Постанова

Іменем України

13 червня 2018 року

м. Київ

справа № 366/2600/15-ц

провадження № 61-9386св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідачі: товариство з обережною відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Модуль»,

ОСОБА_3,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Іванківського районного суду Київської області, у складі судді Корчкова А. А., від 16 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області, у складі колегії суддів: Мережко М. В., Журби С. О., Суханової Є. М., від 16 листопада 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

02 вересня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до

товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Модуль» (далі - ТОВ «НВП «Модуль»), ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання договору

купівлі-продажу недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що позивач є одним із співзасновників

ТОВ «НВП «Модуль». У вересні 2015 року під час ознайомлення з матеріалами справи № 754/15702/14-ц їй стало відомо, що 31 липня

2011 року між ТОВ «НВП «Модуль» та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна та обладнання у кредит. Зазначений договір, на думку позивача, був укладений з порушенням норм чинного законодавства, оскільки він не був нотаріально посвідчений та зареєстрований у відповідних органах; договір укладений на суму більше 100 мінімальних заробітних плат, але він не був затверджений зборами учасників товариства. Зазначала, що на час укладання спірного договору позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, а майно

ТОВ «НВП Модуль» було об'єктом спільної сумісної власності подружжя, проте згоди на укладання спірного договору вона не надавала.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна та обладнання у кредит від 31 липня 2011 року, укладений між ТОВ «НВП «Модуль» та ОСОБА_3

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 16 травня

2016 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна та обладнання у кредит з розстроченням платежу від 31 липня 2011 року, укладений між ТОВ «НВП Модуль» та ОСОБА_3 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що під час укладення спірного договору сторонами не були дотримані вимоги ЦК України та Закону України «Про господарські товариства». Строк позовної давності позивачем не пропущено, оскільки про спірний договір вона дізналася у вересні 2015 року.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції та зазначив, що спірний договір укладений відносно нерухомого майна, проте нотаріально не посвідчений, що суперечило вимогам чинного на момент його укладення законодавства. Крім того, зазначений договір, сума якого становила 1 160 000 грн, не був затверджений зборами учасників товариства.

У касаційній скарзі, яка надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 08 грудня 2016 року,

ОСОБА_3просить скасувати оскаржені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосуванням судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що укладаючи спірний договір сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов. Фактично був укладений договір купівлі-продажу обладнання, нерухоме майно у товариства відсутнє, а тому порушень вимог законодавства під час його укладання не було. Доводи позивача щодо строку позовної давності є необґрунтованими, оскільки вона була присутня під час укладання спірного договору, що підтверджується аудиозаписами, які суди попередніх інстанцій не дослідили як докази.

У запереченні на касаційну скаргу, яке надійшло до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 21 квітня 2017 року, ОСОБА_2 просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року справу за позовом

ОСОБА_2 до ТОВ «НВП Модуль», ОСОБА_3, треті особи:

ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання договору купівлі-продажу недійсним призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»

(далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

15 лютого 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною третьою статті 400 ЦПК України передбачено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Під час розгляду справи суди встановили, що 31 липня 2011 року між ОСОБА_3 та ТОВ «НВП Модуль» в особі генерального директора ОСОБА_4 був укладений у простій письмовій формі договір купівлі-продажу у кредит з розстроченням платежу, предметом якого є об'єкт нерухомості ТОВ «НВП Модуль», який знаходиться за адресою: Київська область, с. Феневичі, вулиця Миру, 1 та обладнання, необхідне для здійснення підприємницької діяльності, яке перебувало на балансі підприємства.

Відповідно до пункту 1.2 договору купівлі-продажу від 31 липня 2011 року продавець, у порядку та на умовах, передбачених договором, зобов'язується передати у власність покупцю нерухоме майно, загальною площею згідно земельного акту № 1 та № 2 та обладнання, яке знаходиться на балансі підприємства, а покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити договірну ціну за нього частинами у порядку, передбаченому договором.

Відповідно до пункту 1.3 договору договірна ціна майна складає

145 000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ на дату укладання договору становить 1 160 000 грн.

Пунктом 2.3 договору передбачено, що у момент оплати покупцю передається нотаріально завірена заява співвласника ТОВ «НВП «Модуль» ОСОБА_2 про її вихід зі складу власників без жодних грошових чи майнових претензій до ТОВ «НВП «Модуль».

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_2 як на одну з підстав для визнання спірного договору купівлі-продажу недійсним зазначала те, що предметом договору є об'єкт нерухомості, який знаходиться за адресою: Київська область, с. Феневичі, вулиця Миру, 1, проте у порушення вимог законодавста договір не був нотаріально посвідчений.

Статтею 657 ЦК України, у редакції, чинній на час укладання спірного договору, було встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Частина перша статті 210 ЦК України передбачає, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Згідно із частиною третьою статті 640 ЦК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Відповідно до змісту частини першої статті 215 ЦК України визнати недійсним можна лише укладений договір.

Встановивши при розгляді спору про визнання договору недійсним, що договір купівлі-продажу від 31 липня 2011 року підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, суди залишили поза увагою, що через відсутність його державної реєстрації такий договір не визнається укладеним, а тому суд має відмовити у позові про визнання неукладеного договору недійсним.

Як юридичний факт договір купівлі-продажу від 31 липня 2011 року не відбувся, а документ, який сторони оформили у вигляді договору, не породжує для його сторін цивільних прав та обов'язків, на досягнення яких було спрямовано їх волевиявлення при його підписанні.

При розгляді справи суди першої та апеляційної інстанцій на зазначені положення закону уваги не звернули та не врахували, що договір купівлі-продажу нерухомого майна в силу статті 657 ЦК України у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, підлягав і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, а тому договір купівлі-продажу від 31 липня 2011 року є невчиненим згідно із статтями 210 та 640 ЦК України та не може бути визнаний недійсним.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржені судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 16 травня

2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 16 листопада 2016 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до товариства з обережною відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Модуль», ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним - відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є.В. Синельников

Ю.В. Черняк