Справа № 308/3828/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 вересня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Готри Т.Ю., Собослоя Г.Г.

при секретарі : Пилип Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 16 квітня 2018 року, яку постановлено суддею Деметрадзе Т.Р., про залишення без розгляду скарги ОСОБА_1, на постанову старшого державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Хайнас Р.М., зацікавлена особа: ОСОБА_3,-

в с т а н о в и в :

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 квітня 2018 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення процесуальних строків для звернення до суду зі скаргою відмовлено, скаргу ОСОБА_1- залишено без розгляду.

Заперечуючи ухвалу суду, ОСОБА_1 подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дану ухвалу та розглянути справу по суті. Зокрема, вказує на те, що в ухвалі суду неправильно зазначено, що заявником не додано доказів звернення до Закарпатського окружного адміністративного суду, хоча ухвалу від 27 березня 2018 р. №80/225/18 було приєднано у законному порядку та вказано у переліку додатків при зверненні до суду через канцелярію суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового до задоволення, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи орану державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст. 449 даного Кодексу скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Залишаючи подану скаргу без розгляду, суд першої інстанції вказує на те, що в обґрунтування клопотання про поновлення строку на оскарження заявником не додано доказів звернення до Закарпатського адміністративного суду зі скаргою на постанову державного виконавця, не приєднано до матеріалів справи ухвали про відмову у прийнятті скарги до розгляду та її повернення, а також не надано відомостей про час її отримання.

З таким висновком апеляційний суд погодитись не може, виходячи з наступного.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України).

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

З матеріалів справи вбачається, що 05 квітня 2018 заявник ОСОБА_1 подав скаргу до Ужгородського міськрайонного суду, в якій просив поновити йому строк на звернення до суду зі скаргою та скасувати постанови державного виконавця Ужгородського МВ ДВС №11859 від 02.03.2018 року ВП №240/4080, №11849 від 02.03.2018 року ВП №240/4080 та №11846 від 02.03.2018 року ВП 240/4080, посилаючись на те, що встановлений законом строк на оскарження ним пропущено з поважних причин, так як він оскаржив дані постанови в Закарпатський окружний адміністративний суд, який ухвалою від 27 березня 2018 року відмовив у відкритті провадження за його позовом. Дану ухвалу суду він виявив у поштовій скриньці 04.04.2018 року.

До поданої заявником скарги долучено ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 березня 2018 року (а.с.13-16).

Суддя не врахував дані обставини та помилково зазначив, що заявником не подано доказів звернення до Закарпатського окружного адміністративного суду і дійшов неправильного висновку про відмову в задоволенні клопотання про поновлення строку на звернення до суду та наявності підстав для залишення скарги без розгляду.

Відповідно до п.4 ч.1ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За вказаних обставин, ухвала Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 квітня 2018 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. В цій частині апеляційна скарга є обгрнутованою і підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статями 374,379, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 квітня 2018 року - скасувати.

Справу за скаргою ОСОБА_1, на постанову старшого державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Хайнас Р.М., зацікавлена особа: ОСОБА_3 - направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає

Повний текст судового рішення складено 18 вересня 2018 року.

Головуючий:

Судді: