Справа 556/173/18
Номер провадження 2/556/138/2018

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.06.2018 року. Володимирецький районний суд Рівненської області

під головуванням судді Котик Л.О.

при секретарі Соловей Г.С.

за участю позивачки ОСОБА_1

представника позивачки адвоката ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Володимирець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування удаваним правочином, визнання квартири спільною сумісною власністю, -

Встановив:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання договору дарування квартири удаваним правочином, визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя.

В обгрунтування позовних вимог вказує, що вона з 22.09.2000 року по 1.11.2016 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 20.05.2002 року вони купили квартиру в смт. Володимирець по вул. 1-Травня,22/1 Рівненської області. Половину коштів для придбання даного житла дала мати позивачки. Однак, після розірвання шлюбу, коли виникло питання про поділ майна, їй стало відомо, що був укладений 20.05.2002 року Договір дарування вище згаданої квартири, а обдаровиний відповідач ОСОБА_4 Даний Договір є удаваним правочином, укладений з метою приховати договір купівлі-продажу квартири, який вони насправді вчинили.

А тому, ОСОБА_1 вимушена була звернутися в суд з вище вказаним позовом.

19.03.2018 року відповідачем надано відзив на позов. Важає позов не обгрунтованим та безпідставним, таким, що не підлягає до задоволення.

У судовому засіданні позивачка і її представник підтримали заявлені вимоги і надали пояснення в межах пред»явленого позову. ОСОБА_1 ствердила, що під час шлюбу з відповідачем вони за спільні кошти у 2002 році купили квартиру в смт. Володимирець. Частину грошей дала мати позивачки, частину мати відповідача. За спільні кошти зробили там ремонт. Квартирою займалася мати відповідача, здавала її навіть в оренду. ОСОБА_1 не була присутня при вчиненні нотаріальних дій оформленні договору, передачі грошей.

Вважає, що укладався договір купівлі-продажу квартири. А тому просить визнати Договір дарування квартири АДРЕСА_1 удаваним правочином, а квартиру визнати спільною сумісною власністю подружжя.

Представник відповідача позов не визнав, пояснив, що Договір дарування квартири відповідав волі дарувателів, ніхто ніяких грошей не платив. Між тим, стороною позивача не надано належних та допустимих доказів у підтвердження того, що воля сторін договору дарування була спрямована на укладення договору купівлі-продажу і що між сторонами виникли права та обов»язки передбачені удаваним правочином.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні ствердила, що вона живе по-сусідству з позивачкою. Їй не відомо, чи сторони купили квартиру АДРЕСА_2, чи їм її подарували. Колись там жили квартиранти.

Свідок ОСОБА_6, мати позивачки, суду пояснила, що гроші вона давала дочці і зятю на придбання квартири. Складали кошти, щоб купити житло. У спірній квартирі робили ремонт, вона купляла шифер, цемент, шпалери. Вона думала, що був укладений договір купівлі-продажу, а не дарування.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 ствердила, що ОСОБА_8, - даруватель по договору дарування квартири від 20.05.2002 року, є її матір»ю, а ОСОБА_9 рідний брат матері. Останні отримали квартиру, що по вул. 1 Травня,22 в смт. Володимирець як спадщину, після смерті ОСОБА_10 Їй не відомо, чи Шами подарували дану квартиру, чи продали відповідачу. Знає, що ОСОБА_11 та мати відповідача ОСОБА_12 дружили.

Свідок ОСОБА_12, мати відповідача, також ствердила, що ОСОБА_11 дружила ще з її батьками. Вона також допомагала останній по господарству. ОСОБА_11 говорила, що хоче подарувати їй квартиру в смт. Володимирець, вул. 1 Травня,22/1. Після смерті ОСОБА_11 спадщину прийняли брат і сестра останньої. Вони й подарували спірну квавртиру ОСОБА_4 Останній не був забезпечений житлом, тому й на нього оформили договір дорування. Квартиру саме подарували, а не купили. Вона була присутня при оформленні договору дарування в нотаріальній конторі. Подарувати квартиру - це була воля ще покійної ОСОБА_11

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що вона працювала разом з позивачкою у м. Кузнецовську. Остання говорила, що купила квартиру в смт. Володимирець, допомагали батьки, збирали гроші. Вона ще приїзджала до ОСОБА_1, допомагала робити ремонт.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав:

Судом встановлено, що згідно Договору дарування квартири, посвідченого 20.05.2002 року приватним нотаріусом Володимирецького районного нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №464, дарувателі ОСОБА_9, ОСОБА_8, подарували, а обдарований ОСОБА_14 прийняв в дарування квартиру під №1, що знаходиться в будинку під №22 по вул. 1 Травня в смт. Володимирець Рівненської області. Дарувателі та обдарований стверджують, що цей договір не носить характер мнимої та удаваної угоди.

Як зазначено у ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків.

Правочини є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.(ст. 204 ЦК України)

Згідно ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

І відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»,за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Позивачка просить визнати вище згаданий Договір дарування квартири удаваним правочином, оскільки насправді було вчинено інший правочин договір купівлі-продажу і вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Однак позивачем не надано належних і допустимих доказів того, що правочин ( Договір дарування) вчинено з метою приховати інший правочин (Договір купівлі продажу), і що воля дарувателів при укладенні договору дарування була спрямована на настання інших правових наслідків, ніж ті, що визначені умовами цього правочину. Не надано доказів і на підтвердження того, що воля сторін договору була спрямована саме на укладення договору купівлі - продажу, в той час як був укладений договір дарування, і що між сторонами виникли права та обов»язки, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Не підтвердили вище наведені факти, а саме, що ОСОБА_1, ОСОБА_4 купили спірну квартиру, заплатили за неї кошти , і допитані в судовому засіданні свідки.

Нічим не підтверджені і покази свідка ОСОБА_6, матері позивачки, про те, що вона давала гроші дочці і зятю на купівлю квартири.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з вище викладеного, суд рахує, що в позові ОСОБА_1 слід відмовити, за недоведеністю позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.202-204, 235 ЦК України, п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст. 4,6,8,10-13, 17-18, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування удаваним правочином, визнання квартири спільною сумісною власністю відмовити, за недоведеністю позовних вимог.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У відповідності до п.15.5 розділу Х111 Прикінцеві положення, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються до або через Володимирецький районний суд Рівненської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

С У Д Д Я : ОСОБА_15