Постанова

Іменем України

30 травня 2018 року

м. Київ

справа № 686/18856/16-ц

провадження № 61-6152св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЖуравельВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 25 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Костенка А. М., Грох Л. М., Корніюк А. П.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, у якому просило стягнути з відповідача кредитну заборгованість урозмірі 26 990 грн 16 коп., з яких заборгованість по кредиту - 13 772 грн 52 коп., по процентам - 11 456 грн 20 коп., по штрафу (фіксована частина) - 500 грн, по штрафу (процентна складова) - 1 261 грн 44 коп. та судові витрати.

Позовна заява мотивована тим, що 01 листопада 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено креитний договір, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 17 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою 27,60 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_4 підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які розміщені на сайті банку, складає між відповідачем та банком кредитний договір.

Взяті на себе кредитні зобов'язання ОСОБА_4 належним чином не виконує, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яку позивач просив стягнути.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 квітня 2017 року узадоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що Умови і правила надання банківських послуг не містять підпису позичальника, тому їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору. Підписана анкета-заява не містить істотних умов кредитного договору. 01 листопада 2013 року між сторонами кредитного договору укладено не було, тому така заборгованість саме на підставі цього договору стягнута не може бути.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 26 жовтня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 26 990 грн 16 коп., яка складається з заборгованості по тілу кредиту в сумі 13 772 грн 52 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 11 456 грн 20 коп., штрафу в сумі 1 761 грн 44 коп. (фіксована частина - 500 грн, процентна складова - 1 261 грн. 44 коп.).Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що 01 листопада 2013 року між сторонами укладено в письмовій формі кредитний договір, ОСОБА_4 належним чином кредитні зобов'язання не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість, яку слід стягнути.

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 подала касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що банком не було надано доказів укладення 01 листопада 2013 року кредитного договору у письмовій формі та доказів на підтвердження отримання позичальником кредитних коштів.

У підписаній анкеті-заяві не зазначено яку саме банківську картку отримано позичальником, розмір кредитного ліміту, процентної ставки, строку дії договору. В Умовах та правилах надання банківських послуг та Тарифів відсутній підпис ОСОБА_4 Крім того, такі Умови надані у редакції від 06 березня 2010 року, а не ті, що діяли станом на 01 листопада 2013 року.

Не звернуто уваги на наявність іншого кредитного договору, укладеного 05 січня 2006 року, а договором від 01 листопада 2013 року було змінено лише кредитний ліміт. Банком пропущено строк звернення до суду, оскільки у випадку неналежного виконання кредитних зобов'язань, повернення яких визначено щомісячними платежами, позовна давність повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України 26 лютого 2018 року справа № 686/18856/16-ц передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що 01 листопада 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, який складався з анкети - заяви останньої, Умов і правил надання банківських послуг та тарифів банку,затверджених наказом від 06 березня 2010 року, а також Пам'ятки клієнта.

За умовами укладеного договору банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 15 тис. грн, який 13 листопада 2013 року змінено та збільшено до 16 тис. грн, 19 грудня 2017 року до 17 тис. грн, а 10 квітня 2015 року зменшено до 14 920 грн, 7 грудня 2015 року до 13 780 грн із сплатою 2,5 % на місяць, строком користування по червень 2017 року, перерахувавши грошові кошти на картковий рахунок позичальника.

Взяті на себе кредитні зобов'язання позичальник належним чином не виконувала, станом на 12 липня 2016 року виникла заборгованістьу розмірі 26 990 грн 16 коп., яка складається з неповернутого кредиту - 13 772 грн 52 коп., процентів - 11 456 грн 20 коп., штрафу - 1761 грн 44 коп. (фіксована частина - 500 грн, процентна складова - 1 261 грн 44 коп.).

Згідно з пп. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов і правил надання банківських послуг клієнт надає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в любий момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою та безумовною згодою клієнта відносно прийняття любого розміру кредитного ліміту, установленого банком.

ОСОБА_4 особисто підписала анкету - заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, користувалася кредитним лімітом, отже, погодилася з такими умовами, зокрема, і розміром процентів за користування кредитом та штрафними санкціями, що передбачені п. 2.1.1.7.6. Умов і правил надання банківських послуг.

З 01 листопада 2013 року вона постійно користувалася кредитною карткою, знімала кошти, поповнювала картковий рахунок, переводила кошти на інші рахунки тощо.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно із нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За таких обставин правильним є висновок суду апеляційної інстанції про те, що між сторонами було укладено в письмовій формі кредитний договір і ОСОБА_4 не виконала зобов'язань за цим договором.

Доводи касаційної скарги про наявність іншого укладеного між сторонами кредитного договору від 05 січня 2006 року колегія суддів відхиляє, оскільки матеріали справи такого не містять.

Агрументи касаційної скарги про пропуск банком позовної давності колегія суддів також відхиляє, оскільки розрахунок кредитної заборгованості виконано за період з 01 листопада 2013 року по 12 липня 2016 року, а з цим позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся у вересні 2016 року.

Інші доводи касаційної скарги також не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду Хмельницької області від 25 жовтня 2017 року без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 25 жовтня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення апеляційного суду Хмельницької області від 25 жовтня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н.О. Антоненко

В.І. Крат