Ухвала

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 323/2176/17

провадження № 61-36593ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 24 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Запорізької області від 27 березня 2018 року в справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі ? ПрАТ «СК «Арсенал Страхування») звернулося до суду з позовними вимогами про стягнення з ОСОБА_1

заборгованості у розмірі 38518,00 грн, як відшкодування заподіяних витрат,та сплачений судовий збір у розмірі 1600,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 17 грудня 2014 року між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та СП «Інтрейд» було укладено договір страхування наземного транспорту № 3024/14-Т/ЗП1, згідно якого ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов'язання компенсувати СП «Інтрейд»

будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «LEXUS», його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

24 листопада 2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «LEXUS», за кермом якого був ОСОБА_2 та вантажного фургона «MERCEDES», за кермом якого був ОСОБА_1 Згідно з постановою Оріхівського районного суду Запорізької області вказана дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення Правил дорожнього руху України водієм автомобіля «Mercedes» ? ОСОБА_1

Відповідно до звіту від 07 грудня 2015 року № 170/12 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «LEXUS» в результаті його пошкодження в дорожньо-транспортній пригоді, склала 92 059,18 грн. Проте, відповідно до рахунку-фактури від 30 листопада 2015 року № 166, наданого ФОП ОСОБА_3, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Lexus» в результаті його пошкодження в дорожньо-транспортній пригоді, склала 87 518,00 грн.

У зв'язку з викладеним та відповідно до умов договору страхування

ПрАТ «СК «Арсенал Страхування»відшкодувало СП «Інтрейд»витрати на ремонт автомобіля в сумі 87 518,00 грн. Розрахунок був здійснений на підставі рахунку-фактури від 30 листопада 2015 року №166.

Оскільки цивільно-правова відповідальність водія вантажного фургона «Mercedes» була застрахована ПрАТ «Арсенал Страхування»

(поліс № АІ8271667), ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» зобов'язані відшкодувати за даним договором 49 000,00 грн - розмір ліміту за мінусом франшизи (1 000,00 грн), передбаченої полісом. Але загальний розмір збитку, заподіяний СП «Інтрейд», складає 87 518,00 грн, які були відшкодовані позивачем за договором добровільного страхування.

17жовтня 2016 року ПрАТ «Арсенал Страхування» було надіслано на адресу ОСОБА_1 претензію про відшкодування збитків в розмірі 38 518,00 грн. ОСОБА_1 отримав дану претензію 20жовтня 2016 року, але не задовольнив її в добровільному порядку, тому ПрАТ «Арсенал Страхування» звернулося до суду та просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь

38 518,00 грн, як відшкодування заподіяних витрат та сплачений судовий збір у розмірі 1600,00 грн.

Заочним рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від

24 жовтня 2017 року позовні вимоги ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» 38 518,00 грн як відшкодування витрат, заподіяних позивачеві.

Стягнутоз ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» судовий збір у розмірі 1 600,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою апеляційного суду Запорізької області від 27 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишенобез задоволення.

Заочне рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від

24 жовтня 2017 року залишенобез змін.

07 травня 2018 року через засоби поштового зв'язку ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати заочне рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 24 жовтня

2017 року та постанову апеляційного суду Запорізької області від 27 березня 2018 року та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої, частини дев'ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 38 518,00 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 176 200,00 грн (1762,00 грн х 100). Тобто зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN,

№ 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Вказівка в резолютивній частині постанови апеляційного суду Запорізької області від 27 березня 2018 року про можливість її оскарження до Верховного Суду, не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржене судове рішення ухвалене у малозначній справі.

Було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня

2018 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, заочне рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 24 жовтня 2017 року та постанова апеляційного суду Запорізької області від 27 березня 2018 року прийняті у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 24 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Запорізької області від 27 березня 2018 року в справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило