Постанова

Іменем України

30 травня 2018 року

м. Київ

справа № 607/8632/16-ц

провадження № 61-21515св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Мартєва С. Ю.,

учасники справи:

позивач - Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області,

представник позивача - начальник об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області Глух Т. Г.,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу представника Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області- Глух Т. Г., на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 вересня 2016 року в складі судді Братасюка В. М. та ухвалуапеляційного суду Тернопільської області від 26 січня 2017 року в складі суддів: Костіва О. З., Кузьми Р. М., Хоми М. В.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (далі - Цивільний процесуальний кодекс України), у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В серпні 2016 року Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (далі - Тернопільське ОУПФУ Тернопільської області) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення безпідставно набутого майна.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що у 2012 році, при переході відповідачем на інший вид пенсії (за віком), для обчислення нового розміру пенсійної виплати працівниками Пенсійного фонду було помилково застосовано показник середньої заробітної плати в Україні і враховано середній заробіток за 2011 рік замість 2007 року, що призвело до переплати відповідачу за період з 19 січня 2012 року по 30 червня 2016 року коштів на загальну суму 65 013 грн 15 коп.

Посилаючись на те, що в добровільному порядку суму переплати відповідач повертати відмовився, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь вказану суму в судовому порядку.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 вересня 2016 року в задоволені позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внаслідок помилки працівників позивача при визначенні відповідачу нового розміру пенсії, останній за період з 19 січня 2012 року по 30 червня 2016 року, отримав 65 013 грн 15 коп. Відповідно до частини першої статті 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Указавши на недоведеність позивачем факту розрахункової помилки або недобросовісності з боку ОСОБА_5, за наслідками чого останній отримав спірну суму коштів, суд першої інстанції вважав, що позов Тернопільського ОУПФУ Тернопільської областіне підлягає задоволенню.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 26 січня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 рокудо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник Тернопільського ОУПФУ Тернопільської області- Глух Т. Г., посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов Тернопільського ОУПФУ Тернопільської області задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що, суди попередніх інстанцій, на думку скаржника, вирішили спір не вірно, обмежились вказівкою на те, що поняття «розрахункова помилка» формально не визначене та не з'ясували наявність або відсутність умов, передбачених статтею 1215 ЦК України для повернення безпідставно отриманих коштів в частині добровільності виплати позивачем спірних сум.

У березні 2017 року ОСОБА_5 подав відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що обставини справи судами попередніх інстанцій встановлені повно та відповідають фактичними обставинам, які склалися між учасниками даної справи. Указував, що ним не подавалися будь-які неправдиві відомості щодо призначення йому пенсії. Виплата спірних сум відбулася на підставі того, що працівниками позивача була невірно застосовано положення Закону України «Про обов'язкове пенсійне страхування», що не може вважатися рахунковою помилкою, що було вірно установлено судами попередніх інстанцій. У відзиві на касаційну скаргу відповідач просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити оскаржувані рішення без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.

26 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що з 2009 року ОСОБА_5 перебував на пенсії та отримував пенсію, як колишній військовий за спеціальним законом.

В січні 2012 року відповідач звернувся до УПФ України в м. Тернополі (в даний час - Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області) із заявою про призначення пенсії за віком.

Заяву позивача було задоволено й призначено пенсію за віком в розмірі 2 436 грн 33 коп. із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні при призначенні пенсії з 19 січня 2012 року з урахуванням показника середнього заробітку за 2011 рік.

Позивач стверджував, що при визначенні розміру пенсії відповідача слід було враховувати показник середнього заробітку за 2007 рік.

Внаслідок помилки працівників Пенсійного фонду України при визначенні нового розміру пенсії відповідача, за період з 19 січня 2012 року по 30 червня 2016 року, останнім, на думку позивача, без достатніх правових підстав отримано коштів в сумі 65 013 грн 15 коп.

Листом від 11 липня 2016 року відповідач повідомив позивача, що відмовляється повертати кошти в зазначеній сумі, оскільки при нарахуванні та виплаті спірної суми його винні дії відсутні.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина перша статті 1215 ЦК України).

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Аналогічний висновок зазначений у правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові у справі за № 6-91цс14 та від 02 липня 2014 року.

Згідно частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», встановлено формулу визначення заробітку для обрахунку пенсії, й до цієї формули внесено показник «Зс» - середня заробітна плата у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади у галузі статистики, економіки, соціальної політики і фінансів.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз'яснено, що до лічильних (рахункових) помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період, тощо. Не можуть вважатися ними не пов'язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно - правових актів.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що означена представником позивача можлива помилка у застосуванні працівниками пенсійного фонду показника середньої заробітної плати при визначенні розміру пенсії відповідача в 2012 році, потенційно може бути наслідком невірного застосування ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» працівниками пенсійного фонду при нарахуванні пенсійної виплати пенсіонеру, і не може свідчити про будь-які математичні рахункові помилки в обчисленнях цифрової величини.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, установивши, що помилка працівників позивача у застосуванні показника середньої заробітної плати при визначенні розміру пенсії відповідача в 2012 році, є наслідком невірного застосування Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» працівниками Пенсійного фонду при нарахуванні пенсійної виплати пенсіонеру, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову Тернопільське ОУПФУ Тернопільської областіу даній справі.

Доводи касаційної скарги щодо невірного вирішення спору судами попередніх інстанцій спростовуються матеріалами справи та обґрунтованими висновками судів першої та апеляційної інстанції щодо їх дослідження.

Безпідставними є доводи касаційної скарги про те, що суди не з'ясували наявність або відсутність умов, передбачених статтею 1215 ЦК України для повернення безпідставно отриманих коштів, а саме чи була така виплата добровільною. Звертаючись до суду із даним позовом Тернопільське ОУПФУ Тернопільської області обґрунтовували свої вимоги тим, що спірна сума надмірно виплачених коштів сплачувалася позивачем на рахунок відповідача без жодного примусу зі сторони останнього та/або третіх осіб, що свідчить про добровільність здійснення відповідних виплат позивачем та спростовує указані доводи касаційної скарги.

Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції, були предметом перегляду судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Згідно вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Згідно із частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 401, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області- Глух Т. Г., залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 вересня 2016 року та ухвалуапеляційного суду Тернопільської області від 26 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв