Справа № 189/744/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.09.2018 року Покровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Пустовар О.С.,

секретаря судового засідання Комеристої І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Покровське Покровського району Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Покровська селищна рада Покровського району Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування домоволодінням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання ОСОБА_2, таким, що втратив право користування домоволодінням АДРЕСА_1. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що він є власником вказаного вище домоволодіння на підставі свідоцтва на право власності виданого 27.11.2000 року Покровською селищною радою. У вказаному домоволодінні зареєстрований відповідач, з яким донька позивача перебувала у шлюбі, на підставі чого ОСОБА_2 і був зареєстрований за вказаною адресою. Шлюб між відповідачем та донькою позивача було розірвано рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 04.10.2017 року. ОСОБА_2 не проживає у домоволодінні з 2008 року. Позивач перебуває на пенсії і за браком коштів не в змозі сплачувати передбачені обов'язкові платежі за комунальні послуги за відповідача, який вже тривалий час не має потреби в користуванні домоволодінням, не є членом сім'ї, що і є причиною звернення до суду. У зв'язку з чим, позивач просить суд визнати ОСОБА_2, 1969 р.н., таким, що втратив право користування домоволодінням АДРЕСА_1.

Справу розглянуто згідно ч.3 ст.211 ЦПК України у відсутності представника позивача та представника третьої особи, які надіслали до суду заяви з проханням розглянути справу за їх відсутності.

Представник позивача позов підтримує та просить його задовольнити.

Представник третьої особи рішення просить винести на розсуд суду.

Справу розглянуто заочно відповідно до ст. 280 ЦПК України у відсутності відповідача, який не з'явився в судове засідання не повідомивши причин неявки. Про час слухання справи в суді був повідомлений належним чином. Представник позивачки не заперечує проти винесення заочного рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно копії свідоцтва на право власності від 27.11.2000 року, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить жилий будинок, розташований в АДРЕСА_1 (а.с.8).

Як вбачається з копії Домової книги, у житловому будинку за адресою: с АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_2

З копії акту обстеження матеріально - побутових умов сім'ї ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 однак, з 2008 року за даною адресою не проживає (а.с.9,10,11).

За приписами ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Як вбачається з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Зі змісту ст. 391 ЦК України вбачається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 71 Житлового Кодексу України, жиле приміщення зберігається за відсутньою особою протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Члени сім'ї власника житлового приміщення мають право на проживання з власником та користування житловим приміщенням на підставі сервітуту. Сервітут - це договір на обмежене користування, а обмеження щодо користування житлом встановлюються законом. Законодавство пов'язує такий сервітут з спільним веденням господарства членами однієї сім'ї при умові, що його ведення не можливе без спільного проживання членів сім'ї.

Згідно ст. 64, 156 Житлового кодексу України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина власника, їх діти і батьки; членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо дані особи постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. Таким чином, підставами виникнення у члена сім'ї власника права на прописку та проживання в житловому приміщенні являється наявність сімейних відносин, ведення спільно господарства, яке не можливе без спільного проживання з власником, а також взаємні сімейні права та обов'язки з власником. У разі якщо член сім'ї власника з правомірних підстав не проживає спільно з власником, він не набуває права користуватися житловим приміщенням власника (сервітуту).

На підставі з п.4 ч.1 ст.406 ЦК України, сервітут припиняється у разі припинення обставин, які були підставою для встановлення сервітуту. Отже при припиненні сімейних відносин та ведення господарства спільно припиняється дія сервітуту.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач на даний час членом сім'ї позивача не являється, та з 2008 року у житловому будинку, що розташований у АДРЕСА_1 однак не проживає, а тому він не має права на проживання та користування вказаним вище житловим будинком.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття її з реєстрації за цим приміщенням відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про те, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст.71,72 ЖК України, ст. ст. 12,13,76,77,78,81,259, 263,264,265,268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Покровська селищна рада Покровського району Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування домоволодінням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, 1968 року народження, таким, що втратив право користування домоволодінням АДРЕСА_1, що є підставою для зняття ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання за вказаною адресою.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до Розділу VІІІ п.п.15.5 п.15 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Покровський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.С. Пустовар