Апеляційний суд Житомирської області
Справа №273/200/16-ц Головуючий у 1-й інст. Бєлкіна Д. С.
Категорія 54 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

ОСОБА_1

секретаря

судового засідання ОСОБА_2

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 18 квітня 2018 року під головуванням судді Бєлкіної Д.С.

у цивільній справі №273/200/16-ц за позовом ОСОБА_3 до Територіального центру соціального обслуговування Баранівського району Житомирської області, Баранівської районної державної адміністрації Житомирської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, зміну дати та підстави звільнення та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом. З урахуванням уточнень до позовних вимог просила визнати незаконним та скасувати наказ №3-к від 25.01.2016 року директора територіального Центру соціального обслуговування Баранівського району про звільнення з посади заступника директора центру ОСОБА_3; змінити дату звільнення на 09.03.2016 року та підставу звільнення на п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України "у зв'язку з ліквідацією підприємства, установи, організації"; стягнути з Баранівської районної державної адміністрації Житомирської області на користь позивача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 25.01.2016 року по 13.03.2018 року в сумі 110 623,32 грн. і по день винесення судом рішення (станом на 18.04.2018 року 179 658,96 грн.) та 10 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що вона обіймала посаду заступника директора територіального Центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Баранівського району. Наказом директора центру №19-к від 02.11.2015 року в штатний розпис центру внесено зміни, зокрема виведено із штатного розпису на 2015 рік посаду заступника директора центру та введено посаду інженера з охорони праці на 0,5 ставки та юрисконсульта на 0,5 ставки. Наказом директора центру №20 від 02.11.2015 року вона попереджена про наступне звільнення із займаної посади не раніше ніж через два місяці відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. 02.11.2015 року складено Акт про відмову ОСОБА_3 від переведення на іншу посаду. 25.01.2016 року наказом директора територіального центру №3-к "Про звільнення з роботи" її звільнено у зв'язку із скороченням штату та відмовою від переведення на іншу роботу. Вважає наказ №3-к "Про звільнення з роботи" від 25.01.2016 року незаконним та просить його скасувати у зв'язку з тим, що з наказом №20 від 02.11.2015 року "Про попередження про наступне вивільнення ОСОБА_3С." та Актом про відмову від переведення на іншу посаду від 02.11.2015 року вона ознайомлена лише 09.11.2015 року. Жодних посад, про відмову від яких зафіксовано актом від 02.11.2015 року, їй ніхто не пропонував, двомісячний термін попередження про звільнення з роботи збіг 09.01.2016 року, а відтак відповідач повинен був повторно попередити її про звільнення з посади не пізніше ніж за два місяці. З урахуванням вищенаведеного вважала, що процедура звільнення проведена з порушенням вимог законодавства та просила позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 18 квітня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 порушує питання про скасування зазначеного рішення з ухваленням нового про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що наказом №20 від 02.11.2015 року вона була попередження за два місяці про звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України, проте ознайомилась з ним лише 09.11.2015 року. З цього часу і до дня звільнення, 25.01.2016 року їй директором центру не пропонувались посади, які були вакантними і які вона за своїм фахом могла б обіймати. З Актом від 02.11.2015 року вона була ознайомлена 09.11.2015 року, однак зазначених в акті посад їй ніхто не пропонував і від них позивачка не відмовлялась. Крім того, свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6 пояснювали в судовому засіданні, що вакантні посади, зазначені в акті від 02.11.2015 року, ОСОБА_3 не пропонувались. Свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що її вписали до вказаного акту, однак вона присутня при цьому не була і його не підписувала. Проте, суд на ці обставини уваги не звернув.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 наказом №1 начальника відділу соціального забезпечення від 02.01.1992 року була прийнята на посаду завідуючої відділом соціальної допомоги одиноким на дому.

Наказом директора Баранівського територіального центру соціального обслуговування одиноких непрацездатних громадян ОСОБА_4 від 01.08.2005 року за №38-к ОСОБА_3 була переведена на посаду заступника директора Баранівського територіального центру соціального обслуговування одиноких непрацездатних громадян управління праці та соціального захисту населення з 01.08.2005 року.

Відповідно до наказу Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Баранівського району №19 від 02.11.2015 року «Про внесення змін до штатного розпису», внесено з 02.11.2015 року зміни до штатного розпису, а саме: виведено посаду заступника директора територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Баранівського району; введено посади: інженера з охорони праці територіального центру 0,5 ставки, юрисконсульта територіального центру 0,5 ставки.

