Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач -Коротенко Є.В.
Справа № 408/5983/17-ц
Провадження № 22ц/782/359/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2018 року

Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Коротенка Є.В.,

суддів: Коновалової В.А., Дронської І.О.,

за участю секретаря Перишкіна Т.М.,

участники справи:

позивач ОСОБА_2;

відповідач ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області в м.Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 12 березня 2018 року (ухвалене у складі судді Соболєва Є.О.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що сторони у справі є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час дочка є студенткою Національного фармацевтичного університету, навчається на заочному відділенні. Посилаючись на те, що відповідач, як батько дитини, згідно зі ст.199 Сімейного кодексу України, зобовязаний утримувати повнолітню доньку, яка продовжує навчання і може надавати матеріальну допомогу, оскільки отримує пенсію, однак добровільно цього не робить, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу з дати предявлення позову і до закінчення дитиною навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років.

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 12.03.2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою на нього, вважає рішення незаконним, необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При апеляційному розгляді вказаної цивільної справи колегія суддів приймає до уваги положення частин 1 та 2 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст.89, 263 ЦПК України були повно і всебічно дослідженні обставини справи та дана належна оцінка доказам, на які сторони посилалися в суді першої інстанції. Суд правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, що сторони у справі є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Наказом № 219-ст від 14.08.2017 року остання була зарахована на Фармацевтичний факультет № 3 Національного фармацевтичного університету для здійснення підготовки за освітнім ступенем «магістр», освітньої програми «Фармація», спеціальності «Фармація, промислова фармація» (заочна форма навчання). Договір про надання освітніх послуг за № Фф-407 був укладений 14.08.2017 року. ОСОБА_4 є студенткою Національного фармацевтичного університету, орієнтовний термін закінчення навчання лютий 2022 року (а.с.63).

Відповідно до ч.1 ст.199 Сімейного кодексу України (далі СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Разом із тим, частиною 3 статті 199 СК України встановлено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Із матеріалів справи вбачається, що з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, до суду звернулася мати ОСОБА_4 - ОСОБА_2, яка, як зазначено у позовній заяві та апеляційній скарзі, проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.2, 27).

При цьому останнім відомим місцем проживання доньки позивача - ОСОБА_4 є м.Ровеньки, вул. Чехова, 12/45, що вбачається з матеріалів особистої справи студента (а.с.63).

Будь-яких доказів сумісного проживання ОСОБА_4 та її матері - ОСОБА_2 суду не надано.

Із системного аналізу ч.3 ст.199 СК України чітко вбачається, що обовязковою умовою набуття одним із батьків права на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, є факт сумісного проживання його та цієї дитини.

При таких обставинах, колегія суддів приходить до висновку, що позивач, не довівши у суді факт того, що дочка проживає з нею, не мала право на звернення, у відповідності до ст.199 СК України, до суду з позовом про стягнення аліментів.

Сама ОСОБА_4 з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на своє утримання не зверталася. Але такого права в подальшому вона не позбавлена.

Крім того, апеляційний суд зауважує на наступному.

Передбачені ч.1 ст. 199 СК України аліментні зобовязання - це правовідносини, підставою виникнення яких є сукупність таких юридичних фактів, як: 1) продовження навчання дочкою, сином після досягнення повноліття; 2) недосягнення дочкою, сином встановленого законом віку 23 років; 3) потреба дочки, сина у звязку з навчанням в матеріальній допомозі; 4) можливість батьків подавати матеріальну допомогу. Вказані юридичні факти у своїй сукупності утворюють юридичний склад, необхідний і достатній для виникнення аліментного зобовязання по утриманню батьками своїх повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання. Якщо відсутня хоч би одна з умов, встановлених ч.1 ст.199 СК України, то аліментне зобовязання по утриманню батьками своїх повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, не виникає.

Разом із тим, в матеріалах справи відсутні достатні належні та допустимі докази на підтвердження наявності потреби ОСОБА_4 у зв'язку з навчанням в матеріальній допомозі відповідача. Зокрема, відсутня інформація щодо матеріальних доходів доньки сторін (або їх відсутності), що набуває особливого значення, оскільки вона навчається заочно.

При таких обставинах колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Наведені в апеляційній скарзі доводи апеляційним судом відхиляються, оскільки судом першої інстанцій правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.

Ураховуючи те, що спір по суті судом першої інстанцій вирішено правильно і законно, а рішення не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 12 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 19.06.2018 року.

Головуючий

Судді: