П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2018 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 758/7576/17

Номер провадження № 22-ц/796/7685/2018

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Вербової І.М., суддів: Головачова Я. В., Шахової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 15 лютого 2018 року, постановлену під головуванням судді Ларіонової Н.М., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у праві власності шляхом виселення,

в с т а н о в и в :

Згідно п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (зі змінами від 15 грудня 2017 року) апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Виходячи зі змісту п.8 ч.1 Розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) (в редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У червні 2017 року ОСОБА_3 через представника ОСОБА_5 звернувся до Подільського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_4 про виселення останньої з квартири АДРЕСА_1. Позовні вимоги просив задовольнити керуючись ст.ст.317, 319, 391 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР.

Позовні вимоги мотивував тим, що він є єдиним власником квартири АДРЕСА_1, проте у вказаній спірній квартирі продовжує проживати ОСОБА_4 - онука чоловіка колишньої власниці квартири, ОСОБА_6 Крім того, відповідач зареєстрована у спірній квартирі, звільняти її не бажає та вважає, що за нею закріплене право користування вказаною квартирою.

Факт проживання відповідача у спірній квартирі перешкоджає йому, позивачу, як власнику квартири у реалізації його законних прав - вільно користуватися та розпоряджатися належним йому майном. Договір найму з відповідачем не укладався.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в судове засідання (а.с.24).

У лютому 2018 року ОСОБА_7 через представника ОСОБА_8 звернулась до суду з клопотанням про зупинення провадження у даній справі, до набрання законної сили судовим рішенням у справі №758/14694/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_6, про визнання Договору дарування спірної квартири удаваним.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 15 лютого 2018 року (а.с.71-72) клопотання задоволено, зупинено провадження у цивільній справі №758/7576/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у праві власності шляхом виселення, до набрання законної сили рішенням у цивільній справі №758/14694/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_6, про визнання правочину удаваним.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 31 травня 2018 року надіслав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 15 лютого 2018 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу мотивував, зокрема, тим, що 04 травня 2017 року ОСОБА_6 подарувала квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3, тобто станом на 15 лютого 2018 року власником спірної квартири є ОСОБА_3 У справі №758/14694/17 позивач ОСОБА_4 просить визнати Договір дарування спірної квартири АДРЕСА_1, удаваним.

Разом з тим, суд першої інстанції, зупиняючи провадження у справі, не врахував той факт, що вказаний Договір дарування жодним чином не порушує права ОСОБА_4, звернення останньої до суду з позовом про визнання Договору дарування удаваним направлено на затягування судового процесу у справі №758/7576/17.

Самоправно займаючи спірну квартиру та проживаючи у ній без достатніх правових підстав, ОСОБА_4 перешкоджає ОСОБА_3, як власнику квартири, розпоряджатися власністю та не реагує на вимоги звільнити квартиру.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 20 серпня 2018 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, копія якої направлялась учасникам справи разом з копією апеляційної скарги, роз'яснено право подати відзив.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 27 серпня 2018 року закінчено проведення підготовчих дій та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення осіб, які брали участь у справі.

10 вересня 2018 року до Апеляційного суду міста Києва надійшов відзив ОСОБА_4 на апеляційну скаргу, з підтвердженням направлення його копії ОСОБА_3, з якого вбачається, що ОСОБА_4 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, як законне та обґрунтоване. Зазначає, що порушення її інтересів договором дарування спірної квартири полягає у тому, що вона разом з матір'ю та сестрою проживає у вказаній квартирі протягом 14 років, квартира була придбана за кошти її матері, разом з тим, вона може бути виселена новим власником у разі відмови в позові про визнання договору дарування спірної квартири удаваним. Таким чином, справа №758/7576/17 про виселення та справа №758/14694/17 про визнання договору дарування квартири удаваним мають тісний матеріально-правовий зв'язок, тобто у разі визнання договору дарування квартири удаваним, позивач не буде мати права виселяти відповідача, оскільки не буде мати прав на спірну квартиру.

Дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Зупиняючи провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що результат розгляду цивільної справи №758/14694/17 буде прямо впливати на розгляд даної цивільної справи та матиме преюдиційне значення для її вирішення, оскільки оспорюваний в іншому провадженні Договір дарування є правовою підставою позовних вимог ОСОБА_3, які розглядаються в даному провадженні.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів дійшла висновку, що постановлена судом ухвала повністю відповідає вимогам процесуального закону, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів даної справи та встановлено в ході перегляду оскаржуваної ухвали, позивач ОСОБА_3, як власник квартири АДРЕСА_1, звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_4 та порушив питання про виселення останньої із спірної квартири, посилаючись на те, що відповідач перешкоджає йому користуватись власністю, не бажаючи виселятись із займаної самоправно спірної квартири.

Разом з тим, ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_6, про визнання Договору дарування спірної квартири удаваним, який мотивувала, зокрема, тим, що вказаний договір є удаваним правочином, укладеним сторонами для приховування іншого правочину - договору доручення, за яким ОСОБА_3 зобов'язався вчинити дії, спрямовані на виселення та зняття її з реєстрації у спірній квартирі. Провадження за вказаною позовною заявою відкрито та призначено справу до розгляду в судове засідання (а.с.49).

Виходячи зі змісту частини 1 статті 251 ЦПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі: 1) смерті або оголошення фізичної особи померлою, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво; 2) перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції; 3) призначення або заміни законного представника у випадках, передбачених статтею 63 цього Кодексу; 4) надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення; 5) прийняття рішення про врегулювання спору за участю судді; 6) об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Проаналізувавши встановлені обставини, а також вимоги процесуального закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність об'єктивних підстав зупинити провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом ОСОБА_4 про визнання Договору дарування спірної квартири удаваним, оскільки обставини, встановлені у вказаній справі, матимуть суттєве преюдиційне значення для розгляду даної цивільної справи по суті.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 15 лютого 2018 року - без змін.

Керуючись статтями 367-368, 369, 371, 374, 375, 381-384, 389-390 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 15 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 19 вересня 2018 року.

Суддя-доповідач: І.М.Вербова

Судді: Я.В.Головачов

О.В.Шахова