Справа № 125/1146/17
Провадження № 22-ц/772/1250/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Хитрук В. М.
Доповідач:Медяний В. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2018 рокуСправа № 125/1146/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів:

головуючого Медяного В.М.,

суддів: Матківської М.В., Берегового О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Сніжко О.А.,

учасники справи:

позивач-відповідач - ОСОБА_3,

відповідач-позивач - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Барського районного суду Вінницької області від 16 січня 2018 року, ухвалене у приміщенні Барського районного суду Вінницької області о 10:35 (головуючий суддя Хитрук В.М.), дата складення повного судового рішення невідома,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про оспорювання батьківства,

встановив:

Відповідно до абз. 3 п. 3 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно п.8 ч.1 розділу XIII «Перехідних положень» ЦПК України передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Вінницької області.

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів.

Позовні вимоги мотивувала тим, що перебувала з відповідачем у шлюбі, який згодом 10 червня 2008 року було розірвано.

05 вересня 2006 року у них народилася донька ОСОБА_5, яка проживає з нею і знаходиться на її повному утриманні.

З відповідачем вона не проживає, але матеріальної допомоги на утримання дитини він не надає, тому позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частки зі всіх видів її доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду i до досягнення дитиною повноліття.

У липні 2017 року ОСОБА_4 звернувся в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про оспорювання батьківства.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що він не є батьком дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, просив виключити відомості про його батьківство з актового запису № 56 про її народження та зобов'язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни в актовий запис про її народження та видати нове свідоцтво про народження на ім'я ОСОБА_5.

17 листопада 2017 року ОСОБА_4 подано до суду заяву про залишення його зустрічної позовної заяви без розгляду.

Ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 06 грудня 2017 року позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про оспорювання батьківства залишено без розгляду.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 16 січня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку та доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи їх стягнення з 16.06.2017 до 08.07.2017.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку та доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи їх стягнення з 08.07.2017 і до досягнення дитиною повноліття.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допущено рішення до негайного виконання в частині стягнення розміру аліментів за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_4 до Державного бюджету судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) гривень 00 коп.

Не погодившись з даним рішенням, відповідач ОСОБА_4 звернувся до суду із апеляційною скаргою у якій просив оскаржуване рішення змінити в частині розміру стягнення аліментів з 1/4 частини всіх видів заробітку та доходів, встановивши його в розмірі 1/8 частин всіх видів заробітку та доходів щомісячно, а в іншій частині рішення залишити без змін. Апеляційна скарга мотивована тим, що дане рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суд належним чином не дослідив його доводів та не прийняв до уваги наданих ним доказів про те, що задоволенням позовних вимог у вказаному позивачем розмірі порушені права його трьох малолітніх дітей від другого шлюбу та інтереси дружини ОСОБА_7, яка не працює і перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, що потягне за собою необхідність звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на цих трьох дітей та подальше звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів стягнутих на користь ОСОБА_3, при цьому кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати 20 відсотків, а в окремо передбачених випадках - 50 відсотків заробітної плати, яка належить виплаті працівникові.

У направленій до суду заяві від 06.06.2018 року відповідач ОСОБА_4 просив розглянути справу у його відсутність.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_3 не визнає апеляційну скаргу, заперечує проти її задоволення, просила залишити її без задоволення, а рішення без змін. Зазначає про те, що посилання відповідача на підстави для зміни оскаржуваного рішення є надуманими, оскільки він не надав доказів свого матеріального стану, зокрема, довідок про заробітну плату та розмір пенсії, яку він отримує, посвідчення осіб на пільги передбачені законодавством для багатодітних сімей, про те, що його дружина знаходиться у відпустці по догляду за дитиною.

У судове засідання сторони у справі не з'явилися, тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України справа розглянута у їх відсутність

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до статей 12, 76, 81 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилася очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, суд апеляційної інстанції переглядає справу в повному обсязі.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Апеляційний суд переконаний, що таким вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає не повністю, оскільки в оскаржуваній частині не повністю ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності, висновки суду, викладені у рішенні в оскаржуваній частині не повністю відповідають обставинам справи, судом не правильно застосовані в цій частині норми матеріального, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Разом з тим, згідно вимог ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом установлено, що сторони у справі ОСОБА_3і. і ОСОБА_4 є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про її народження.

Шлюб між сторонами розірвано 10.06.2008 року.

Згідно довідки Балківської сільської ради № 887 від 01.06.2017 року неповнолітня дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебуває на утриманні матері ОСОБА_3

Повністю задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у судовому засіданні було встановлено, що відповідач не надає у добровільному порядку коштів на утримання дитини та між сторонами відсутня домовленість про сплату аліментів, тому суд дійшов висновку про задоволення позову.

Місцевий суд вважає, що факт перебування у нього на утриманні інших дітей, відповідач у судовому засіданні не довів, відповідних доказів не надав.

При цьому, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, судом першої інстанції враховано задовільний стан здоров'я дитини та платника аліментів, наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, відсутність непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей, а тому дійшов висновку, що аліменти слід визначити у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи їх стягнення з дня звернення позивача до суду з цим позовом і до досягнення дитиною повноліття.

Також місцевий суд дійшов висновку про те, що з 16.06.2017 до 08.07.2017 розмір аліментів слід визначити у розмірі, що не менший 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а з 08.07.2017 до досягнення дитиною повноліття - не менше 50%, оскільки з 08.07.2017 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів", відповідно до якого мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України). Оскільки відповідно до положень Конституції України закони не мають зворотної дії в часі, то вказане обмеження мінімального розміру аліментів слід застосовувати з 08.07.2017.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: 1) стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць, а тому місцевий суд з цих підстав також дійшов висновку про допущення рішення суду до негайного виконання.

Проте, апеляційний суд не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції, оскільки доводи апеляційної скарги дають підстави вважати, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а тому висновки викладенні у рішенні суду не відповідають обставинам справи і відповідно неправильно застосовані норми матеріального права, що регулюють дані спірні правовідносини.

Місцевий суд правильно зазначив, що відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Згідно ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Переглядаючи оскаржуване рішення, апеляційний суд вважає обґрунтованими та переконливими доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_4 про те, суд першої інстанції належним чином не дослідив доводів ОСОБА_4 та не прийняв до уваги наданих ним доказів про те, що задоволенням позовних вимог у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку та доходів будуть безумовно порушені права його трьох малолітніх дітей від другого шлюбу: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 р.н, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5 р.н.(а.с.72- 74, 96 99-103) та інтереси дружини ОСОБА_7, яка не працює і перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, що потягне за собою необхідність звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на цих трьох дітей та подальше звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів стягнутих на користь ОСОБА_3 Також доречними є доводи апеляційної скарги про те, що при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати 20 відсотків, а в окремо передбачених випадках - 50 відсотків заробітної плати, яка належить виплаті працівникові. Також, як вбачається з матеріалів справи згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_4 має третю групу інвалідності, загальне захворювання, протипоказана праця з фізичним навантаженням ( а.с.100).

Апеляційний суд не погоджується з викладеними позивачем ОСОБА_3 у відзиві обґрунтуваннями заперечень на апеляційну скаргу, оскільки вони є голослівними, належними доказами не підтверджуються на не спростовують доводів апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині розміру стягнення аліментів з 1/4 частини всіх видів заробітку та доходів, встановивши його в розмірі 1/8 частин всіх видів заробітку та доходів щомісячно. Оскільки в іншій частині рішення місцевого суду не оскаржується, тому в іншій частині його слід залишити без змін.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно вимог п.п. 1,3,4 ч. 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись нормами статей 17, 141, 352, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 16 січня 2018 року у частині визначення розміру стягуваних аліментів змінити, зменшивши визначені цим рішення аліменти з 1/4 частки до 1/8 частки.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий : /підпис/ В.М. Медяний

Судді : /підпис/ М.В. Матківська

/підпис/ О.Ю. Береговий

Згідно з оригіналом: