Справа № 604/870/18
Провадження № 2/604/386/18
У х в а л а

13 вересня 2018 року смт. Підволочиськ

Суддя Підволочиського районного суду смт. Підволочиськ Сташків Н.Б., розглянувши заяву ОСОБА_1, АДРЕСА_1 про забезпречення позову,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Підволочиського районного суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства, а саме про визнання його батьком дітей ОСОБА_3, 2014 р.н. та ОСОБА_4, 2017 року.

До початку підготовчого судового засідання через канцелярію суду позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони виїзду за межі Держави малолітніх дітей ОСОБА_3, 2014 р.н. та ОСОБА_4, 2017 року в супроводі ОСОБА_2 чи уповноваженої нею особи до вирішення справи по суті .

В обґрунтування вимог про забезпечення позову позивач посилається на те, що з відповідачем у справі проживали в Республіці Чехія, де і були народжені їх спільні діти, проте в актових записах про народження ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, його не було вказано батьком, через закінчення правових підстав для офіційного перебування на території Республіки Чехія. На даний час діти проживають з ним. 11.09.2018року відповідач в супроводі представників Служби у справах дітей Підволочиської районної державної адміністрації, та представників консульства Російської Федерації прийшла за місцем його проживання та шляхом погроз і шантажу намагалися відібрати їх спільних дітей. Враховуючи те, що відповідач є громадянкою Російської Федерації, має сталий побут в Республіці Чехія, що дає їй право без відкриття жодних віз безперешкодно жити в будь якій країні Європейського Союзу, а тому у разі, якщо вона забере з України дітей він не зможе захистити свої інтереси в суді за місцем свого проживання та, у випадку якщо виникне потреба, провести судово- медичну експертизу для встановлення біологічного батьківства.

Перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ст.150 ЦПК України позов забезпечується : 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обовязку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобовязання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

В силу вимог ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як зазначив Пленум Верховного Суду України в постанові №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»,забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Особисте немайнове право на свободу пересування фізичної особи, закріплене у ст.313 ЦК України. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 № 3857-ХІІ за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Підпунктом 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. № 724) передбачено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється в разі предявлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» таУказу Президента України «Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень судів»громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за межі України, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням,до виконання зобовязань.

Згідно з положеннямист. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Згідно з ч. 2 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статею.

Таким чином, обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується лише у випадку необхідності забезпечення виконання судового рішення.

Разом з тим, на теперішній час у цій справі не прийнято рішення по суті.

За наведених вище обставин та враховуючи, що питання щодо перетинання кордону громадянами, які не досягли 16-річного віку врегульовано на законодавчому рівні, нормами ст.150 ЦПК України встановлено види забезпечення позову, серед яких відсутній вид забезпечення позову як тимчасове обмеження особи у праві виїзду за межі України, оскільки таке обмеження є самостійним процесуальним питанням повязаним з виконанням судових рішень у цивільних справах і врегульований Законом України «Про виконавче провадження», суд дійшов висновку, що заява позивача про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст.149-153, 260,261,353 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1, АДРЕСА_1, до ОСОБА_2, АДРЕСА_2, про визнання батьківства - відмовити.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Тернопілсьької області шляхом подання через Підволочиський районний суд Тернопільської області апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя - підпис

копія вірна:

Суддя Підволочиського районного суду Н.Б.Сташків