УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/11303/17

Провадження № 2-з/638/241/18

11.06.2018 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Подус Г.С.,

при секретарі Коваленко О.В.,

розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, треті особи: Шоста Харківська державна нотаріальна контора, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування запису про державну реєстрацію, визнання спадщини відумерлою та виселення,

встановив:

Харківська міська рада звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, треті особи: Шоста Харківська державна нотаріальна контора, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування запису про державну реєстрацію, визнання спадщини відумерлою та виселення.

Представник позивача ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони на вчинення будь-яких дій щодо відчуження квартири АДРЕСА_1.

Свою заяву представник позивача обґрунтовує тим, що невжиття заходів забезпечення позову на вказану квартиру може призвести до того, що ОСОБА_4 може передати вказану квартиру у власність іншим особам, що значною мірою утруднить виконання рішення суду у разі задоволення позовної заяви по вказаній справі, так і може затягнути розгляд справи на тривалий час.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.150 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обовязку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобовязання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову": єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі (п.1.); розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку з застосуванням відповідних заходів.

Отже, закон пов'язує забезпечення позову з неможливістю чи утрудненням виконання судового рішення.

Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 26 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Посилання представника позивача у заяві про забезпечення позову на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до того, що ОСОБА_4 може передати вказану квартиру у власність іншим особам, ґрунтується на одних лише припущеннях, а тому така підстава не є достатньою та обґрунтованою для задоволення заяви про забезпечення позову, так як висловлює лише ймовірність настання таких наслідків, і жодним чином не реальну загрозу.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову, не мотивована та не є співмірною із заявленими позовними вимогами, а тому заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.149-153 ЦПК України, суд

постановив:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, треті особи: Шоста Харківська державна нотаріальна контора, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування запису про державну реєстрацію, визнання спадщини відумерлою та виселення - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова на протязі пятнадцяти днів з моменту проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

У відповідності до п.п.15.5. ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя