АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 755/2375/18 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Галаган В.І.

13 вересня 2018 року м. Київ

Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Прокопчук Н.О.

секретаря судового засідання: Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Нова лінія» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 квітня 2018 року в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Нова лінія» до ОСОБА_2, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Нова Ера» про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ПрАТ «Нова лінія» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 та просило зобов'язати відповідача повернути позивачу рухоме майно, а саме: піч опалювальну Булер'ян Тип 03 (інвентарний номер БУ-35847); піч опалювальну Булер'ян Тип 04 (інвентарний номер БУ-22251); металеву конструкцію для оглядової ями (реборда).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25.04.2018 у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Нова лінія» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Посилається на неповне з'ясування та недоведеність судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що відповідач безпідставно заволодів печа?ми опалювальними та металевою конструкцією для оглядової ями, які належать на праві власності позивачу та знаходяться у нього на балансі. Зазначив на необґрунтоване відхилення судом всіх доказів позивача, які підтверджують право останнього на спірне майно. Вказав, що суд першої інстанції безпідставно не врахував ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Позивач зазначив, що акти від 02.02.2018, 14.02.2018 відповідають вимогам закону та сумніви, якими керувався суд під час оцінки показань свідків є безпідставним припущенням та порушують презумпцію невинуватості особи.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5501/2018
Згідно з ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку з чим, справа підлягає розгляду Апеляційним судом м. Києва.

У судовому засіданні представник ПрАТ «Нова лінія» підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав наведених в ній та просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився повідомлявся належним чином про час та місце слухання справи. Здійснювалось оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України. На вимогу суду ПрАТ «Нова лінія» направляло судові повістки-повідомлення рекомендованими листами за відомою адресою зазначеною в матеріалах справи, однак останні поверталися без вручення.

З урахуванням вищезгаданих обставин, колегією суддів прийнято рішення про обізнаність відповідача про слухання справи та його повідомлення у зазначений спосіб належним чином.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 № 3236/03, § 41«Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позов є необґрунтованим.

З таким висновком суду не може погодитись колегія суддів, враховуючи наступне.

Згідно з ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ізст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно дост. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що01.01.2016 між ТОВ«Будівельна компанія «Нова Ера» в особі директора Сідорова Є.К. (Орендодавець) та ПрАТ «Нова Лінія» в особі директора Ковтуна П.О. (Орендар) укладено Договір оренди № 10/2016 строком дії до 30.11.2018, відповідно до умов якого орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування приміщення першого поверху гаражного боксу № НОМЕР_2 та приміщення першого та другого поверхів гаражного боксу №640 в ГБК «Печерський» за адресою: м. Київ, вул. Камишинська, 4, з діючою електромережею. Загальна площа приміщення, що орендується, складає - 262 кв.м. Метою оренди є зберігання, ремонт, обслуговування техніки, транспортного засобу та подібні до цього роботи (а. с. 18-21).

Відповідно до п. 8.3 Договору оренди жоден із співвласників приміщення, яке здається в оренду, не може вчиняти правочин, об'єктом якого буде відповідне приміщення без згоди на це кожного з них. Підписанням цього Договору орендодавець гарантує, що ним отримана згода всіх співвласників на укладання цього Договору.

01.01.2016 ТОВ«Будівельна компанія «Нова Ера» в особі директора Сідорова Є.К. та ПрАТ «Нова Лінія» в особі директора Ковтуна П.О. складено, підписано та скріплено печатками Товариств Акт прийому передачі в оренду нежитлового приміщення, що є додатком до Договору оренди № 10/2016 від 01.01.2016 (а. с. 22).

ПрАТ «Нова Лінія» створено з метою здійснення господарської діяльності, серед яких: діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; оптова торгівля текстильними товарами; оптова торгівля іншими товарами господарського призначення; роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах, тощо, що підтверджено Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а. с. 7-12).

До орендованих гаражних боксів, ПрАТ «Нова Лінія» було завезено піч опалювальну Булер'ян Тип 03 (інвентарний номер БУ-35847); піч опалювальну Булер'ян Тип 04 (інвентарний номер БУ-22251); металеву конструкцію для оглядової ями (реборда) відповідно до інвентарних карток обліку основних засобів, додатком №2 до договору №11.08.2008, додатком №1 до договору б/н від 12.10.2010 та довідкою №ОЗ-01 від 08.02.2018.

06.02.2018 ТОВ «Нова Лінія» Листом вих. № 28 повідомило ТОВ «Будівельна компанія «Нова Ера» про заблокування ОСОБА_2доступу до орендованих приміщень та здійснило вимогу надати документи, підтверджуючі чинність прав ТОВ «Будівельна компанія «Нова Ера» на об'єкт оренди за договором № 10/2016 від 01.01.2016 року. (а. с. 33-34).

07.02.2018 ТОВ «Нова Лінія» Листом вих. № 29 звернулось на адресу ОСОБА_2 про повернення Товариству належного йому майна: піч опалювальну Булер'ян Тип 03 (інвентарний номер БУ-35847); піч опалювальну Булер'ян Тип 04 (інвентарний номер БУ-22251); металеву конструкцію для оглядової ями (реборда) (а. с. 35-36).

Вимоги позивача залишилисьбез задоволення.

Позивач зазначив, що ним належним чином виконувались умови Договору оренди, однак в січні 2018 року відповідач почав чинити позивачу перешкоди в користуванні орендованими приміщеннями, посилаючись на своє право власності на об'єкт оренди, вчиняв спроби примусового виселення позивача з орендованих приміщень в позасудовому порядку, вимагав сплату авансом орендної плати за користування об'єктом оренди за лютий 2018 року або негайного звільнення орендованих приміщень. Зважаючи на виникнення конфліктної ситуації, позивач звернувся до ТОВ «Будівельна компанія «Нова Ера» з вимогою про документальне підтвердження чинності прав ТОВ «Будівельна компанія «Нова Ера» на об'єкт оренди та забезпечити персоналу позивача безперешкодний вхід до орендованих приміщень, однак звернення позивача залишено без реагування. Вказав, щона момент фактичного виселення позивача в орендованих приміщеннях залишилось його майно вартістю 20 964,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся із відповідним позовом до суду.

Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За приписами ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Згідно з ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Аналіз норм ЦК України вказує на те, що право власності - це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і в своїх інтересах, усунення третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов'язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Пунктами 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 передбачено, що, застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння.

Зі змісту зазначеної статті випливає, що положення її застосовуються у випадку наявності таких обставин у сукупності:

набуття або зберігання особою майна здійснено без правової підстави або така підстава відпала;

набуття або зберігання майна було здійснено за рахунок іншої особи;

безпідставне набуття або зберігання майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

При цьому під вiдсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто, вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2ст. 11 ЦК України.

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Матеріали справи свідчать, що на підставі Договору оренди № 10/2016 від 01.01.2016, укладеного між ТОВ «Будівельна компанія «Нова Ера» в особі директора Сідорова Є.К. (Орендодавець) та ПрАТ «Нова Лінія» в особі директора Ковтуна П.О. (Орендар), останнім було завезено свою власність до орендованих гаражних боксів, а саме: піч опалювальну Булер'ян Тип 03 (інвентарний номер БУ-35847); піч опалювальну Булер'ян Тип 04 (інвентарний номер БУ-22251); металеву конструкцію для оглядової ями (реборда).

Власність позивача на вказане майно підтверджується інвентарними картками обліку основних засобів, додатком №2 до договору 1 від 11.08.2008, додатком №1 до договору б/н від 12.10.2010 та довідкою №ОЗ-01 від 08.02.2018.

ОСОБА_2 на праві приватної власності належить гараж НОМЕР_2, ГБК «Печерський» площею 103,5, який розташований в АДРЕСА_1 відповідно до Свідоцтва про право власності на об'єкт нерухомого майна від 09.12.1998 Серія НОМЕР_3 (а. с. 25).

Встановлено, що 29.01.2018 ОСОБА_2 з'явився до орендованих приміщень, представився як власник гаражних боксів, вимагав сплатити йому орендну плату за користування об'єктом оренди або негайно звільнити орендоване майно та намагався змінити замки на вхідних воротах до вказаних приміщень, що підтверджується доповідними записками працівників позивача - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а. с. 23-24).

02.02.2018 здійснено опломбування гаражних боксів та повішено замки на них, які знаходяться в оренді ПрАТ «Нова Лінія» згідно Акту підписаного ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 (а. с. 31).

Дані обставини також підтверджуються відеозаписом, який міститься в матеріалах справи (а. с. 32).

На підставі викладеного, враховуючи усю сукупність доказів наведених вище, колегія суддів приходить до висновку про доведеність позивачем факту того, що ОСОБА_2, будучи власником вищевказаних гаражних боксів, заблокував вхід до останніх, у зв'язку з чим заволодів рухомим майном позивача та не повертає останнє ПАТ «Нова лінія».

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу.

Враховуючи вищевикладене та те, що відповідач незаконно володіє піччю опалювальною Булер'ян Тип 03 (інвентарний номер БУ-35847); піччю опалювальною Булер'ян Тип 04 (інвентарний номер БУ-22251); металевою конструкцією для оглядової ями (реборда) ПАТ «Нова лінія», зазначене майно підлягає поверненню його власнику.

На вищевикладене суд першої інстанції уваги не звернув, у зв'язку з чим дійшов невірних висновків, з неповним з'ясуванням обставин справи, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.

Висновки суду першої інстанції про те, що відсутні відомості про наявність у відповідача права власності на вказаний гаражний бокс є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та не заперечувалось ОСОБА_2, оскільки останній будучи обізнаним про розгляд справи, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин в суді першої та апеляційної інстанції не надав.

Щодо вказівки суду про недолучення доказів наявності у орендодавця ТОВ «Будівельна компанія «Нова Ера» права власності чи права користування вказаними гаражними боксами не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки не є предметом спору та Договір оренди у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, у зв'язку з чим не підлягає оцінці.

Отже, вимоги апеляційної скарги знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 133 ЦПК України з відповідача на користь ПрАТ «Нова лінія» підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374, 376, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Нова лінія» задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 квітня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов Приватного акціонерного товариства «Нова лінія» до ОСОБА_2, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Нова Ера» про витребування майна з чужого незаконного володіння задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_2(реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1; місце проживання АДРЕСА_2) повернути Приватному акціонерному товариству «Нова лінія» (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 30728887; місцезнаходження Одеське шосе, будинок 8, селище міського типу Чабани, Києво-Святошинський район, Київська обл., 08162) рухоме майно, а саме: піч опалювальну Булер'ян Тип 03 (інвентарний номер БУ-35847); піч опалювальну Булер'ян Тип 04 (інвентарний номер БУ-22251); металеву конструкцію для оглядової ями (реборда).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Нова лінія» судовий збір в розмірі 4 405 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 17.09.2018.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

Н.О.Прокопчук