Провадження № 22-ц/780/3934/18 Доповідач у 2 інстанції Яворський М. А.
Категорія 47 18.09.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 вересня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря Богдан І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 липня 2018 року у справі за заявою адвоката ОСОБА_3, який представляє інтереси ОСОБА_2 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - Орган опіки та піклування Бориспільської районної державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та встановлення способу участі у вихованні і спілкуванні з дітьми,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом та просив: зобов'язати ОСОБА_4 не чинити йому перешкод у спілкуванні з малолітніми дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6; визначити відповідні способи його участі у вихованні і спілкуванні та відпочинку з дітьми; зобов'язати ОСОБА_4 передати йому дітей на тимчасове проживання на час перебування її за межами України; зобов'язати ОСОБА_4 заздалегідь повідомляти його про зміну місця проживання та навчання малолітніх дітей.

25 липня 2018 року ОСОБА_3, який діє в інтересах позивача звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив зобов'язати ОСОБА_4 надати ОСОБА_2 можливість прямого спілкування із його малолітніми дітьми, обоє ІНФОРМАЦІЯ_1, телефоном щодня із урахуванням режиму дня дітей та особисто щочетверга з 15:00 до 18:00 години в приміщенні Бориспільського районного центру соціальних служб для дітей, cім'ї та молоді Бориспільської РДА Київської області у присутності його працівників чи у іншому місці за згоди відповідачки.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 липня 2018 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу першої інстанції та постановити нову ухвалу про задоволення вимог заяви про забезпечення позову.

При цьому посилався на те, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали дійшов помилкового висновку про тотожність запропонованого виду забезпечення позову з пред'явленими позовними вимогами, оскільки жодним чином не співпадає зі змістом пред'явленого позивачем позову, а є істотно вужчим, тому суд дійшов висновку про їх необґрунтованість.

ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу в якому просила дану скаргу залишити без задовлення, а ухвалу суду без змін, оскільки суд об"єктивно розглянувши клопотання та обґрунтовано відмовив у задоволенні даного клопотання..

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що заявником не надано належних доказів на підтвердження наявності обставин щодо необхідності зобов'язання відповідача чинити певні дії та те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у разі відмови у задоволенні вказаної заяви.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується встановленням обов'язку вчинити певні дії.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально - правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Встановлення обов'язку вчинити певні дії має на меті обмежити пасивну поведінку особи, щодо якої вживаються заходи забезпечення позову.

При цьому ухвалою про забезпечення позову суд не може вирішувати спір по суті. Так, якщо предметом позову є зобов'язання не чинити перешкод у спілкуванні з дітьми та встановлення способу спілкування з ними, то суд не може зобов'язати відповідача в порядку забезпечення позову можливість прямого спілкування з дітьми у встановлений спосіб, адже це було б вирішенням спору по суті і у разі відмови у цьому позові, породило б новий спір - про заборону вчинення дій.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність, зокрема, полягає в тому що б засіб забезпечення відповідав предмету позову.

Відмовляючи у вжитті заходів забезпечення позову, судом першої інстанції обґрунтовано враховано зміст позовних вимог, співмірність вжитих заходів із вимогами та вид забезпечення позову, оскільки зі змісту заяви про забезпечення позову не вбачається наявності обставин, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду, тому правомірно прийшов до висновку, що у разі задоволення заяви суд фактично вирішить по суті існуючий між сторонами спір.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів прийшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, і не свідчить про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам та порушення судом норм процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149, 150, 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: М.А.Яворський

судді: Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв