визначений судом є явно недостатнім для утримання дітей. Незрозуміло з яких мотивів суд відмовив у стягненні аліментів на її утримання. Наведене є підставою для задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення адвоката Кривка П.П. та перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції зробив висновок про те, що позивачка не довела у ході судового розгляду, що відповідач може по 1400,00 грн. сплачувати аліментів на кожну дитину. Та ще й сплачувати по 1000,00 грн. щомісяця аліментів на позивачку.

Однак з таким висновком суду першої інстанції у частині стягнення аліментів на утримання дружини не може погодитись колегія суддів, виходячи з наступного.

Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

А згідно з ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Встановлено, що сторони є батьками двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 (10, 11).

Неповнолітні діти проживають разом з матір'ю ОСОБА_2 та перебувають на її утриманні, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Голятинської сільської ради №244 від 22.03.2018 р. та актами обстеження матеріально-побутових умов від 22.03.2018 р. та 26.03.2018р. (а.с.12, 15, 16).

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України).

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1 стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Суд першої інстанції встановив, що оскільки відповідач є молодою особою працездатного віку, його доход є нерегульованим та на утриманні в нього ніхто не перебуває, а також зважаючи на встановлений законодавством прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, виходячи з вимог розумності та справедливості, вірно визначив розмір аліментів станом на 22.05.2017 року в твердій грошовій сумі у розмірі по 1000 грн. на кожну дитину.

Доводи апелянта про те, що суд не встановив всіх обставин, які мають значення по справі на думку суду не заслуговують на увагу, позаяк її твердження про отримання відповідачем великих доходів на сезонних заробітках нічим не доведено. Та обставина, що відповідач не заперечує факту періодичного виїзду на сезонні роботи не свідчить про отримання ним значних доходів.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для зміни рішення в частині стягнення аліментів на дітей.

З приводу відмови у задоволенні вимоги про стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трирічного віку, апеляційний суд зазначає наступне.

У відповідності до ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Із вказаної норми слідує, що дружина має право на утримання від чоловіка за умови, що останній може надавати матеріальну допомогу. Наявність у чоловіка можливості сплачувати такі аліменти, є обов'язковою умовою для їх стягнення.

Загальновідомою обставиною є той факт, що розмір доходу громадян, які перебувають на заробітках за кордоном є значно вищим за середній заробіток по Закарпатській області, а тим більше по Міжгірському району.

Беззаперечною є і та обставина, що відповідач постійно перебуває на заробітках за межами країни, що не заперечив і сам відповідач. Маючи відповідні заробітки (доходи) відповідач приховує такі від позивачки, що безумовно не дає можливість останній визначитись з реальним розміром аліментів. А тому, вимушена просити суд стягувати з відповідача мінімальні аліменти, що ущемляє її право на достатнє матеріальне забезпечення під час перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Оскільки, позбавлена реальної можливості за такої ситуації особисто забезпечувати себе матеріально.

За наведених обставин, відповідач має можливість сплачувати також й аліменти у розмірі 800,00 грн. на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, оскільки не довів у ході судового розгляду, що його майновий стан перешкоджає йому цього зробити.

Отже, зазначена позовна вимога, також підлягає частковому задоволенню.

Оскільки, доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове задоволення то рішення суду першої інстанції у частині відмови у стягненні аліментів на утримання аліментів на дружину, відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення цієї позовної вимоги.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати у розмірі 1057,20 гривень судового збору за перегляд справи у суді апеляційної інстанції.

Виходячи з наведеного та керуючись приписами статей 141, 367, 374, 376, 381, 382 і 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Міжгірського районного суду від 25 травня 2018 року в частині відмови у стягненні аліментів на утримання дружини скасувати, та позовну вимогу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дружини у розмірі 800,00 гривень, щомісяця до досягнення дитиною трьох років.

У решті позовної вимоги, відмовити.

Рішення суду першої інстанції в іншій частині вимог, залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати у розмірі 1057,20 гривень судового збору за перегляд справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 вересня 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді