АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/5096/17 Номер провадження 22-ц/786/909/18Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н. Л. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Хіль Л.М., Абрамова П.С.,при секретарі: Гавриленко Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 лютого 2018 року (ухваленого суддею Яковенко Н.Л., повний текст якого складено 15 лютого 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 районної у м. Полтаві ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання рішень недійсними,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до ОСОБА_3 районної в м. Полтаві ради про визнання рішень недійсними, який в подальшому уточнював в поданих до суду 20 вересня 2017 року та 22 січня 2018 року заявах.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням виконавчого комітету Полтавської районної ради народних депутатів в 1974 році бабусі позивача ОСОБА_6 було надано для індивідуальної забудови земельну ділянку площею 0,31 га в с. Рибці Полтавського району. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 01 жовтня 1990 року ОСОБА_6 належав на праві особистої власності житловий будинок з належними до нього будинками та спорудами в м. Полтаві по вул. Єрмака, 4. Фактична площа земельної ділянки, що перебувала у користуванні ОСОБА_6 становила 2839 кв.м., з яких 113 кв.м. під будівлями, решта ґрунтове покриття подвіря та під городом. Також, позивач вказував, що 17 лютого 2009 року ОСОБА_6 померла, він є спадкоємцем її майна за заповітом, у встановленому законом порядку прийняв спадщину, рішенням суду від 29 березня 2016 року за ним в порядку спадкування після померлої ОСОБА_6 визнано право власності на житловий будинок з господарствами спорудами в м. Полтава, провулок Єрмака, 4 (стара адреса вул. Єрмака, 4). Посилався на те, що в квітні 2017 року при підготовці технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки по пров. Єрмака, 4 в м. Полтаві дізнався, що має місце накладення суміжних земельних ділянок, а саме: земельної ділянки по пров. Єрмака, 6б в м. Полтаві (кадастровий номер :09:002:0207) та по вул. Катерини Скаржинської (вул. КІМ),26а в м. Полтаві (кадастровий номер :09:002:0212). Вважає, що ОСОБА_3 районною в м. Полтаві радою при прийнятті оскаржуваних рішень порушено його право на користування земельною ділянкою площею 2839 кв.м. за адресою м. Полтава, пров. Єрмака, 4, яке перейшло до нього в порядку спадкування після померлої ОСОБА_6, тому рішення мають бути визнані недійсними.

В уточненій позовній заяві, заявляючи вимоги до відповідачів ОСОБА_3 районної в м. Полтаві ради, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, просив суд визнати недійсним п. 8 рішення ОСОБА_3 районної у м. Полтаві ради 47 сесії 5 скликання від 22 липня 2010 року щодо затвердження проекту відведення земельної ділянки по пров. Єрмака, 6Б та надання у власність ОСОБА_4 із земель житлової та громадської забудови земельної ділянки по пров. Єрмака, 6б площею 1000 кв.м. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Просив також визнати недійсним п. 36 рішення ОСОБА_3 районної у м. Полтаві ради 3 сесії 6 скликання від 10 грудня 2010 року щодо затвердження проекту відведення земельної ділянки по вул. КІМ, 26а та надання у власність ОСОБА_5 із земель садибної забудови земельної ділянки по вул. КІМ, 26а площею 1000 кв.м. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Просив стягнути з відповідачів понесені судові витрати.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 13 лютого 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 (місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до ОСОБА_3 районної в м. Полтаві ради (місцезнаходження місто Полтава, вулиця Маршала Бірюзова, 1/2), ОСОБА_4(місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2 (Тимурівська), 16, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2), ОСОБА_5(місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3) про визнання рішень недійсними відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи лише на підставі рішення органу місцевого самоврядування без отримання відповідного правовстановлюючого документа та без проведення державної реєстрації права власності (користування), припиняється зі смертю особи, якій належало таке право і не входить до спадщини, а тому не порушує прав позивача.

Зданим рішенням не погодився ОСОБА_2 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохав рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, судом неповно зясовано обставини справи, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Представником відповідачів по справі ОСОБА_7 подано відзиви на апеляційну скаргу, в яких підтримуючи рішення суду першої інстанції, останній прохав апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 лютого 2018 року залишити без змін.

Судове засідання проводилося в порядку спрощеного позовного провадження за участі сторін та інших осіб по справі. На моменту розгляду справи були присутні представники апелянта, відповідачів ОСОБА_4 і ОСОБА_5, за відсутності інших осіб, які будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не зявилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення осіб, що зявилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що згідно з рішенням №263 виконавчого комітету Полтавської районної ради депутатів трудящих від 27 червня 1974 року дозволено видати свідоцтво на індивідуальну забудову, в тому числі і ОСОБА_6 с. Рибці (нині місто Полтава), площею земельної ділянки 0,31 га, перебудова будинку (а.с. 6).

