П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2018 року

м. Харків

Справа № 2-2824/11

Провадження № 22-ц/790/3454/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів:

головуючого - Бровченко І.О.

суддів - Бурлака І.В., Кіся П.В.,

за участю секретаря - Прокопчук І.В.,

імена (найменування) сторін:

позивач - ОСОБА_1, правонаступником якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3

відповідач - ОСОБА_4,

інші учасники справи - треті особи: ОСОБА_5, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Левченко Володимир Григорович, Харківська міська рада, Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження в м. Харкові апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 листопада 2011 року в складі судді Макарова В.О. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи - ОСОБА_5, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Левченко Володимир Григорович, Харківська міська рада, Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», про визнання недійсним договору дарування,

в с т а н о в и в:

У серпні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова за ним було визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1.

На зазначене рішення суду була подана апеляційна скарга ОСОБА_9 В ході її розгляду позивачеві стало відомо, що у 2007 році племінники позивача ОСОБА_9 та ОСОБА_10 звернулися до постійно діючого третейського суду при Асоціації «Юридичний компроміс» про визнання права власності на спірне домоволодіння в порядку спадкування за законом.

Рішенням зазначеного третейського суду від 14 вересня 2007 року за ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було визнано право власності на 1/2 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 (за кожним).

Рішенням Алчевського міського суду Луганської області від 24 вересня 2007 року був виданий виконавчий лист на підставі зазначеного рішення третейського суду.

Після цього право власності на спірне домоволодіння було зареєстроване: по 1/2 частині - за ОСОБА_9 та ОСОБА_10

В подальшому ОСОБА_9 подарував 1/2 частину будинку ОСОБА_5 (теща ОСОБА_9.) згідно до договору дарування від 24 лютого 2009 р., а 24 березня 2009 р. ОСОБА_10 подарувала зареєстровану на її ім'я половину будинку своїй донці ОСОБА_4 Зазначені угоди були посвідчені приватним нотаріусом ХМНО Левченко В.Г.

В ході апеляційного розгляду скарги ОСОБА_9 були скасовані третейська угода, укладена між ОСОБА_10 та ОСОБА_9, рішення третейського суду від 14.09.2007 та рішення Алчевського міського суду Луганської області від 24.09.2007.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області було залишено без змін рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 квітня 2010 року, яким було визнано право власності на 1/2 частину спірного будинку за ОСОБА_1

Позивач за таких обставин вважає недійсним договір дарування належної йому частини будинку, укладений 24 березня 2009 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_4

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 листопада 2011 року позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсним договір дарування 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, укладений 24 березня 2009 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Левченко В.Г.

Зобов'язано КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» анулювати право власності ОСОБА_4 на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1.

Після набрання рішенням суду законної сили скасовано заходи забезпечення позову у вигляді заборони відчуження домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та невірного застосування норм матеріального процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач не була повідомлена належним чином про час та дату розгляду справи, суд першої інстанції, не маючи доказу приналежності саме частки будинку ОСОБА_4 до спільного майна, зробив висновок та скасував саме договір дарування. Під час розгляду справи не було залучено орган опіки та піклування, хоча у спірному будинку проживає дитина.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 21 травня 2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_7, що діє в інтересах ОСОБА_4, на заочне рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 23 листопада 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи - ОСОБА_5, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Левченко В.Г., Харківська міська рада, Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», про визнання недійсним договору дарування.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 21 травня 2018 року закінчено підготовку апеляційного розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи - ОСОБА_5, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Левченко В.Г., Харківська міська рада, Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», про визнання недійсним договору дарування.

Призначено цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи - ОСОБА_5, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Левченко В.Г., Харківська міська рада, Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» про визнання недійсним договору дарування до розгляду судом апеляційної інстанції в судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Харківської області на 11 год. 40 хв. 19 червня 2018 року.

Ухвалами Апеляційного суду Харківської області від 14 серпня 2018 року та 11 вересня 2018 року залучено до участі у справі у якості правонаступника після смерті ОСОБА_1, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, його дружину ОСОБА_3 та сина ОСОБА_2

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які з'явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи відповідно до статті 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 квітня 2010 року за ОСОБА_1 було визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1.

В той же час, рішенням постійно діючого третейського суду при Асоціації «Юридичний компроміс» від 14 вересня 2007 року за ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було визнано право власності на 1/2 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 за кожним.

Рішенням Алчевського міського суду Луганської області від 24 вересня 2007 року був виданий виконавчий лист на підставі зазначеного рішення третейського суду.

Після цього право власності на спірне домоволодіння було зареєстроване: по 1/2 частині - за ОСОБА_9 та ОСОБА_10

В подальшому ОСОБА_9 подарував 1/2 частину будинку ОСОБА_5 згідно до договору дарування від 24 лютого 2009 року, а 24 березня 2009 р. ОСОБА_10 подарувала зареєстровану на її ім'я половину будинку ОСОБА_4 Зазначені угоди були посвідчені приватним нотаріусом ХМНО Левченко В.Г.

Ухвалою Алчевського міського суду Луганської області від 08 липня 2010 року визнано недійсною третейську угоду укладену між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від 03 вересня 2007 року про розгляд в третейському суді при Асоціації «Юридичний компроміс» справи про право власності на спадкове майно. Скасовано рішення Третейського суду при Асоціації «Юридичний компроміс» № 07/26/2007 від 14 вересня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_10 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, як незаконне. Скасовано ухвалу судді Алчевського міського суду про видачу виконавчого листа.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області було залишено без змін рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 квітня 2010 року, яким було визнано право власності на ? частину спірного будинку за ОСОБА_1

Таким чином суд першої інстанції дійшов висновку, що спірна частина домоволодіння була відчужена без згоди її належного власника - позивача ОСОБА_1, що дало підстави суду визнати договір дарування 1/2 частини будинку, укладений 24 березня 2009 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_4 недійсним, та застосувати підстави недійсності правочину, зобов'язати КП «ХМБТІ» анулювати реєстрацію зазначеного договору за ОСОБА_1

Стосовно доводів апеляційної скарги про неналежне повідомлення ОСОБА_4 про час і дату розгляду справи відповідно до вимог ст. ст. 74-76 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи), судова колегія вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України, в редакції, чинній на день постановлення оскаржуваного рішення, судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов'язковою.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Положення цієї частини не поширюються на випадки, передбачені абзацом другим частини третьої статті 191 цього Кодексу.

Судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, а також свідки, експерти, спеціалісти і перекладачі можуть бути повідомлені або викликані в суд телеграмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

Якщо насправді особа не проживає за адресою, повідомленою суду, судова повістка може бути надіслана за місцем її роботи.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 76 ЦПК України, в редакції на день постановлення рішення, судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

Проте, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач ОСОБА_4 була повідомлена про дату та час розгляду справи належним чином.

Так, ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 серпня 2011 року було відкрито провадження у справі та призначено на 08 вересня 2011 року, відповідно довідки у зв'язку з неявкою учасників процесу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу не здійснювалось; розгляд справи відкладено на 05 жовтня 2011 року, 05 жовтня 2011 року повідомлений про час і місце розгляду справи на 02 листопада 2011 року 11-30 годину був ОСОБА_1, згідно довідки від 02 листопада 2011 року у зв'язку з неявкою учасників процесу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу не здійснювалось; 23 листопада 2011 року було ухвалене заочне рішення. Повідомлення про вручення поштового відправлення з розпискою про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення ОСОБА_4 чи конверти з судовою повісткою, які свідчать про те, що ОСОБА_4 повідомлялася про дату та час розгляду справи, матеріали справи не містять.

Згідно змісту рішення в судове засідання учасники процесу не з'явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином.

Згідно вимог частини першої ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення відповідача ОСОБА_4 про дату та час розгляду справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог частина 1 статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.

Згідно зі ст. 717 Цивільного кодексу України за договором дарування одна сторони (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно з нормами ст. 60 ЦПК України, в редакції на день ухвалення рішення суду, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових прав та інших прав, які підлягають реєстрації за цим законом, та їх обтяжень визначені Законом України від 01 липня 2004 року № 1952-1У (з наступними змінами) «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-1У), Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868.

Відповідно до частини третьої статті 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону № 1952-1У записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Пунктами 25, 26 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком.

Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є: 1) укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат; 2) свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 3) свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 4) свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, видані нотаріусом, чи їх дублікати; 5) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до цього Порядку; 6) свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 7) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією до набрання чинності цим Порядком; 8) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 9) державний акт на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою; 10) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 11) ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 12) заповіт, яким встановлено сервітут на нерухоме майно;13) закон, яким встановлено сервітут на нерухоме майно; 14) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації; 15) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 16) інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

Згідно п. 2 договору дарування від 24 березня 2009 року ? частки житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1, що відчужується, належить дарувальнику - ОСОБА_10 на праві приватної власності на праві приватної власності на підставі рішення суду від 14 вересня 2007 року, справа № 07/26/2007 - постійно діючий Третейський суд при асоціації «Юридичний компроміс».

Ухвалою Алчевського міського суду Луганської області від 08 липня 2010 року визнано недійсною третейську угоду, укладену між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від 03 вересня 2007 року про розгляду в Третейському суді при Асоціації «Юридичний компроміс» справи про право власності на спадкове майно; скасовано рішення третейського суду при Асоціації «Юридичний компроміс» від 14 вересня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_10 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, як незаконне.

Скасована ухвала судді Алчевського міського суду про видачу виконавчого листа від 24 вересня 2007 року по справі № 6-705/2007 про виконання рішення третейського суду при Асоціації «Юридичний компроміс» від 14 вересня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_10 про визнання права власності в порядку спадкування за законом та визнання за кожним з них права власності на ? частку житлового будинку № 21 по вул. Менделєєва умісті Харкові.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 квітня 2010 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_9, Харківської територіальної громади в особі Харківської міської ради про визнання права власності на ? частини житлового будинку з надвірними будівлями в порядку спадкування за законом задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 03 листопада 2010 року було залишено без змін рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 квітня 2010 року, яким було визнано право власності на ? частину спірного будинку за ОСОБА_1, якою також було встановлено, що ухвалою Алчевського міського суду Луганської області від 08 липня 2010 року визнано недійсною третейську угоду, укладену між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від 03 вересня 2007 року про розгляду в третейському суді при Асоціації «Юридичний компроміс» справи про право власності на спадкове майно; скасовано рішення третейського суду при Асоціації «Юридичний компроміс» від 14 вересня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_10 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, як незаконне.

Ухвала набрала законної сили.

04 жовтня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_12 укладено договір купівлі-продажу ? частки житлових будинків літ. «А-1», літ. «Г-1» з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

Враховуючи, що рішення постійно діючий Третейський суд при асоціації «Юридичний компроміс» від 14 вересня 2007 року справа по справі № 07/26/2007, на підставі якого ОСОБА_10 на праві приватної власності на праві приватної власності на ? частку спірного будинку скасовано, воно не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

Зазначений висновок узгоджується і з положенням статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору (а у випадку, що переглядається, у зв'язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року.

Згідно з пунктом 11 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанції розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно вимог статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За таких обставин, враховуючи, що рішення постійно діючого Третейського суду при асоціації «Юридичний компроміс» від 14 вересня 2007 року, справа № 07/26/2007, на підставі якого ? частки житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1, що відчужується, належала ОСОБА_10 на праві приватної власності на даний час не є чинним та в установленому законом порядку було скасоване, не створює презумпції правомірності правочину, а відтак зазначені обставини дають підстави дійти висновку про наявність підстав для визнання недійсним договору дарування ? частини житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, укладений 24 березня 2009 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Левченко Володимиром Григоровичем.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що судом не було враховано, що ОСОБА_4 мешкала в будинку разом з неповнолітньою ОСОБА_13, 2005 року народження, а до розгляду справи не залучено орган опіки та піклування, участь якого у справах що стосується інтересів неповнолітніх є обов'язковою слід зазначити, що відповідно до частини 3 статті 11 ЦПК України (чинної на момент ухваленні оскаржуваного рішення) суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи чи інтереси осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Разом із тим, як вбачається сторонами оспорюваного договору дарування є ОСОБА_10 та ОСОБА_4, яка діяла самостійно, а не в інтересах неповнолітньої дитини, відтак договір дарування не зачіпає прав та інтересів неповнолітньої дитини, а тому орган опіки та піклування залучення не потребує.

Доводи апеляційної скарги про те, що в рішенні суду зазначено різні, неправильні прізвища ім'я та по батькові ОСОБА_4, можуть бути підставою для звернення до суду із заявою про виправлення описки в рішення суду, проте, не є підставою для скасування судового рішення чи відмови у задоволені позову.

З 2013 року набули чинності зміни до деяких законів України щодо забезпечення реалізації прав на нерухоме майно та їх обтяжень при їх державній реєстрації», зокрема, перехід повноважень із реєстрації прав на нерухомість від БТІ до «Укрдержреєстру», а саме до Державної реєстраційної служби України.

З 2013 року документи, які засвідчують право власності на новозбудоване або реконструйоване нерухоме майно, видає саме «Укрдержреєстр». А передання прав власності з подальшою їх реєстрацією здійснюють нотаріуси.

За таких обставин позовні вимоги в частині про зобов'язання КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» анулювати право власності ОСОБА_4 на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 листопада 2011 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи - ОСОБА_5, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Левченко Володимир Григорович, Харківська міська рада, Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», про визнання недійсним договору дарування задовольнити частково.

Визнати недійсним договір дарування ? частини житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, укладений 24 березня 2009 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Левченко Володимиром Григоровичем.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 вересня 2018 року.

Головуючий

Судді