АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 вересня 2018 року

м.Харків

справа № 615/664/17

провадження № 22-ц/790/4694/18

Апеляційний суд Харківської області у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Валківського районного суду Харківської області від 12 червня 2018 року, постановлене під головуванням судді Логвінова А.О., в залі суду в місті Валки Валківського району Харківської області (повний текст судового рішення складено 22 червня 2018 року), -

в с т а н о в и в:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 12 червня 2018 року позов задоволено частково. В порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля марки MERCEDES-BENZ VITO, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. У задоволенні іншої частини позову - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 586,79 грн. та пов'язані з проведенням експертизи у розмірі 1430,79 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, визнати за ним право особистої власності на автомобіль марки MERCEDES-BENZ VITO, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. Стягнути з нього на користь позивачки грошову компенсацію частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль у розмірі 25 838,38 грн. Судові витрати покласти на позивачку.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що судом не встановлено вартість спірного автомобілю та джерело надходження грошових коштів на його придбання. Зазначив, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вважає, що відсутні підстави відходити від рівності часток сторін при вирішенні питання про поділ спільного майна подружжя.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що автомобіль марки MERCEDES-BENZ VITO, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, є спільною сумісною власністю подружжя. З урахуванням того, що відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду внесено не було, реальний поділ автомобіля є неможливий, тому спірне майно слід залишити у спільній частковій власності сторін, визнавши за позивачкою право власності на ? його частину.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що з 29 червня 2013 року ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 (а.с. 6).

Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 18.07.2017 року шлюб між сторонами розірваний. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 змінено прізвище на дошлюбне «ОСОБА_1» (а.с. 98).

Під час перебування сторін у шлюбі, ними придбано автомобіль MERCEDES-BENZ VITO, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який зареєстрований 29.11.2014 року за ОСОБА_2 (а.с. 45).

Відповідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 26356, складеної 04.04.2018 року судовим експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, ринкова вартість автомобіля MERCEDES-BENZ VITO, реєстраційний номер НОМЕР_1, на момент проведення експертизи, складає 234 719,76 грн. (а.с. 150-153).

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилалася на те, що спільною сумісною власністю подружжя є автомобіль MERCEDES-BENZ VITO, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який відповідач відмовляється поділити в добровільному порядку. Автомобіль є неподільною річчю, тому позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію своєї частки автомобіля у розмірі 117 359 грн.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частини перша, друга, четверта статті 71 СК України).

Положення статті 365 ЦПК України передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно із частиною п'ятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов'язань перед іншою.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року (справа №6-2811цс15).

У пункті 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п'ятої статті 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Висновок суду першої інстанції про те, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя та визначення ідеальних часток подружжя в цьому майні, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Відповідач не вчинив передбачених частиною п'ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а спірний автомобіль не може бути реально поділений між сторонами відповідно до їх часток.

Посилання ОСОБА_2 на те, що за ним слід визнати право особистої приватної власності на автомобіль MERCEDES-BENZ VITO, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, - не приймається до уваги колегією суддів, виходячи з наступного.

Відповідач вказував, що на підставі розписки від 24.11.2014 року, він, з метою придбання автомобіля, отримав у борг від ОСОБА_5 105 0000 грн. (що еквівалентно 7000 доларів США) та зобов'язався їх повернути у строк до 01.11.2018 року (а.с. 55).

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Разом з тим відповідно до ч.3 ст.61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Матеріали справи свідчать про те, що автомобіль MERCEDES-BENZ VITO, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, придбаний сторонами в період перебування їх у зареєстрованому шлюбі, в інтересах сім'ї та відповідно є спільною сумісною власністю подружжя.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідачем не доведено, що на час придбання автомобіля він мав особисті кошти, які вклав в придбання спірного автомобіля.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Валківського районного суду Харківської області від 12 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук