Номер провадження: 22-ц/785/4510/18
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О. А.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Калараш А.А.

за участю секретаря: Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Одеській області у справіу справі за поданням Головного територіального управління юстиції в Одеській областіпро тимчасове накладення заборони на виїзд боржника ОСОБА_2 за межі території України, на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси, постановлену під головуванням судді Михайлюка О.А. 18 грудня 2017 року в м. Одесі,-

встановила:

24 грудня 2017 року Відділ примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Одеській області звернувся в суд з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2 за межі території України, посилаючись на те, що він ухиляється від виконання виконавчого листа № 523/278/14-ц від 03 лютого 2015 року, виданого Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрексимбанк» заборгованості в сумі 926 057,87 доларів США та 3 654,00 гривень судового збору.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2017 року у задоволенні подання відмовлено (а.с.51).

В апеляційній скарзі апелянт - представник Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Одеській областіпросить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання про тимчасове накладення заборони на виїзд боржника. Апеляційна скарга мотивована тим, що до теперішнього часу вимоги виконавчого документу боржником у повному обсязі не виконано, не здійснено дій для його виконання та вчиняються дії, направлені на затягування процесу проведення виконавчих дій. (а.с. 56-59).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Одеській області підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Стаття 33 Конституції України передбачає, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України громадян України» від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 6 цього Закону, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежене у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

За змістом п. 19 ч. 3 ст. 18 чинного Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи чи керівника боржника-юридичної особи за межі України до виконання зобов'язання за рішенням або погашенням заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Тому, право виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України виникає у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен відбутися і бути наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених у листі від 01 лютого 2013 року "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України", ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

В силу положень ст. 33 Конституції України особа, яка має невиконані договірні, аліментні та інші зобов'язання за судовим рішенням або рішенням іншого органу (посадової особи), не може вважатися винною та бути позбавленою конституційного права на свободу пересування, вільний вибір місця проживання та права вільно залишати територію України.

Згідно зі ст. 2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права та свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеному у цьому Пакті.

Отже, зі змісту вищезазначених норм вбачається, що обов'язковою підставою для задоволення судом подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, є навмисне чи інше свідоме ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, в інтересах національної чи громадської безпеки, з метою захисту прав і свобод інших громадян.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Матеріали виконавчого провадження свідчать про те, що боржник ОСОБА_2 не вчиняв свідомих діянь, спрямованих на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, а, навпаки звертався до виконавчої служби із заявою про звернення стягнення на іпотечне майно (а.с.7-8), відтак факт ухилення від виконання зобов'язання не може вважатися підтвердженим.

На думку колегії суддів, матеріали справи не містять достатніх доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов'язань.

Доводи апеляційної скарги зроблених судом висновків не спростовують та на їх правильність не впливають, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права та підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Одеській області - залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 19 верересня 2018 року.

Головуючий суддя: С.О.Погорєлова

Судді: О.М. Таварткіладзе

А.А. Калараш