Вказаний наказ був оскаржений позивачем до суду. Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 14.04.2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до Територіального центру соціального обслуговування Баранівського району про визнання незаконним та скасування наказу від 02.11.2015 року за №19 про внесення змін до штатного розпису треті особи: Управління праці та соціального захисту населення Баранівської РДА, Баранівська районна державна адміністрація, Департамент праці та соціального захисту населення Житомирської обласної адміністрації - відмовлено. Рішення набрало законної сили 01.06.2016 року. За таких обставин додаткового доведення зазначені обставини не потребують.

Наказом Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Баранівського району №20 від 02.11.2015 року «Про попередження про наступне вивільнення ОСОБА_3С.», позивача було попереджено про наступне звільнення із займаної посади не раніше ніж через 2 місяця відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України. Із вказаним наказом ОСОБА_3 ознайомлена 09.11.2015 року, про що свідчить її підпис та не заперечується сторонами.

02.11.2015 року складений Акт «Про відмову ОСОБА_3 від переведення на іншу посаду», згідно з яким 02.11.2015р. ОСОБА_3 - заступнику директора територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Баранівського району у звязку із скороченням посади, яку вона обіймає, інспектором з кадрів ОСОБА_5, було запропоновано переведення на іншу роботу за такими вакантними посадами: соціальний робітник відділення соціальної допомоги вдома; робітник з комплексного обслуговування і ремонту будинків; інженер з охорони праці; юрисконсульт; завідувач господарства стаціонарного відділення для постійного або тимчасового проживання; соціальний робітник (кладовщик) відділення організації надання адресної грошової та натуральної допомоги; молодша медична сестра з догляду за хворими стаціонарного відділення для постійного або тимчасового проживання. Від переведення на запропоновані вакантні посади ОСОБА_3 відмовилась. Інших вільних робочих місць, які можна було б запропонувати ОСОБА_3 не було. Із цим актом ОСОБА_3 ознайомлена 09.11.2015 року, про що свідчить її підпис та не заперечується сторонами.

Наказом №3-К від 25.01.2016 року «Про звільнення з роботи», відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України, було звільнено ОСОБА_3 - заступника директора Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) 25.01.2016 року у звязку зі скороченням штату та відмови від переведення на іншу роботу. Із вказаним наказом ОСОБА_3 ознайомлена 25.01.2016 року, про що свідчить її підпис та не заперечується сторонами.

Відповідно до складеного Акту від 02.11.2015 року позивачу були запропоновані 7 вакантних посад, проте остання відмовилась від запропонованих їй посад.

За таких обставин суд правильно вважав, що обовязок по працевлаштуванню працівника, який покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору відповідно до ч.3 ст.49-2 КЗпП України роботодавець виконав, оскільки працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які зявилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення (Правова позиція Верховного ОСОБА_4 України від 01 квітня 2015 року по справі № 6-40цс15).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що достатніх підстав для задоволення заявлених позивачкою вимог не було.

При цьому судом враховано, що відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстави, зазначеної у п.1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці (ч.3 ст.40 КЗпП України).

Згідно з ч.1 ст.43-1 КЗпП України, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення, та іншого відокремленого підрозділу), його заступників.

Відповідно до вимог ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_4 України від 6 листопада 1992 року N9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснено, що при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1ст. 40 КЗпП суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Оцінюючи досліджені по справі докази в їх сукупності та враховуючи встановлені на їх підставі обставини, а також межі вимог, заявлені позивачкою, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем при звільненні ОСОБА_3 з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у повному обсязі були дотримані вимоги чинного трудового законодавства та підстав для зміни дати і формулювання причин звільнення немає.

При цьому суд також враховує, що вимог про поновлення на роботі позивачкою не заявлено.

Розпорядженням голови Баранівської РДА №151к від 31.10.2016 року припинено діяльність територіального центру соціального обслуговування шляхом ліквідації (а.с.32 т.2).

Тому зміна формулювання причин звільнення неможлива, оскільки на час звільнення рішення про ліквідацію не було ухвалено.

Враховуючи, що відшкодування моральної шкоди у трудовому праві є похідним від трудових відносин, тому, вимога позивача про стягнення моральної шкоди в сумі 10 000,00 грн. задоволенню також не підлягає.

Доводи апелянта в тій частині, що їй не була запропонована посада заступника завідувача відділення організації надання адресної натуральної та грошової допомоги не заслуговують на увагу, оскільки ця посада введена після її звільнення (т.1 а.с.108).

Доводи щодо недотримання строку попередження про наступне звільнення грунтуються на неправильному тлумаченні закону.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають, а зводяться до переоцінки доказів.

Разом з тим, доказам у справі судом першої інстанції дана належна і обєктивна оцінка. Будь-яких процесуальних порушень, які б давали підстави для переоцінки доказів, апеляційним судом не встановлено.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 18 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного ОСОБА_4 протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 14.06.2018 року.