АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/856/18 Справа № 206/6955/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Зайченко С. В. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

при секретарі - Лященко С.Г.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 11 вересня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що з листопада 2015 року по 30 жовтня 2016 року вона працювала продавцем в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1», що розташований по АДРЕСА_1, та зареєстрований за ПП «ОСОБА_2» - ОСОБА_2 Наприкінці жовтня 2016 року вона повідомила відповідача про намір звільнитися, проте остання її не звільнила, не виплатила заробітну плату, не видала трудову книжку, та повідомила про необхідність відпрацювати тиждень до дня звільнення. Крім того, після відпрацьованого тижня, відповідач звинуватила її у недостачі в розмірі 4 200 грн., яку разом зі своєю напарницею по зміні вона повинна була повернути. Відпрацювавши ще тиждень, відповідач знову звинуватила її у недостачі в розмірі 4 600 грн. та повідомила, що надасть розрахунок та її трудову книжку лише після відшкодування нею недостачі.

16 листопада 2016 року відповідач в належному їй магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1», вивісила плакат із її фото та з образливим написом «Злодійка (Воровка)», в якому в образливій формі наводила на неї наклеп та образу. Плакат із ганебними висловами на її адресу бачила велика кількість сторонніх осіб, оскільки продуктовий магазин є місцем загального користування. Своїми діями відповідач охарактеризувала її, як особу, що з легкістю порушує закон та як особу, яка немає високих моральних цінностей. Така необґрунтована характеристика пригнічує її честь і гідність. Образливі та необґрунтовані висловлювання відповідача можуть сформувати у невизначеного кола осіб негативну думку про неї та її особисті моральні і ділові якості.

На підставі вищезазначеного, просила суд зобов'язати ОСОБА_2 спростувати зазначену недостовірну інформацію шляхом розміщення на фасаді магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться по АДРЕСА_1, плакату розміром: ширина 1,5 м висота 1 м із її фото із вибаченнями та зазначенням у ньому тексту: «Раніше поширена інформація, що ОСОБА_3 злодійка є недостовірною та образливою. ПП ОСОБА_2 просить вибачення у ОСОБА_3». Даний плакат ОСОБА_2 має повісити протягом тридцяти днів з дня набрання рішенням законної сили та даний плакат має провісити на магазині не менше тридцяти діб. Вищезазначений плакат має вивішуватися та зніматися виключно в її присутності. Стягнути зі ОСОБА_2 на її користь в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди грошові кошти в сумі 100 000 грн. та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 240 грн. та витрати пов'язані з наданням правової допомоги у розмірі 1 500 грн.

В свою чергу, ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом, посилаючись на те, що вона є фізичною особою-підприємцем, здійснює підприємницьку діяльність, а саме утримує магазин «ІНФОРМАЦІЯ_2», який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Влітку 2016 року до неї звернулась одна з її працівниць з питання працевлаштування своєї знайомої ОСОБА_3 У зв»язку з тим, що в трудовій книжці останньої не містилося жодного запису стосовно стажу роботи в галузі реалізації продовольчих товарів, вони домовились, що до офіційного працевлаштування продавцем, вона буде перевіряти знання ОСОБА_3 та відповідність зайняття в подальшому посади продавця у магазині. Також домовились про період за який ОСОБА_3 набереться навиків та погодили її графік роботи у магазині. Спочатку її роботи не виникало жодних нарікань, але через деякий час до неї звернулась працівниця, що працювала у зміні із ОСОБА_3 та поскаржилась, що остання відображала у звіті товар, якого не було. Другий випадок стався у жовтні 2016 року, коли їй зателефонувала ОСОБА_3 і повідомила про нестачу грошей на загальну суму 4 600 грн., яка мала місце при передачі зміни. Вона повідомила, що приїде до магазину з метою розібратися у даній ситуації, але коли вона приїхала, ОСОБА_3 вже не було. На телефонні дзвінки вона не відповідала, тому вимушена була приїхати за місцем проживання останньої, але розмовляти вона не схотіла. Після чого почались погрози на її адресу з боку її близьких матері та чоловіка, які в грубій формі ображали її, погрожували та звинувачували в тому, чого вона ніколи не робила, і це було не тільки в її кабінеті, а й у торгівельній залі, де знаходились постійні покупці її магазину. Потім її почали викликати до відділку поліції для дачі пояснень за зверненнями ОСОБА_3, з приводу вимагання з неї грошей.

Через неправдиві звинувачення з боку ОСОБА_3, вона постійно знаходиться у стресовому стані, у зв'язку із чим приймала заспокійливі ліки, зверталася до лікарів за допомогою.

Вважає, що вищезазначеними діями відповідача порушено її право на повагу честі та гідності, а перш за все зіпсована її ділова репутація,тим самим їй була завдана моральна шкода, яку вона оцінює у 50 000 грн.

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 11 вересня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано, що поширена ОСОБА_2 інформація в магазині за адресою: АДРЕСА_2 на плакаті з фотом ОСОБА_3, про те, що вона є «Злодійкою» є недостовірною, порочить її гідність, честь та ділову репутацію.

Зобов'язано ОСОБА_2 протягом тридцяти днів з дня набрання рішенням законної сили спростувати недостовірну інформацію у спосіб розміщення в магазині за адресою: АДРЕСА_2 плакату із фотом ОСОБА_3 та зазначенням на ньому тексту, що «Раніше поширена інформація, що ОСОБА_3 «Злодійка» є недостовірною», який має там провісити протягом тридцяти днів.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в рахунок компенсації завданої моральної шкоди 1 000 грн. В іншій частині позову, відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову, відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що зміст поширеної інформації, а також те, що ОСОБА_2 та її представником не надано доказів на підтвердження правдивості викладених у поширеній інформації обставин, у розумінні ч. 4 ст. 60 ЦПК України, в редакції чинній на час ухвалення рішення, поширена ОСОБА_2 на плакаті в магазині інформація стосовно позивача ОСОБА_3 є негативною та такою, що не відповідає дійсності, порушує права та свободи, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію позивача. У зв'язку з чим, вважав необхідним спростувати відповідну інформацію та відшкодувати завдану моральну шкоду у розмірі 1 000 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 посилався на передбачене ст. 40 Конституції України право звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що само по собі не може бути підставою для цивільно-правової відповідальності ініціатора звернення, оскільки є безспірним правом відповідача.

В апеляційній скарзі, поданій 29 вересня 2017 року, ОСОБА_2 посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не з'ясував фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки з наявної в матеріалах справи фотографії не можливо ідентифікувати зображення, доказів, що фото плакату зроблено в її магазині позивач суду не надав, а факт розміщення плакату безпосередньо нею спростовується поясненнями свідка ОСОБА_4

Відзив на апеляційну скаргу учасники процесу не подавали.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали судді в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 працювала продавцем у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в продовольчому магазині «ІНФОРМАЦІЯ_2», який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Той факт, що плакат з фотографією ОСОБА_5 та написом на ньому «Увага, злодійка (Внимание воровка)» в продовольчому магазині «ІНФОРМАЦІЯ_2», який розташований за адресою: АДРЕСА_1, був розміщений за наказом ОСОБА_2 підтвердили свідки допитані в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки доказів, які б достовірно підтверджували факт порушення позивачем законодавства стосовно майна відповідача, останньою суду не надано, то інформація, поширена відповідачем щодо позивача, є недостовірною та негативною.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що вони відповідають нормам чинного законодавства та узгоджуються з матеріалами справи.

Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У відповідності до ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно ст.ст. 297, 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

Відповідно ч.ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Пункт 18 Постанови закріплює, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Оціночними судженнями, з огляду на приписи ч. ч. 1, 2 статті 30 Закону України «Про інформацію» від 02 жовтня 1992 року № 2657-XII, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Поширена відповідачем інформація стосується позивача і вказаний факт відповідачем не оспорюється.

Інформацію, яка була розповсюджена відповідачем щодо позивача про те, що остання це «Злодійка», у контексті зазначеного закону та ст. 62 Конституції України, не можна розцінювати як оціночні судження, оскільки вона носить стверджувальний характер та є такою, що підлягає перевірці на предмет її достовірності.

Таким чином, інформація, яку поширила відповідач є звинуваченням позивача у вчиненні діянь, що заборонені чинним законодавством, оскільки доказів, які б достовірно підтверджували факт порушення позивачем законодавства, суду не надано, то вказана інформація є недостовірною та негативною для позивача.

За змістом пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.09.1990 року №7 «Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій» до відомостей, які порочать особу, слід відносити ті з них, які принижують честь і гідність громадянина або організації в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі.

Зважаючи на вище наведені обставини справи, норми Закону та керівні роз'яснення постанов Пленуму Верховного Суду України про судову практику розгляду цивільних справ даної категорії можливо зробити висновок про те, що позивач довів суду, що мало місце поширення недостовірної інформації, а також те, що поширена інформація є негативною та такою, що шкодить його діловій репутації, а відповідач в свою чергу не спростувала, що поширена ними інформація є достовірною.

Отже, розглядаючи спір, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що з наявної в матеріалах справи фотографії не можливо ідентифікувати зображення плакату не заслуговують на увагу, як такі, що необґрунтовані належним чином, надумані та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, оскільки були предметом розгляду у суді першої інстанції і додаткового правового аналізу не потребують.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведений той факт, що фото плакату зроблено в належному їй магазині, не заслуговують на увагу суду та спростовуються нормами закону, за змістом яких, сторона позивача повинна довести факт поширення інформації, а також те, що вона є негативною, тоді як сторона відповідача, повинна довести у розумінні положень ст.76-81 ЦПК України, що поширена інформація є достовірною.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність факту розміщення плакату безпосередньо нею, що спростовується поясненнями свідка ОСОБА_4, який підтвердив, що повісив даний плакат, позбавлені юридичного обґрунтування, оскільки не мають правового значення та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, дав належну оцінку наданим доказам, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_3

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 11 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Н.М. Деркач

М.О. Макаров