Провадження № 2/200/3508/16
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
«07» вересня 2018 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська
в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.
за участю секретаря: Санжаровської Я.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Ігрек», ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок кримінального правопорушення,-
06 липня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом.
Позовні вимоги обґрунтовані наступним.
Ухвалою суду від 19 вересня 2016 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Ігрек», ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок кримінального правопорушення, та призначено до розгляду по суті в судовому засіданні.
В судове засідання представник позивача надав суду заяву, в якій просив розглядати справу у спрощеному позовному провадженні, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Ухвалою суду від 12 квітня 2018 року визначено здійснювати судовий розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Ігрек», ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок кримінального правопорушення, за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, з призначенням судового засідання на 11 травня 2018 року. Встановлено відповідачам строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідачі не надали суду заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, та не надали відзиву на позов, в звязку з чим суд розглядає справу за наявними в ній доказами.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Судом встановлено наступне.
17 вересня 2014 року приблизно о 09 годині 00 хвилин ОСОБА_2, керуючи технічно справним автобусом «БАЗ-А079.14», реєстраційний номер НОМЕР_3, який належить ТОВ ВКФ «Ігрек», рухався по вул. Запорізьке шосе, з боку пр. Гагаріна в напрямку вул. Титова в Бабушкінському районі міста Дніпропетровська. Під час руху ОСОБА_2, порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, при ввімкненні в напрямку його руху сигналу світлофора, що забороняв рух, не зупинив автобус перед світлофором, а продовжив рух, виїхавши на перехрестя з вул. ОСОБА_5 та вчинив зіткнення з автомобілем НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_3, який наближався до перехрестя зліва від нього. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля «Хюндай Матрікс», потерпілій ОСОБА_1 згідно судово-медичної експертизи №3701е від 23.09.2014 року заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: закритого осколкового перелому мета епіфізу лівої променевої кістки з кутовим зміщенням уламків та перелому епіметафізу лівої ліктьової кістки зі зміщенням уламків, садна на підборідді з переходом в підщелепну область по центру, синця та ділянки осадження на його тлі на череві по центру та дещо праворуч, шести синців - на передній поверхні правого передпліччя у нижній третині, на тильній поверхні правої кисті, на грудній клітині ліворуч в підключичній області, у нижньо-зовнішньому квадранті правої молочної залози, саден на грудній клітині, на передній поверхні правого передпліччя у нижній третині (на тлі синців) та на лівій молочній залозі по внутрішнім квадрантам, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров'я, строком понад три тижні (більш як 21 день).
Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 січня 2016 року у справі № 200/6190/15-к ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 268 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 4000 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2015 року вирок суду змінено в частині призначення покарання.

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, факт скоєння ДТП за участю транспортного засобу «БАЗ-А079.14», реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ТОВ ВКФ «Ігрек», під керуванням водія ОСОБА_2, та транспортного засобу «Хюндай Матрікс», реєстраційний номер НОМЕР_2, а також заподіяння під час ДТП ушкоджень середнього ступеню тяжкості позивачу ОСОБА_1 не потребує додаткового доказування.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є зокрема втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Так, вироком суду встановлено, що внаслідок ДТП позивач ОСОБА_1 отримала тілсні ушкодження.

В якості доказів на підтвердження понесених витрат на лікування, позивач надала чек № 826625 від 29.10.2014 року, з якого вбачається, що були придбані різні лікарські засоби на суму 691,00 грн.

Разом з тим, суд не може прийняти до уваги вказаний чек як належний доказ понесених позивачем витрат на лікування в результаті ДТП, оскільки жодного медичного висновку із призначенням саме таких препаратів, які зазначені в чеку, для лікування понесених травм, позивач ОСОБА_1 не надала, причинно-наслідкового зв"язку між їх придбанням та тілесними ушкодженнями, отриманими позивачем в результаті ДТП, що сталася з вини відповідача, ОСОБА_1 не доведено та судом в ході розгляду справи не встановлено.

З наданих позивачем «Первинного огляду нейрохірурга» від 17.09.2014 року, та висновку МРТ шийного відділу хребта і верхньо-грудного відділу хребта , а також МРТ головного мозку не вбачається, що позивачу було призначено будь-яке лікування, виписані ліки, зокрема ті, які вказані у чеку від 29.10.2014 року.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення матеріальних збитків необхідно відмовити.

Стосовно позовних вимог про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача моральної шкоди у розмірі 90000 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною другою вищезазначеної статті визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до розяснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Крім того, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

При зясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен зясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Суд вважає, що внаслідок винних дій саме відповідача ОСОБА_2 позивачу була завдана моральна шкода, яка полягала у душевних хвилюваннях та стражданнях, перенесеному болю, що пов'язаний з отриманими тілесними ушкодженнями, а тому саме з нього має бути стягнута моральна шкода, про яку просить позивач.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги обставини справи, характер діяння відповідача, ступінь моральних та психічних переживань позивача з приводу протиправних винних дій відповідача, та виходячи з принципу об'єктивності, засад розумності, справедливості та доцільності, суд вважає, що сума 20000 грн. в повній мірі зможе компенсувати заподіяну позивачу моральну шкоду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу).

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_6 23 червня 2016 року було укладено договір про надання правової допомоги № 03/06-16.

Позивачем було сплачено кошти за правову допомогу в сумі 3000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 32 від 23.06.2016.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки судом частково задоволено позовні вимоги, то судовий збір та інші судові витрати, повязані із розглядом справи, необхідно покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Всього позивачем заявлено позовних вимог на суму 90691,00 грн., задоволено судом на суму 20000 грн., що становить 22% від заявленої суми. Таким чином, стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає 22% від понесених позивачем витрат на правову допомогу, а саме 660,00 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Ігрек», ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок кримінального правопорушення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 660,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Пунктом 15.5 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: Е.В. Женеску