Ухвала

Іменем України

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 359/184/17-ц

провадження № 61-43797ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: СтупакО. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Київській області, Великоолександрівська сільська рада Бориспільського району Київської області,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2018 року у складі судді Муранової-Лесів І. В. та постанову Апеляційного суду Київської області від 02 серпня 2018 року у складі колегії суддів: Верланова С. М., Савченка С. І., Таргоній Д. О.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Київській області, Великоолександрівська сільська рада Бориспільського району Київської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Позовна заява ОСОБА_4 мотивована тим, що вона є власником земельної ділянки загальною площею 0,0600 га з цільовим призначенням для садівництва, що розташована по АДРЕСА_2. Вказана земельна ділянка межує із земельною ділянкою, що розташована по АДРЕСА_1, власником якої є відповідач ОСОБА_5 Позивач вказувала, що 01 квітня 2016 року відповідач без її згоди суттєво змістив сучасні межові знаки, які були вперше встановлені у 1984 році та на підставі яких власниками земельних ділянок були побудовані огорожі. Ці порушення були встановлені постійно діючою комісією сільської ради, про що складено акт від 01 квітня 2016 року та рекомендовано ОСОБА_5 дотримуватись добросусідських відносин. Зазначала, що на її звернення посадовими особами Бориспільського районного відділу Київського обласного Центру ДЗК проведено обстеження належної їй земельної ділянки та складено зведений план, згідно з яким ширина земельної ділянки з боку АДРЕСА_3 зменшена на 1,05 м, а з боку земельної ділянки ОСОБА_6 - на 0,2 м, тобто чотири з п'яти встановлених відповідачем межових знаків не відповідають тим, за якими встановлені огорожі сусідів. Вказувала, що на захопленій території відповідач розмістив паркан та розпочав близько межі споруджувати двоповерховий будинок.

З урахуванням наведеного ОСОБА_4 просила зобов'язати відповідача ОСОБА_5 усунути порушення права володіння та користування їй земельною ділянкою площею 0,0600 га з цільовим призначенням для садівництва, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована по АДРЕСА_2 шляхом зобов'язання відповідача знести паркан та відновити межі земельної ділянки відповідно до плану зовнішніх меж земельної ділянки, зазначеного в державному акті на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого 04 січня 1997 року на ім'я ОСОБА_4 на підставі рішення Великоолександрівської сільської ради народних депутатів від 02 серпня 1995 року.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Київської області від 02 серпня 2018 року, в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

01 вересня 2018 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 02 серпня 2018 року, у якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати вказані судові рішення та передати справу повністю на новий розгляд до суду першої інстанції.

До касаційної скарги додано заяву ОСОБА_4 про звільнення від сплати судового збору, яка обґрунтована тим, що заявник є пенсіонером, дитиною війни, а також особою похилого віку; інших доходів крім пенсії немає.

На підтвердження зазначених обставин суду надано наступні докази, а саме: копію пенсійного посвідчення заявника та копію довідки Виконавчого комітету Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Вирішуючи питання про звільнення від сплати судового збору, Верховний Суд виходить із того, що у своїй практиці Європейський суд зазначав, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.

За змістом статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентну практику Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі», сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету, суд дійшов висновку про наявність підстав для звільнення заявника від сплати судового збору за подання касаційної скарги, оскільки розмір такого судового збору (1 280,00 грн) є надмірним тягарем для заявника.

З огляду на вищевикладене, заява ОСОБА_4 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги підлягає задоволенню.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п'ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Згідно з положеннями статей 386, 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке суд захищає у спосіб, встановлений частиною другою статті 16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до положень статей 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з приписами статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив із того, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами, що відповідачем порушено її право власності на земельну ділянку.

Також суд дійшов правильного висновку про те, що площа земельної ділянки, яка фактично знаходиться у користуванні позивача, є більшою, ніж визначено у правовстановлюючому документі, а також фактична межа земельної ділянки позивача знаходиться на земельній ділянці відповідача.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог статей 367, 368 ЦПК України перевірив у повному обсязі доводи апеляційної скарги постановив законну й обґрунтовану постанову, яка відповідає вимогам статті 382 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження у судах першої та апеляційної інстанцій і їм надано належну правову оцінку.

Отже, оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, постановленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою і шостою статті 394, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_4 про звільнення від сплати судового збору задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від сплати судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 1 280,00 грн.

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Київській області, Великоолександрівська сільська рада Бориспільського району Київської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 02 серпня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак С. О. Погрібний Г. І. Усик