Постанова

Іменем України

17 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 289/497/17-ц

провадження № 61-8194св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), ПогрібногоС. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач ? ОСОБА_4,

відповідачі: Радомишльська міська рада, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_7 рішення Апеляційного суду Житомирської області від 25 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Трояновської Г. С., Миніч Т. І., Павицької Т. М.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Радомишльської міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6 провизнання права власності на 62/100 ідеальних частин спадкового житлового будинку з господарськими будівлями у порядку спадкування за законом та заповітом.

Свої вимоги ОСОБА_4 обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько - ОСОБА_8 Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої, зокрема, входять 62/100 ідеальних частин житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

01 лютого 1985 року дружина померлого спадкодавця (її мати) ОСОБА_9 оформила своє право на 1/2 частини від спадкових 62/100 частин вказаного житлового будинку, які становлять 31/100 ідеальних частини (62/100:2) і отримала в Радомишльській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право власності за реєстровим № 123. Також 01 лютого1985 року їй видане свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину від іншої 31/100 ідеальних частини будинку, які становлять 31/300 його ідеальних частини. Разом частка ОСОБА_9 становила 124/300 ідеальних частини будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_9 Вона прийняла спадщину після смерті батька шляхом постійного проживання із ним на день його смерті та протягом шести місяців до дня його смерті. Спадщину після смерті матері вона прийняла здійснивши поховання матері на місцевому кладовищі, організацію та фінансування поминальних обідів та шляхом подачі заяви до приватного нотаріуса Радомишльського районного нотаріального округу Житомирської області КамінськоїЛ. В. про прийняття спадщини, де вона отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом та оформила своє право власності на частину спадкового будинку.

Її рідний брат ОСОБА_5 у передбачений законодавством строк звернувся до приватного нотаріуса із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_9 Інші спадкоємці та особи, які мають право успадкувати обов'язкову частку відсутні.

Враховуючи наведене, а також те, що у неї відсутній правовстановлюючий документ на домоволодіння, позивач просила суд визнати за нею право власності на 62/300 ідеальних частин житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, у порядку спадкування за законом.

Рішенням Радомишльського міського суду Житомирської області від 31 травня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 62/300 ідеальних частини житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, у порядку спадкування після смерті батька ? ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та матері - ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, виходив із того, що на момент смерті та протягом шести місяців із дня смерті спадкодавця - ОСОБА_8, із ним в оспорюваному житловому будинку проживала та була зареєстрована його дружина ? ОСОБА_9, яка прийняла спадщину, а вже після смерті останньої вказане спадкове майно фактично прийняла її дочка ОСОБА_4, однак не змогла нотаріально оформити право власності на оспорювану частину спадкового майна у зв'язку із втратою на нього правовстановлюючого документу.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 25 жовтня 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задоволено. Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 31 травня 2017 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції виходив із відсутності правових підстав для визнання за ОСОБА_4 права власності на 62/300 ідеальних частини спірного будинку, оскільки на момент смерті ОСОБА_8 в оспорюваному будинку позивач зареєстрована не була, у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження проживання останньої на момент смерті зі спадкодавцем та фактичного вступу в управління спадковим майном.

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Житомирської області від 25 жовтня 2017 року, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила суд скасувати рішення суду апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач має право на 62/300 ідеальних частини спірного будинку, оскільки вона безперервно володіє і користується ними, однак розпоряджатися не може у зв'язку з відсутністю у неї правовстановлюючого документа. Крім того, ОСОБА_5 відмовився від права на спадкування після смерті матері, залишивши у спадковій справі відповідну заяву.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 19 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу.

У березні 2018 року ОСОБА_5 подав відзив на касаційну скаргу ОСОБА_4, в якому зазначив про те, що підстави для скасування рішення суду апеляційної інстанції та направлення справи на новий розгляд відсутні. Враховуючи те, що позивач не була зареєстрована у спірному будинку, не проживала із спадкодавцем на день його смерті та фактично спадщину не прийняла, підстав для визнання за нею права власності на 62/300 ідеальних частин спірного будинку у порядку спадкування немає.

У березні 2018 року ОСОБА_4 подала відповідь на відзив ОСОБА_5, у якому зазначила про те, що вказаний відзив необхідно вважати таким, що поданий із пропуском без поважних причин строку на його подання і не брати до уваги доводи зазначенні у ньому, оскільки ОСОБА_5 пропущено строк для подачі відзиву на касаційну скаргу, який встановлений в ухвалі від 19 лютого 2018 року.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ? ОСОБА_8 Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої, зокрема, входили 62/100 ідеальних частини житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Спадщину після смерті ОСОБА_8 прийняла ОСОБА_9 шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном та шляхом подання до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_9

Позивач в шестимісячний строк з дня смерті ОСОБА_9 прийняла спадщину, шляхом подачі заяви до приватного нотаріуса Радомишльського районного нотаріального округу Житомирської області Камінської Л. В. про прийняття спадщини, де вона отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом та оформила своє право власності на частину спадкового будинку.

Оскільки спадщина внаслідок смерті ОСОБА_8 відкрилася 23 квітня 1983 року під час дії Цивільного кодексу УРСР від 18 липня 1963 року (далі ? ЦК УРСР), то саме положення цього кодексу підлягають застосуванню при вирішенні питання спадкування майна померлого.

Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Згідно з положеннями статті 549 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Судами встановлено, що на день смерті та протягом шести місяців із дня смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, у житловому будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, разом із померлим були зареєстровані: його дружина - ОСОБА_9, син ? ОСОБА_5, син ? ОСОБА_5

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що вказані особи фактично вступили в управління та володіння спадковим майном та в силу положень статті 549 ЦК УРСР є такими, що прийняли спадщину.

У матеріалах справи міститься копія паспорту ОСОБА_4, відповідно до якої остання, починаючи із 08 липня 1980 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2. Доказів того, що на момент смерті батька позивач проживала разом із ним чи подала до нотаріуса упродовж шести місяців після його смерті заяву про прийняття спадщини матеріали справи не містять.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що підстави для визнання за ОСОБА_4 права власності на оспорюванні 62/300 ідеальних частини оспорюваного будинку відсутні, оскільки на момент смерті ОСОБА_8 позивач не була зареєстрована у зазначеному будинку, а також відсутні будь-які докази проживання останньої із спадкодавцем на момент його смерті та фактичного вступу в управління спадковим майном, звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Доводи заявника у касаційній скарзі про те, що ОСОБА_5 відмовився від права на спадкування після смерті матері, залишивши у спадковій справі відповідну заяву, не відносяться до предмету доказування у цій справі, оскільки вказана відмова стосується прийняття спадщини, відкритої після смерті ОСОБА_9 (матері), тоді як спір у цій справі стосується прийняття спадщини, відкритої після смерті ОСОБА_8 (батька).

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанцій ? без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Житомирської області від 25 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак

С. О. Погрібний

Г. І. Усик