01 жовтня 1990 року управлінням житлово-комунального господарства ОСОБА_6 було видано свідоцтво №554 на право особистої власності на житловий будинок, розташований в місті Полтаві, вулиця Єрмака, 4 (а.с. 8).

Право власності на житловий будинок по вул. Єрмака, 4 в м. Полтаві було зареєстровано на ОСОБА_6 в органах бюро технічної інвентаризації.

Також судом встановлено, що ОСОБА_6 померла 17 лютого 2009 року.

За життя ОСОБА_6 склала 10 липня 2003 року заповіт, згідно з яким належний їй на праві власності житловий будинок в м. Полтава, вул. Єрмака, 4, заповіла позивачу ОСОБА_2.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 29 березня 2016 року в справі №552/794/15-ц, яке вступило в законну силу, визнано за ОСОБА_2 Артуровичем в порядку спадкування за заповітом після померлої 17 лютого 2009 року ОСОБА_6 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в м. Полтава, провулок Єрмака, 4 (стара адреса вулиця Єрмака, 4).

Право власності позивача ОСОБА_2 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою м. Полтава, пров. Єрмака, 4 зареєстровано в державному реєстрі речових прав.

Також встановлено, що рішенням ОСОБА_3 районної у м. Полтаві ради 47 сесії 5 скликання від 22 липня 2010 року (а.с. 88) затверджено проект відведення земельної ділянки по пров. Єрмака, 6б та надано у власність пишній Н.М. із земель житлової та громадської забудови земельної ділянки по пров. Єрмака, 6б площею 1000 кв.м. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (пункт 8 рішення).

Рішенням ОСОБА_3 районної у м. Полтаві ради 3 сесії 6 скликання від 10 грудня 2010 року (а.с. 68) затверджено проект відведення земельної ділянки по вул. КІМ, 26а та надано у власність ОСОБА_5 із земель садибної забудови земельної ділянки по вул. КІМ, 26а площею 1000 кв.м. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.

Згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи №85 від 29 листопада 2017 року (а.с. 50-57) існують накладання земельної ділянки за адресою м. Полтава, вул. Катерини Скаржинської (вул. КІМ), 26а на земельну ділянку за адресою м. Полтава, пров. Єрмака, 4 (площею 573 кв.м.) та земельної ділянки за адресою м. Полтава, пров. Єрмака, 6б на земельну ділянку за адресою м. Полтава, пров. Єрмака, 5 (площею 578 кв.м.).

Так, звертаючись до суду з відповідним позовом та оскаржуючи зазначені вище рішення районної ради щодо надання у власність земельних ділянок ОСОБА_4 та ОСОБА_5, позивач вказував на те, що зазначеними рішеннями порушено його право на користування земельною ділянкою площею 2839 кв.м. за адресою м. Полтава, пров. Єрмака, 4, яке перейшло до нього в порядку спадкування.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ст. ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦК України.

Відповідно дост.1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що позивач ОСОБА_2 є спадкоємцем майна за заповітом після померлої 17 лютого 2009 року ОСОБА_6 та у встановленому законом порядку прийняв спадщину. До складу спадкового майна після померлої ОСОБА_6 ввійшов жилий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами в м. Полтава, по провулку Єрмака (стара назва вулиця Єрмака), 4.

Також, судом встановлено, що за життя ОСОБА_6 відповідно до рішення органу місцевого самоврядування від 27 червня 1974 року отримала в користування земельну ділянку площею 0,31 га, у фактичному користуванні ОСОБА_6 за її життя за даними технічного паспорта на домоволодіння за адресою м. Полтава, провулок Єрмака, 4 перебувала земельна ділянка площею 2839 кв.м., з яких 113 кв.м. під забудовою, 687 кв.м. вільна земля, 2040 кв.м. під городом. Згідно даних ДПІ у м. Полтаві площа спірної земельної ділянки, що була обєктом оподаткування, складала 0.1 га присадибна ділянка, 0.1839 га для садівництва.

Однак, за життя ОСОБА_6 у встановленому законом порядку не переоформила своє право користування (чи власності) на земельну ділянку за адресою м. Полтава, пров. Єрмака, 4, не одержала документ, що посвідчує таке право та не здійснила державної реєстрації. Окрім того, станом на час відкриття спадщини не були визначені ні розмір, ні конфігурація земельної ділянки, не проведено її розмежування за цільовим призначенням за адресою м. Полтава, пров. Єрмака, 4 в м. Полтаві, межі її не визначено в натурі (на місцевості), відсутні будь-які межові знаки.

Так, відповідно до ст.ст. 116, 118 ЗК України, правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до норм ст. 125 ЗК України, в редакції станом на час відкриття спадщини після померлої 17 лютого 2009 року ОСОБА_6, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

За нормами ст. 126 ЗК України в редакції станом на 17 лютого 2009 року право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Доводи апелянта про те, що за домоволодінням по про вул. Єрмака, 4 в м. Полтаві закріплена земельна ділянка для забудови саме площею 2839 кв.м., ґрунтується виключно на даних технічного паспорта на домоволодіння (а.с. 9-14), який є лише документом технічної інвентаризації та не має статуту правовстановлюючого документа, та спростовуються іншими матеріалами.

Разом з тим, за положеннями ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

За положеннями статті 182 ЦК України до складу спадщини входить лише те нерухоме майно, право на яке зареєстровано в органах, що здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна.

Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, провадиться після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 2,3 ст.ст. 407, 413 ЦК України та відповідними частинами ст. 102-1 ЗК України, передбачено, що право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) та право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), які є державною або комунальною власністю, не може бути відчужено її землекористувачем іншим особам (крім випадків переходу права власності на будівлі та споруди), внесено до статутного капіталу, передано у заставу.

Згідно зі ст. 1225 ЦК України, на яку посилається позивач, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

При цьому поняття права користування земельною ділянкою визначено нормами глав 33-34 ЦК України, ст. 92 ЗК України.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи лише на підставі рішення органу місцевого самоврядування без отримання відповідного правовстановлюючого документа та без проведення державної реєстрації права власності (користування), припиняється зі смертю особи, якій належало таке право і не входить до складу спадщини.

До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені та право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, в разі їх набуття спадкодавцем у встановленому порядку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 5 жовтня 2016 року у справі №6-2329цс16.

Однак, не вчинення ОСОБА_6 за життя відповідних дій щодо отримання документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації в силу норм п. 6 Перехідних положень ЗК України з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 року N 5-рп/2005 не позбавляло її за життя права на користування земельною ділянкою.

Разом з тим, враховуючи, що наданий загальний розмір земельної ділянки ОСОБА_6 мав різне цільове призначення, за життя остання технічну документацію на земельну ділянку не виготовила, не отримала документів, що посвідчують її право користування даними земельними ділянками по пров. Єрмака, 4 в м. Полтаві загальною площею 2839 кв.м., до складу спадщини увійшло лише право користування земельною ділянкою на якій розміщений належний позивачу жилий будинок з господарськими будівлями та яка необхідна для її обслуговування. Інша частина земельної ділянки до складу спадщини не ввійшла.

Таким чином, оскільки апелянтом не доведено факт порушення відповідачами його прав як спадкоємця, саме права користування земельними ділянками під належним йому нерухомим майном та необхідною для його обслуговування, його доводи є безпідставним та таким, що не заслуговує на задоволення.

В свою чергу, позивач ОСОБА_8 не позбавлений можливості звернутися до власника цієї земельної ділянки (відповідної територіальної громади, якою є ОСОБА_3 районна в місті Полтаві рада) для оформлення своїх прав на користування (отримання у власність) вказаною земельною ділянкою в порядку, визначеному Земельним кодексом України.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що до позивача ОСОБА_8 в порядку спадкування не перейшло право на користування земельною ділянкою по пров. Єрмака, 4 в м. Полтаві в розмірах, що перебували у фактичному користуванні спадкодавця ОСОБА_6 площею 2839 кв.м., а тому суд прийшов до обґрунтованого висновку, що оскаржуваними рішеннями ОСОБА_3 районної в м. Полтаві ради від 22 липня 2010 року та від 10 грудня 2010 року про передачу земельних ділянок в власність ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не порушено права позивача на користування земельною ділянкою, в розмірах, необхідних для обслуговування житлового будинку.

Таким чином, наявність відповідних рішень ОСОБА_3 районної в м. Полтаві ради від 22 липня 2010 року та від 10 грудня 2010 року жодним чином не позбавляє позивача ОСОБА_2 права на отримання у власність (чи користування) земельної ділянки за адресою м. Полтава, пров. Єрмака, 4 в розмірах та обсягах, які необхідні для обслуговування житлового будинку та господарських споруд за даною адресою з дотриманням вимог ст.121 ЗК України щодо встановлених норм передачі земельних ділянок громадянам.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови виготовлено 14 червня 2018 року.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_9 /підпис/ ОСОБА_10

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1

З оригіналом згідно: