Постанова

Іменем України

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 756/1434/15-ц

провадження № 61-22844св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування»,

представник позивача - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

представник відповідача - ОСОБА_3,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року у складі судді Рейнарт І. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2015 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» (далі - ПрАТ «СК «АХА Страхування») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» (далі - ПрАТ «СК «ТАС»), ОСОБА_4, про стягнення виплаченого страхового відшкодування.

Позовна заява мотивована тим, що 01 вересня 2012 року на перехресті бульв. Перова і вул. Кибальчича у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля BMW 520, номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, і автомобіля KIA Cerato, номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 листопада 2012 року ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди і притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 124 КУпАП.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 01 вересня 2012 року, автомобіль KIA Cerato, номерний знак НОМЕР_2, отримав механічні пошкодження, чим його власнику ОСОБА_2 завдано матеріальні збитки.

Оскільки між ОСОБА_2 і ПрАТ «СК «АХА Страхування» було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу, а саме - автомобіля KIA Cerato, номерний знак НОМЕР_2, страховик виплатив страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 9 709,70 грн.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля BMW 520, номерний знак НОМЕР_1, була застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС», тому 27 червня 2013 року ПрАТ «СК «АХА Страхування» звернулося до ПрАТ «СГ «ТАС» з вимогою про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у порядку регресу. Листом від 01 серпня 2013 року ПрАТ «СГ «ТАС» повідомило ПрАТ «СК «АХА Страхування» про виплату ОСОБА_2 страхового відшкодування у розмірі 46 716,72 грн.

Вказане свідчить, що ОСОБА_2 отримав подвійне страхове відшкодування, що є порушенням умов договору страхування.

На підставі вказаного, ПрАТ «СК «АХА Страхування» просило суд стягнути з ОСОБА_2 виплачене страхове відшкодування у розмірі 9 709,70 грн.

Заперечуючи проти задоволення позову ПрАТ «СК «АХА Страхування», у березні 2015 року ОСОБА_2 пред'явив зустрічний позов до генерального директора товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» (далі - ТОВ «Українська боргова компанія») ОСОБА_1, ПрАТ «СК «АХА Страхування», ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, визнання дій експерта неправомірними.

Зустрічну позовну заяву мотивовано тим, що під час розрахунку страхового відшкодування генеральним директором ТОВ «Українська боргова компанія» ОСОБА_1, представниками ПрАТ «СК «АХА Страхування» та ОСОБА_5, який зробив неправомірний висновок щодо вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля KIA Cerato, номерний знак НОМЕР_2, порушено його права шляхом завищення вартості відновлювального ремонту належного йому на праві власності транспортного засобу, чим йому було спричинено моральних страждань.

На підставі вказаного, ОСОБА_2 просив суд стягнути солідарно з генерального директора ТОВ «Українська боргова компанія» ОСОБА_1 і ПрАТ «СК «АХА Страхування» на його користь 20 000,00 грн на відшкодування завданої моральної шкоди; стягнути з ОСОБА_5 на його користь 10 000,00 грн на відшкодування завданої моральної шкоди; надати правову оцінку неправомірним діям експерта ОСОБА_5 під час здійснення ним оціночної (експертної) діяльності, витребувати висновки у експерта ОСОБА_5, зроблені ним для ПрАТ «СК «АХА Страхування», та направити їх на рецензію до Міністерства юстиції України; позбавити експерта ОСОБА_5 сертифікату суб'єкта оціночної діяльності за неодноразове грубе порушення нормативно-правових актів з оцінки майна; позбавити експерта ОСОБА_5 кваліфікаційного свідоцтва судового експерта-автотоварознавця за систематичні порушення нормативно-правових актів з оцінки майна.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року у складі судді Великохацької В. В. позов ПрАТ «СК «АХА Страхування» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПрАТ «СК «АХА Страхування» суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 9 709,70 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПрАТ «СК «АХА Страхування» судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 850,40 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 у порушення умов договору страхування безпідставно отримав страхове відшкодування, що перевищує ліміт завданої йому шкоди, при цьому не повідомив страховика про отримання коштів від іншого страховика ПрАТ «СК «ТАС», тому безпідставно отримані кошти на підставі статті 1212 ЦК України підлягають поверненню.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року у справі за позовом ПрАТ «СК «АХА Страхування» до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ПрАТ «СГ «ТАС», ОСОБА_4, про стягнення виплаченого страхового відшкодування та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до генерального директора ТОВ «Українська боргова компанія» ОСОБА_1, ПрАТ «СК «АХА Страхування», ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, визнання дій експерта неправомірними визнано неподаною і повернуто заявникові.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що заявник у визначений судом строк недоліки апеляційної скарги щодо сплати судового збору не усунув, тому відповідно до частини другої статті 297 та статті 121 ЦПК України 2004 року його скаргу необхідно визнати неподаною і повернути заявникові.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу апеляційного скасувати і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд безпідставно визнав неподаною і повернув його скаргу у зв'язку з несплатою судового збору у визначеному судом розмірі, оскільки при поданні апеляційної скарги ним було сплачено судовий збір у розмірі, встановленому Законом України «Про судовий збір». А вимога суду про необхідність сплати судового збору за кожну вимогу немайнового характеру є безпідставною і такою, що не ґрунтується на вимогах закону. Крім того, суд не мав права враховувати роз'яснення, викладені у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», оскільки ця постанова не є нормативно-правовим актом та суперечить положенням Закону України «Про судовий збір» і Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відзив на касаційну скаргу учасниками справи не подано.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У частині третій статті 400 ЦПК України визначено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Судом установлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року позов ПрАТ «СК «АХА Страхування» задоволено, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

Частиною другою статті 297 ЦПК України 2004 року встановлено, що до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору, застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 297, статті 121 ЦПК України 2004 року суддя, встановивши, що апеляційну скаргу подано без додержання вимог статей 119 і 120 цього Кодексу або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, про що повідомляє заявника і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання ухвали. Якщо заявник відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає її вимоги, апеляційна скарга вважається неподаною і повертається заявникові.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання ухвали.

Підставами залишення апеляційної скарги без руху зазначено несплату судового збору у розмірі 1 339,80 грн та недотримання вимог пункту 3 частини другої статті 295 ЦПК України 2004 року, а саме апеляційна скарга не містила відомостей щодо третіх осіб, які беруть участи у справ, їх місцепроживання (місцезнаходження). Крім того, не додано копії скарги відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

На виконання вимог ухвали Апеляційного суду м. Києва від 02 грудня 2016 року ОСОБА_2 надав апеляційну скаргу із зазначенням у ній усіх осіб, які беруть участь у справі, та оригінал квитанції про сплату судового збору у розмірі 511,56 грн.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 визнано неподаною і повернено особі, яка її подала.

Апеляційний суд зазначив, що вказані в ухвалі суду недоліки апеляційної скарги заявником усунуто частково, оскільки не сплачено судовий збір у розмірі, визначено в ухвалі суду про залишення апеляційної скарги без руху.

Колегія суддів вважає, що ухвала апеляційного суду про повернення апеляційної скарги ОСОБА_2 є законною і обґрунтованою, тому підстав для її скасування немає.

Так, частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов'язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року Європейський суд з прав людини вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов'язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред'явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів.

Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року).

Підпунктом 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що розмір судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду становить 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно з пунктами 2, 6 частини шостої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» пленум вищого спеціалізованого суду узагальнює з метою забезпечення однакового застосування норм права при вирішенні справ відповідної судової юрисдикції практику застосування матеріального і процесуального закону та за результатами узагальнення судової практики дає роз'яснення рекомендаційного характеру з питань застосування спеціалізованими судами законодавства при вирішенні справ відповідної судової юрисдикції.

Вказане свідчить, що за наслідками узагальнення судової практики, пленум вищого спеціалізованого суду міг давати роз'яснення з питань застосування судами законодавства.

Так, у пункті 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що у разі якщо в апеляційному або в касаційному порядку оскаржується судове рішення, яке прийнято за наслідками розгляду первісного і зустрічного позовів, то якщо заявник не згоден із таким рішенням у частині розгляду вимог за обома зазначеними позовами, судовий збір має сплачуватися ним так само з урахуванням результатів розгляду як первісного, так і зустрічного позовів.

Встановивши, що ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції оскаржується у повному обсязі, апеляційний обґрунтовано вважав, що судовий збір за подання апеляційної скарги на це рішення підлягає сплаті з урахуванням вимог як первісного, так і зустрічного позовів.

При цьому, визначальним є не те, що таке роз'яснення міститься в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а те, що ухвала апеляційного суду відповідає вимогам закону.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Законом України від 22 травня 2015 року № 454-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», який набрав чинності 01 вересня 2015 року, частину третю статті шостої Закону України «Про судовий збір» доповнено новим абзацом такого змісту: «У разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру».

У пункті 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судом роз'яснено: якщо у позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою).

Таким чином, встановивши, що у зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 об'єднано декілька вимог немайнового характеру, апеляційний суд обґрунтовано вважав, що судовий збір повинен бути сплачений за кожну вимогу немайнового характеру.

Отже, розмір судового збору, який підлягав сплаті ОСОБА_2 за подання апеляційної скарги, судом було визначено правильно, однак ОСОБА_2 своїм правом щодо усунення недоліків апеляційної скарги (сплати судового збору) або подання доказів на підтвердження підстав для звільнення від сплати судового збору не скористався, тому апеляційний суд обґрунтовано, відповідно до положень статей 121, 297 ЦПК України 2004 року, визнав цю скаргу неподаною і повернув її заявникові.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 121 ЦПК України 2004 року повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Аналогічні положення містяться й у частині сьомій статті 185 ЦПК України.

Таким чином, доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають.

Відповідно до частини 1 статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник О. В. Білоконь Б. І. Гулько Є. В. Синельников Ю. В. Черняк