АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/1465/17 22-ц/774/1117/К/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2018 року м. Кривий Ріг

справа № 214/1465/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянув у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 30 червня 2017 року, яке постановлено суддею Прасоловим В.М. у м. Кривому Розі, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2017 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в обґрунтування якого вказала, що 25 січня 1980 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб, в період якого в них народилися двоє синів. Рішенням від 25 травня 2015 року Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано, проте ОСОБА_1 його оскаржила в апеляційній інстанції, 7 липня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області залишив рішення першої інстанції без змін. Під час шлюбу з відповідачем, ними було придбано автомобіль марки «ВАЗ-21051», 1982 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2,двигун № НОМЕР_3, загальною вартістю 20000,00 гривень.

Уточнивши позовні вимоги, просила суд визнати, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю її та відповідача, стягнути стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію за належну їй 1/2 частину у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки «ВАЗ-21051», 1982 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2,двигун № НОМЕР_3 в сумі 10000,00 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 30 червня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано автомобіль марки «ВАЗ-21051», двигун №6016451, кузов №202742, реєстраційний номер НОМЕР_1, 1982 року випуску спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль моделі «ВАЗ-21051», 1982 року випуску, двигун №6016451, кузов №202742, реєстраційний номер НОМЕР_1 - в сумі 10000 грн. 00 коп.

Стягнуто на користь держави судовий збір з відповідача ОСОБА_2 в сумі 640 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд дійшов помилкового висновку про поділ автомобіля, визнавши його спільною сумісною власністю подружжя, не врахувавши, що документи, які підтверджують придбання автомобілю під час шлюбу у відповідача відсутні, також судом не досліджений спосіб набуття права власності на автомобіль. Крім того, вартість автомобіля нічим не підтверджена, на момент винесення рішення автомобіль був проданий іншій особі.

В відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу суду апеляційної інстанції 12.06.2018 року, позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на її думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення. Посилання відповідача на відсутність у нього документів на автомобіль, та на те, що він був придбаний у шлюбі, зазначає, що вони уклали шлюб у 1980 році, автомобіль придбали у 1986 році.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_4.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_4.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягаєчастковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що між позивачем та відповідачем 25 січня 1980 року було зареєстровано шлюб (а.с. 2).

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 25 травня 2015 року шлюб розірвано, дане рішення набрало законної сили 7 липня 2015 року. (а.с.3,4)

Під час шлюбу подружжям у 1986 році був придбаний автомобіль марки «ВАЗ-21051», 1982 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2, двигун № НОМЕР_3, який зареєстрований 28 серпня 1986 році за відповідачем (а.с. 27)

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя й підлягає поділу між ними в рівних частках, а частка позивача підлягає компенсації за правилами ст.364 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя й підлягає поділу між ними в рівних частках, проте не може погодитись із загальною вартістю авто та розміром грошового відшкодування вартості 1/2 частини спірного автомобіля, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до Конституції України засади регулювання шлюбу і сім'ї визначаються виключно законами України; шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї (ч.1 ст. 51, п.6 ч.1 ст. 92)

У статті 3 СК України встановлено, що сім'я створюється на підставі шлюбу та на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, серед яких визначено проживання жінки та чоловіка однією сім'єю.

Рівність прав і обов'язків у шлюбі та сім'ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями СК України та ЦК України.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК).

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1ст. 61 СК).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Сімейного Кодексу України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Стаття 60 СК України презюмує виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу.

Перелік майна, яке є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, визначено статтею 57 СК України. Зокрема, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя, тощо.

Верховний Суд України в п.п.23, 24 Постанови Пленуму від 21.12.2007 р. № 1 «Про практику застосування судами законодавства про розгляді справ право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснив, що при вирішенні спорів між подружжям про майно необхідно з'ясувати джерело і час його придбання, а також роз'яснив, що не належить до спільної сумісної власності майно набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, в редакції 2004 року, чинній на момент ухвалення рішення, та ст. 12 ЦПК України, в редакції 2017 року, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, з 25 січня 1980 року по 07 липня 2015 року позивач та відповідач по справі перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 2,3,4).

За час шлюбу на ім'я відповідача ОСОБА_2 було придбано автомобіль марки «ВАЗ-21051», 1982 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2, двигун № НОМЕР_3, який зареєстрований 28 серпня 1986 році за відповідачам (а.с.27)

Таким чином, на момент придбання автомобілю «ВАЗ-21051», сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, а тому цей автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, визначений у ст. 60 СК України, тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що спірний автомобіль має бути визнаний спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено між ними або шлюбним Договором.

Згідно зі ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Положеннями ч.2 ст.183 ЦК України визначено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, придбане подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України, у разі виділу частки із, майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними.

Згідно положень п.25 постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК України, щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється з урахуванням положення, встановленого ч.2 ст.372 ЦК України щодо рівності часток кожного із співвласників у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ч.3 ст.370 ЦК України, виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Як вбачається із матеріалів справи, спірний автомобіль марки «ВАЗ-21051», 1982 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2, двигун № НОМЕР_3, який зареєстрований 28 серпня 1986 році за відповідачам був придбаний під час шлюбу, проте письмових доказів, щодо вартості його, матеріали справи не містять.

Визначаючи суму компенсації з боку відповідача на користь позивача, суд першої інстанції керувався поясненнями позивача стосовно вартості спірного майна, однак колегія суддів не може погодитись з даним висновком суду з тих підстав, що оскільки спірний автомобіль був придбаний під час перебування сторонами в шлюбі, є спільною сумісною власністю, тому частки майна є рівними, проте за відсутності інформації щодо вартості автомобіля визначити розмір грошової компенсації, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача неможливо.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги представника відповідача та скасування в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації в сумі 10000,00 гривень та постановити в цій частині нове рішення про відмову в задоволені вказаних позовних вимог та зміні в задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільної сумісної власністю, доповнивши після слів: «Визнати автомобіль марки «ВАЗ-21051», двигун №6016451, кузов №202742, реєстраційний номер НОМЕР_1, 1982 року випуску, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2.» текстом наступного змісту : визнати, що частки автомобіля «ВАЗ-21051», двигун №6016451, кузов №202742, реєстраційний номер НОМЕР_1, 1982 року випуску є рівними та становлять по ? частині.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, ст. ст. 381-384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 17 квітня 2018 року скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в сумі 10000,00 гривень та постановити в цій частині нове рішення про відмову в задоволені вказаних позовних вимог.

Змінити рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільної сумісної власністю, доповнивши після слів: «Визнати автомобіль марки «ВАЗ-21051», двигун №6016451, кузов №202742, реєстраційний номер НОМЕР_1, 1982 року випуску, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2.» текстом наступного змісту : визнати, що частки автомобіля «ВАЗ-21051», двигун №6016451, кузов №202742, реєстраційний номер НОМЕР_1, 1982 року випуску є рівними та становлять по ? частині за кожним.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 червня 2018 року.

Головуючий:

Судді: