Провадження № 2/522/523/18
Справа № 522/5737/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2018 року м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Домусчі Л.В.

за участі секретаря судового засідання Вадуцкої В.І.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

До суду 27.03.2017 року надійшов позов ОСОБА_1, пред'явлений до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики у розмірі 811 730,67 грн. та судових витрат.

В обґрунтування позову вказано, що громадянин Республіки Туреччини ОСОБА_1 більше чотирнадцяти років знайомий з громадянином Туреччини ОСОБА_2, у зв'язку з чим між ним склалися довірчі відносини. На початку грудня 2005 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 з проханням надати в борг грошові кошти для покупки квартири. ОСОБА_2 знайшов квартиру, яку вирішив купити, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та 20.12.2005 року передав завдаток за дану квартиру продавцеві. 27.12.2005 року ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_2 договір позики, передав відповідачеві грошові кошти в розмірі 40 000 доларів США. У розписці відповідач вказав, що в разі неповернення боргу гарантує віддати позикодавцеві вищевказану квартиру. Розписка була складена в присутності 2-х свідків, а саме ОСОБА_6 та ОСОБА_7. У подальшому, 15.05.2006 року, 25.10.2006 року ОСОБА_2 повертав частини боргу у розмірі по 5000 доларів США, про що були складені розписки. Вищевказані розписки не містять кінцевої дати повернення боргу і є безстрочними. У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з вимогою повернути йому частину боргу, що залишилася. Між тим, до сих пір відповідач добровільно не повернув залишок боргу у розмірі 30 000 доларів США.

Ухвалою суду від 28.03.2017 року (с. Погрібний С.О.) було відкрито провадження по справі.

На підставі Указу Президента України № 417/2017 від 14 грудня 2017 року про призначення судді Погрібного Сергія Олексійовича на посаду судді Верховного Суду у Касаційний цивільний суд, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, здійснено повторний автоматизований розподіл згідно розпорядження від 18.12.2017 року.

Ухвалою суду від 26.12.2017 року справа була прийнята до провадження судді Домусчі Л.В. та призначено підготовче судове засідання на 19.02.2018 року.

Ухвалою суду від 19.02.2018 року було закрито підготовче засідання та призначена справа до судового розгляду по суті на 12.04.2018 року.

Розгляд справи, призначений на 12.04.2018 року, було відкладено за клопотанням представника позивача з метою виклику свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

24.05.2018 року суд протокольно залучив до участі у справі ОСОБА_3 в якості третьої особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача. Розгляд справи був відкладений на 14.06.2018 року.

Розгляд справи, призначений на 14.06.2018 року, був відкладено у зв'язку з перебуванням судді у відпустці.

17.09.2018 року від представника позивача до суду надійшла заява, згідно якої просила розглядати справу за її відсутності.

Позивач та представник позивача у судове засідання 18.09.2018 року не з'явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду не повідомили. У минулих судових засіданнях представник позивача поданий позов та обставини, якими він обґрунтований, підтримав та просив задовольнити. У судовому засіданні 12.04.2018 року представник позивача пояснив, що відповідач у 2005 році звернувся до позивача з проханням надати йому кошти у борг для придбання квартири та позивач погодився, надавши відповідачу кошти на суму 40000 дол. США. Відповідач частково повернув борг на суми 5000 дол. США (15.05.2006 року) та 5000 дол. США (25.10.2006 року). Потім відповідач повідомив позивачу, що у нього скрутне становище та кошти не повертав, на звернення позивача в лютому 2017 році про повернення залишку боргу ОСОБА_2 повідомив, що у нього коштів не має і його майно (квартира) вже знаходиться під арештом. За вказаних обставин позивач вимушений звернутись до суду з дійсним позовом, просили стягнути борг у розмірі 30 000 долю США, що на день подання позову за курсом НБУ становить 811 730, 67 грн..

Відповідач та його представник ОСОБА_8 у судовому засіданні частково визнали позов (не заперечували факту існування боргу). Відповідач у минулому судовому засіданні пояснив, що дійсно позичив у позивача кошти на суму 40 00 0 дол. США на придбання квартири та у подальшому в 2006 році повернув кошти у загальному розмірі 10 000 дол. США. Проте, потім у нього виникли проблеми з бізнесом та він не зміг повернути позивачу борг, він пропонував йому повернути борг з Туреччини, проте позивач відмовився чекати. На думку представника відповідача, позивач дізнався про існування судового спору між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, тому теж вирішив звернутись до суду з дійсним позовом. Відповідач посилався на те, що, коли позичав кошти, то вже не мешкав з ОСОБА_3.

Третя особа та представник - ОСОБА_9 (по довіреності від 28.12.2016 року) у судовому засіданні не заперечували проти позову та факту існування боргу. Між тим представник третьої особи наполягав на тому, що ці кошти не позичались на придбання квартири, щодо якої є спір в іншому провадженні, і факт запозичення коштів саме на придбання квартири вони не визнають. ОСОБА_3 як дружина відповідача згоди на отримання ним позики не давала та про його існування ніколи не чула від відповідача. ОСОБА_3 у судовому засіданні зазначила, що мешкає разом з відповідачем як дружина з 2001 року та ніхто їм кошти не позичав, з позивачем вона не знайома та їй не відомо, щоб її чоловік позичав у нього кошти (ОСОБА_2 ніколи їй про це не казав). Посилалась на те, що квартиру на АДРЕСА_1 вони придбали разом, відповідач працював на 7 км та в них був власний бізнес. Представник третьої особи посилався на те, що відсутні докази витрачання позичених коштів на сімейні потреби, а саме придбання квартири, вважає, що це спроба зі сторони відповідача вивести майно зі спільної сумісної власності подружжя та уникнути його поділу.

Суд з урахуванням вимог ч.1,3 ст. 223 ЦПК України, за згодою осіб, які були присутні у судовому засіданні, ухвалив слухати справу за відсутності позивача та його представника, сповіщених належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, які були присутні в судовому засіданні, з урахуванням пояснень свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, громадянин Туреччини, в Україні постійно проживає з 2007 року, що підтверджується Посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_3 від 26.03.2008 року.

З матеріалів справи вбачаться, що відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача в борг грошові кошти у розмірі 40 000 дол. США, про що було складено відповідну розписку від 27 грудня 2005 року.

Свідками договору позики стали ОСОБА_6 та ОСОБА_7. (Переклад розписки з турецької мови на українську мову здійснено 17.03.2017 року в Департаменті Перекладів при «Асоціації Перекладачів та Філологів»).

У подальшому відповідач частково повернув позивачу суму позики. У матеріалах справи наявна розписка, відповідно до якої ОСОБА_1 отримав 5000 доларів США від ОСОБА_2 15.05.2006 року, борг за розпискою залишився 35 000 доларів США. (Переклад розписки з турецької мови на українську мову здійснено 17.03.2017 року в Департаменті Перекладів при «Асоціації Перекладачів та Філологів»).

Розпискою від 25.10.2006 року підтверджується посилання сторін, про те що 25.10.2006 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 5000 доларів США, при тому сума боргу залишилася в розмірі 30 000 доларів США. (Переклад розписки з турецької мови на українську мову здійснено 17.03.2017 року в Департаменті Перекладів при «Асоціації Перекладачів та Філологів»).

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні 24.05.2018 року пояснив, що знайомий з відповідачем ще з Туреччини та коли приїхав до м. Одеси у 2004 році був у відповідача в гостях, потім орендував квартира на АДРЕСА_4. Узимку він разом з відповідачем та його другом (позивачем) сиділи в одному ресторані «Турказ» та у присутності свідка ОСОБА_2 попросив у позивача кошти у борг на придбання квартири та позивач погодився їх дати. При свідку між сторонами була домовленість, що позика надається на рік, та позивач передав кошти відповідачу. Свідку також відомо, що відповідач двічі частково повертав позивачу суму позики. Свідок підтвердив свій підпис у розписках.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні 24.05.2018 році зазначив, що знайомий з відповідачем з 2000 року та підтвердив, що відповідач позичав у позивача кошти на суму 40 000 дол. США приблизно у 2005 році на придбання квартири. Дані кошти необхідні були відповідачу на придбання квартири. Свідку також відомо, що відповідач частково повернув суму позики. Зазначив, що відповідач не давав гарантії, коли поверне суму боргу. Підтвердив свій підпис на розписках.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України.

Суд вбачає, що не сплачуючи заборгованість Відповідач порушує вимоги діючого законодавства України, а саме: ст. 526 ЦК України, яка передбачає, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства; ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. ст. 629 ЦК України, згідно якої, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 524 ЦК зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Разом з тим, незалежно від фіксації еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, згідно з частинами 1 та 2 ст. 533 ЦК грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Відсутність коштів у відповідача та неможливість їх повернути позивачу не спростовують обставини справи та не свідчать про відсутність спору між сторонами, а з прохання в судовому засіданні з приводу відстрочки виконання рішення суду відповідач має можливість звернутися до суду в порядку ст. 435 ЦПК України або ж вирішити це самостійно зі стороною позивача.

Позивач в прохальній частині позову відзначив суму заборгованості в гривнях, що складає 811 730,67 грн., при цьому до матеріалів справи додано офіційні курси гривні до іноземної валюти станом на 24.03.2017 року.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

При цьому судом встановлено, що у відповідача з ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 спільна дитина - син ОСОБА_10 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 від 02.12.2005 року); зазначений позов був поданий пізніше (27.03.2017 року), ніж ОСОБА_3 пред'явила позов до ОСОБА_2 про визнання факту спільного проживання та поділ спільного майна подружжя (13.01.2017 року); відсутні докази щодо витрачання цих коштів саме на придбання квартири по АДРЕСА_1.

Згідно предмету позовних вимог вбачається, що це спір про стягнення заборгованості, який суд вважає доведеним, проте щодо твердження в позові, що позичені кошти були витрачені саме на придбання квартири по АДРЕСА_1, яка є також предметом позову по справі №522/627/17, суд вважає недоведеними.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 8000 грн. (згідно квитанції № 0.0.732854277.1), а тому суд задовольняє вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача вказаних судових витрат.

На підставі викладеного й керуючись ст. ст.. 10, 11, 15, 16, 526, 530, 533, 536, 545, 612, 625, 626, 1046 - 1050 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 27, 76, 81, 95, 133, 141, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 353, 354, 496 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1, посвідка на постійне місце проживання тип РА, код НОМЕР_5, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2, посвідка на постійне місце проживання НОМЕР_6, АДРЕСА_3) заборгованість за договором позики від 27.12.2005 року у розмірі 811 730 (вісімсот одинадцять тисяч сімсот тридцять) гривень 67 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1, посвідка на постійне місце проживання, тип РА, код НОМЕР_5, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2, посвідка на постійне місце проживання НОМЕР_6, АДРЕСА_3) судовий збір у розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 19.09.2018 року.

Суддя Л.В. Домусчі