справа №619/2229/17
провадження №2/619/91/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 вересня 2018 р. Дергачівський районний суд Харківської області у складі:
головуючого-судді Калмикової Л.К.
за участю секретаря судового засідання- Кравченко К.В.,
позивача- Кадигроба О.В.,
представника відповідача- Соляник О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дергачі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на нерухоме майно,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на нерухоме майно.
В обгрунтування позовних вимог зазначив, що перебував із відповідачкою у зареєстрованому шлюбі з 22.12.1987 року по 08 жовтня 2005р. Відповідачка отримала у спадок домоволодіння, який позивач відремонтував. Також ним у зазначеному домоволодінні побудовано новий житловий будинок, побудовані усі господарські споруди. Вони з відповідачкою вирішили фіктивно розлучитися та ввести будинок в експлуатацію на її імя. На підставі договору міни від 04.02.2006 р. вказане домоволодіння обміняне на спірну квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Позивач зазначив, що ним за власні кошти було зроблено ремонт, він в цій квартирі зареєстрований та проживав разом із відповідачкою до червня 2008 року. В червні 2008р. відповідачка перестала впускати його у квартиру.
У звязку з викладеним позивач просить встановити факт його спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 в період з 08 жовтня 2005 року по жовтень 2007 року, визнати за ним право власності на ? частину квартири №26 по вул. Дзержинського будинку№ 2 в с.Подвірки Дергачівського району Харківської області.
В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні.
Представник відповідача ОСОБА_3, яка діяла на підставі договору про надання правової допомоги адвокатом від 28.08.2017 р., в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Зазначила, що розірвання шлюбу із позивачем не було фіктивним. Після розірвання шлюбу позивача та відповідачку не повязувало ні ведення спільного господарства, ні спільний бюджет, вони не були повязані спільним побутом, не було спільних прав та обовязків. Той факт, що відповідачка прописала позивача у своїй квартирі, не доводить факту наявності між ними сімейних відносин, оскільки вона його прописала через жалість.
Також відповідачка зазначила, що позивач в її квартирі не проживав, комунальні послуги не сплачував, ніяких ремонтних робіт не проводив.
Також в судовому засіданні представником ОСОБА_2 ОСОБА_3 подано заяву про застосування строків позовної давності, у якій просить суд відмовити позивачу у позові на підставі пропуску строків позовної давності.
Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наступне.
15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.
Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, як в даному випадку, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до ч.ч.3,4 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обовязки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.
В свою чергу, відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження. Враховуючи положення ст.ст.19 ЦПК України, суд вважає, що справа повинна бути розглянута за правилами загального позовного провадження.
Суд, дослідивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
08.10.2005р. між ОСОБА_1 та відповідачкою у справі - ОСОБА_4 розірвано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серія I-ВЛ №010688
04.02.2006р. на підставі договору міни, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу ОСОБА_5 04.02.2006р., у ОСОБА_4 виникло право приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2.
7 березня 2008 року укладено шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія 1-ВЛ №090486.
Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 13 серпня 2013р. у справі №619/1552/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину квартири та про вселення та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, яка втратила право користування жилим приміщенням, постановлено визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_3, вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_3.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 12 червня 2014р. у справі №619/1552/13-ц рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 13 серпня 2013р. скасоване в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на ? частину квартири, у задоволенні цих вимог відмовлено. В решті рішення суду залишено без змін.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 27 липня 2016р. у справі №2010/2-1672/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та вселення визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири №26, що розташована за адресою: Харківська область, Дергачівський район, с.Подвірки, вул.Курязька (колишня Дзержинського) буд.№2. Вселено ОСОБА_1 в квартиру №26, що розташована за адресою: Харківська область, Дергачівський район, с.Подвірки, вул.Курязька (колишня Дзержинського) буд.№2.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 05 жовтня 2016р. по справі №№2010/2-1672/11 рішення Дергачівського районного суду від 27 липня 2016р. скасоване та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та вселення відмовлено.

Позивач не надав суду доказів, які б підтвердили факт його проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу із відповідачкою в період з 08 жовтня 2005р. по жовтень 2007 року. Не надано доказів ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Посилання позивача на те, що докази спільного проживання із відповідачкою надані ним при розгляді іншої справи №2010/2-1672/11, не підтверджені, оскільки в рішенні Апеляційного суду Харківської області від 05 жовтня 2016р. у справі №№2010/2-1672/11 судом апеляційної інстанції після дослідження всіх матеріалів справи зроблено висновок: «Позивачем не було надано допустимих та належних доказів, які б підтверджували факт сумісного проживання сторін після розірвання шлюбу» (абзац 2 сторінка 6 рішення суду).

Таким чином, позивачем в обґрунтування позовних вимог не надано суду належних, допустимих та достовірних доказів.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Недоведенність факту спільного проживання виключає задоволення вимог про визнання права власності на нерухоме майно, оскільки ці вимоги грунтуються на ст.ст.70,74, 60 СК України.

Враховуючи викладене, суд вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню по суті, у з'язку з чим заява про застосування строків позовної давності не задовольняється.

Судові витрати понесені позивачем покладаються на нього, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, оскільки рішення ухвалюється не на його користь.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258 - 259, ст.263-265, ст.268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на нерухоме майно - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.п.15.5 п.15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Дергачівський районним суд Харківської області.

Учасники справи:

ОСОБА_1, ІК НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_2, ІК НОМЕР_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Повний текст рішення виготовлено 21.09.2018.

Суддя Л. К. Калмикова