Справа № 161/6962/18
Провадження № 2-о/161/142/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді - Крупінській С.С.

при секретарі - Ярмолюк І.С.

з участю заявника - ОСОБА_1

представник заінтересованої особи - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України.

Покликається на ті обставини, що народився 25 квітня 1974 року в м. Луцьку Волинської області.

З моменту народження і до 1991 року проживав у м. Луцьку, а АДРЕСА_1 з 12.03.1986 року по 21.08.1991 року. Після закінчення середньої школи він вступив до Київського національного торгово-економічного університету та переїхав на період навчання проживати у м. Київ, де проживав та був зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_1 з 13.12.1991 року по 01.07.1996 року.

Зазначив, що влітку 1996 року з власної необережності втратив паспорт, але з власної халатності не відреагував на це і не звернувся до відділу ГУВС у м. Луцьку. Коли почали громадяни отримувати паспорти Громадянина України в нього виникли проблеми з його отриманням. З 1996 року по 2012 рік проживав в м. Київ без реєстрації місця проживання та працював без офіційного працевлаштування.

14.05.2012 року його затримали за підозрою у вчиненні злочину та 11.09.2012 року Дніпропетровський районний суд м. Києва визнав його винним та засудив до 8 років позбавлення волі.

13.02.2018 року його звільнили з місць позбавлення волі. 15.02.2018 року він звернувся до Луцького ВП ГУНП у Волинській області з приводу отримання паспорта громадянина СРСР з печаткою «Громадянин України», однак, отримав усну відповідь про те, що йому слід звертатися до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України.

Просить суд, встановити факт постійного, безвиїзного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року по 2018 рік.

Заявник в судовому засіданні заяву підтримав, просив суд її задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення заяви.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що заява підставна та підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився 25 квітня 1974 року в м. Луцьку Волинської області Україна.

З моменту народження і до 1991 року проживав у м. Луцьку, а АДРЕСА_1 проживав з 12.03.1986 року по 21.08.1991 року. Після закінчення середньої школи № 16 він вступив до Київського національного торгово-економічного університету та переїхав на період навчання проживати у м. Київ, де проживав та був зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_1 з 13.12.1991 року по 01.07.1996 року.

Як пояснив заявник в судовому засіданні, то влітку 1996 року він з власної необережності втратив паспорт, але з власної халатності не відреагував на це і не звернувся до відділу ГУВС у м. Луцьку. Коли почали громадяни отримувати паспорти Громадянина України в нього виникли проблеми з його отриманням.

З 1996 року по 2012 рік він проживав в м. Київ без реєстрації місця проживання та працював без офіційного працевлаштування.

14.05.2012 року його затримали за підозрою у вчиненні злочину та 11.09.2012 року Дніпропетровський районний суд м. Києва визнав його винним та засудив до 8 років позбавлення волі. 13.02.2018 року його звільнили з місць позбавлення волі.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч.1ст.3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

За приписами п. 7 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 рік.

У пункті 44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Суд зазначає, що у відповідності до п. 3 ч.2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, враховуючи те, що без встановлення факту постійного проживання на території України ОСОБА_1 не може отримати паспорт громадянина України, суд приходить до висновку, що є підстави для задоволення його заяви та встановлення факту постійного проживання на території України заявника станом на 24 серпня 1991 року по 2018 рік.

Керуючись ст.ст. 5, 10, 13, 19, 76, 77, 81, 133, 141, 263, 264, 265, 293, 294, 315-319 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3 на території України станом на 24 серпня 1991 року по 2018 рік.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Луцького міськрайонного суду Крупінська С.С.