Постанова

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 712/11374/16-ц

провадження № 61-29388св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 травня 2017 року у складі судді: Токової С. Є. та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 14 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Гончар Н. І., Сіренка Ю. В., Ювшина В. І.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про виділення в натурі частки із спільної часткової власності.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 24 червня 2015 року визнано за нею та ОСОБА_5 право власності по ? частині кожному на двоповерховий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 172,6 кв.м., що на плані технічного паспорта значиться під літерою «Л-П». На цей час позивач зареєстрована та проживає в житловому будинку, який належить на праві особистої власності відповідачу, за адресою АДРЕСА_1 але останній намагається виселити її з цього житла.

У житловий будинок по АДРЕСА_1 в якому є її часткова власність, відповідач категорично її не пускає, таким чином позбавляє її права володіти та користуватися ним. Житловий будинок має два поверхи і житлові кімнати та допоміжні приміщення розташовані як на першому поверсі так і на другому поверсі будинку, а тому розподіл даного будинку в натурі відповідно до часток, можливий. На її неодноразові звернення до відповідача, щоб вирішити спір добровільно, розділити свої частки житлового будинку в натурі, відповідач категорично відмовляється.

Просила виділити ОСОБА_4, в натурі ? частину із спільної часткової власності житлового будинку під літ. «Л-ІІ» по АДРЕСА_1 в якому розташовані: коридор під № 1 площею 9,4 кв.м., кухня - їдальня під № 2 площею 46,9 кв.м., коридор під № 3 площею 4.4 кв.м., кімната під № 4 площею 17,7 кв.м., котельня під № 5 площею 3,9 кв.м., санвузол під №6 площею 4,8 кв.м., що відповідає розміру ? частини права власності. Припинити ОСОБА_4 право спільної часткової власності на ? частину житлового будинку під літ «А-ІІ», розташованого за адресою АДРЕСА_2.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 травня 2017 року позов задоволено. Виділено в натурі частки із спільної часткової власності за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до І варіанту судової будівельно-технічної експертизи, виділивши:

- ОСОБА_4 частку ? приміщення І поверху: приміщення 2, кухня-їдальня, площею 46,9 кв.м, вартістю 251739 грн.; приміщення 3, коридор, площею 4,4 кв. м, вартістю 23 617,00 грн; приміщення 4, житлова кімната, площею 17,7 кв. м, вартістю 95 006,00 грн, приміщення 5, котельня, площею 3,9 кв.м, вартістю 20 934,00 грн; приміщення 6, санвузол, площею 4,8 кв.м, вартістю 25 764,00 грн, разом 77,7 кв.м., вартістю 417 060,00 грн, що на 8,6 кв.м. менше ідеальної частки та становить 45/100 частини житлового будинку, вартістю 417 060,00 грн (з урахуванням господарської будівлі: погріб «К» під частиною будинку, вартістю 10 148,00 грн., разом 101 489,00 грн);

- ОСОБА_5 частку ? приміщення І поверху; приміщення 1, коридор, площею 9,4 кв.м., вартістю 50 455,00 грн ІІ поверх: приміщення 7, сходи, площею 2,7 кв.м., вартістю 14 492,00 грн; приміщення 8, кухня, площею 6,1 кв.м., вартістю 32 742,00 грн; приміщення 9, житлова кімната, площею 22,7 кв.м., вартістю 121 844,00 грн; приміщення 10, житлова кімната, площею 15.5 кв.м., вартістю 83 197,00 грн; приміщення 11, житлова кімната, площею 21,7 кв.м., вартістю 116 476,00 грн; приміщення 12, кухня, площею 3,8 кв.м., вартістю 20 397,00 грн; приміщення 13, санвузол, площею 3,2 кв. м., вартістю 12 345,00 грн; приміщення 14, санвузол, площею 5,2 кв.м., вартістю 27 912,00 грн; приміщення 15, коридор, площею 5,5 кв.м., вартістю 29 522,00 грн, всього 94.9 кв.м., вартістю 509 382, грн, що на 8.6 кв.м. більше ідеальної частки, та становить 55/100 частини житлового будинку, вартістю 509 382,00 грн.

У спільному користуванні співвласників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишити: зливну яму (септик), вартістю 9 230,00 грн; огорожу № 12, вартістю 3 093,00 грн; огорожу № 13, вартістю 2 609,00 грн; разом 14 932,00 грн.

При цьому ОСОБА_5 виплачує ОСОБА_4, частка якого в натурі після поділу стала більша за ідеальну, компенсацію в сумі 41 087,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення мотивоване тим, що сторони не змогли досягнути згоди щодо поділу нерухомого майна, а тому з врахуванням першого варіанту висновку експерта, який є найменш обтяжливим для співвласників, позов потрібно задовольнити.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 14 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 травня 2017 року залишено без змін.

Ухвала мотивована тим, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про можливість поділу житлового будинку, а судова будівельна-технічна експертиза була проведена з дотриманням норм чинного законодавства.

При цьому апеляційний суд вказав, що твердження ОСОБА_5 про неможливість користування з позивачем однією вигрібною ямою, також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки обидва запропоновані експертом варіанти розподілу спірного будинку передбачають саме такий порядок користування вигрібною ямою, клопотання про надання експертом інших варіантів розподілу будинку, які б передбачали окреме користування цим об'єктом, ОСОБА_5 ні в ході розгляду справи судом першої інстанції, ні в ході розгляду судом апеляційної скарги не заявлялось.

У грудні 2017 року ОСОБА_5 подав касаційну скаргу на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 14 листопада 2017 року, в якій просить скасувати оскаржені рішення і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що господарські споруди, а саме: септик та огорожа збудовані за власні кошти ОСОБА_5 після 2011 року, коли він жив окремо, тому повинні бути визнані його особистою власністю. Суди не дослідили докази, що підтверджують ці обставини. Зазначає, що деякі господарські будівлі не досліджувалися при проведенні будівельно-технічної експертизи, оскільки вони відсутні у технічному паспорті 2010 року, оскільки збудовані пізніше. Вважає неможливим користуванням одним септиком двома співвласниками.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 квітня 2015 року визнано за ОСОБА_4 право власності на: ? частину одноповерхового житлового будинку літ. «Б-1» з гаражем літ. «Д», розташованим за адресою АДРЕСА_1, вартістю 20 000,00 грн.; ? частину двоповерхового житлового будинку літ. «Л-2» розташованого за адресою АДРЕСА_1, вартістю 250 000,00 грн.; ? частину земельної ділянки загальною площею 0,0137 га, розташованої за адресою АДРЕСА_1 відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1; ? частину земельної ділянки загальною площею 0,0093 га, розташованої за адресою АДРЕСА_1 відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2; ? частину земельної ділянки загальною площею 0,0167 га, розташованої за адресою АДРЕСА_1 відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на: ? частину одноповерхового житлового будинку літ. «Б-1» з гаражем літ. «Д» розташованого за адресою АДРЕСА_1 вартістю 20000,00 грн.; ? частину двоповерхового житлового будинку літ. «Л-2» розташованого за адресою АДРЕСА_1 вартістю 250 000,00 грн.; ? частину земельної ділянки загальною площею 0,0137 га, розташованої за адресою АДРЕСА_1 відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1; ? частину земельної ділянки загальною площею 0,0093 га, розташованої за адресою АДРЕСА_1 відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2; ? частину земельної ділянки загальною площею 0,0167 га, розташованої за адресою АДРЕСА_1 відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію за спільно набуте майно в сумі 750,00 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 24 червня 2015 року, рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 29 квітня 2015 року в частині задоволення позовних вимог про поділ земельних ділянок, присудження позивачу грошової компенсації з відповідача та відмови в задоволенні позову в частині поділу деревообробних станків, бетономішалки, човна скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким, визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності на: деревообробний фрезерний станок «PWSS-55», деревообробний станок «HC 260 C», деревообробний станок КS 210 LASERCUT, бетономішалку, гумовий човен, - в рівних частках за кожним.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 в частині визнання за нею права власності на ? частину земельної ділянки загальною площею 0,0137 га, розташованої за адресою АДРЕСА_1 відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1; ? частину земельної ділянки загальною площею 0,0093 га, розташованої за адресою АДРЕСА_1 відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2; ? частину земельної ділянки загальною площею 0,0167 га, розташованої за адресою АДРЕСА_1 відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 відмовлено. У решті рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 квітня 2015 року залишено без змін.

Суди встановили, що ОСОБА_4 зареєстрована та проживає в житловому будинку, який належить на праві особистої власності відповідачу, за адресою по АДРЕСА_1 але останній намагається її з цього житла висилити. У житловий будинок по АДРЕСА_1 в якому є її часткова власність, відповідач категорично її не допускає, таким чином позбавляє право володіти та користуватися даним будинком. На її неодноразові звернення до відповідача, щоб добровільно поділити свої частки житлового будинку в натурі, відповідач категорично відмовляється.

При задоволенні позову суди зробили висновок про можливість поділу житлового будинку шляхом виділу в натурі частки із спільної часткової власності згідно першого варіанту висновку експерта, який є найменш обтяжливим для співвласників.

Колегія суддів погоджується із цим висновком судів з таких підстав.

Аналіз статей 183, 358, 364 ЦК України дозволяє зробити висновок, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частку житлового будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

У тих випадках, коли в результаті поділу співвласнику передається частина житлового будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

Вказані висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16 та від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції було проведено судову будівельно-технічну експертизу № 16/16-БТ від 19 грудня 2016 року. Експертом було запропоновано два варіанти поділу спірного житлового будинку.

Суди встановили, що можливо здійснення переобладнання будинку за варіантом № 1 без втручання в інженерні системи загального користування.

За таких обставини колегія суддів погоджується із висновком судів про задоволення позову.

Твердження у касаційній скарзі про те, що судова будівельно-технічна експертиза була проведена на основі технічного паспорту, що був виготовлений у 2010 році, і після 2010 року були здійснені переобладнання і добудови будинку, і для проведення експертизи потрібно було виготовити новий технічний паспорт, що зроблено не було, колегія суддів відхиляє.

Як встановлено апеляційним судом, експертне дослідження проводилося із оглядом об'єкта експертом перед наданням експертного висновку, який відбувся 12 грудня 2016 року за участі сторін у справі, і характеристика конструктивних елементів будинку була взята з технічного паспорту на житловий будинок станом на 26 жовтня 2010 року та визначена при обстеженні станом на 12 грудня 2016 року.

Посилання на те, що септик та огорожа збудовані за власні кошти ОСОБА_5 після 2011 року, коли він жив окремо, тому повинні бути визнані його особистою власністю, є безпідставним, оскільки ним не надано підтвердження щодо понесення витрат на їх будівництво.

Аргумент касаційної скарги про неможливість користуватися одним септиком двома співвласниками, є безпідставним, оскільки обидва запропоновані експертом варіанти розподілу спірного будинку передбачають саме такий порядок користування вигрібною ямою, клопотання про надання експертом інших варіантів розподілу будинку, які б передбачали окреме користування даним об'єктом, ОСОБА_5 ні в ході розгляду справи судом першої інстанції, ні в ході розгляду судом апеляційної скарги не заявлялось.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Оскільки оскаржені рішення залишені без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 14 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О.Антоненко

В. І. Журавель