Справа № 146/384/18
РІШЕННЯ

Іменем України

"18" вересня 2018 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Пилипчука О.В.

з участю секретаря судового засідання Гриб Ю.А.,

представника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Томашпіль справу за позовом ОСОБА_1, який представляє інтереси ОСОБА_2, до Олександрівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту родинних стосунків, та визнання майнового права на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

23 березня 2018 року ОСОБА_1, який представляє інтереси ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті її чоловіка ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Олександрівка Томашпільського району Вінницької області, що складається із земельної частки (паю) в розмірі 3,85 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яка перебуває у власності Олександрівської сільської ради, відповідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2, належного ОСОБА_4.

4 квітня 2018 року представником позивача доповнено позов вимогою про встановлення факту родинних відносин, в якій представник позивача просить встановити, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4-одна і та ж особа- мати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Даний позов обґрунтовано наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Олександрівка Томашпільського району Вінницької області помер ОСОБА_3.

ОСОБА_3 є чоловіком ОСОБА_2

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яку ОСОБА_2 прийняла, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом 15 грудня 2009 року.

Представник позивача вказує, що згодом позивачу стало відомо, що її чоловік ОСОБА_3 фактично успадкував після смерті своєї матері Кирничної Ольги Вівсеївни, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4, що складається із земельної частки (паю) в розмірі 3,85 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яка знаходиться на території Олександрівської сільської ради, відповідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2.

Позивач звернулася до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом їй було відмовлено у вчиненні нотаріальний дій, оскільки у неї не було оригіналу правовстановлюючого документу.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позові, попросив його задовольнити.

Представник Олександрівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області в судове засідання не з'явився, однак сільський голова надав суду заяву, в якій просить справу розглянути без представника сільської ради, позовні вимоги визнають, не заперечують проти їх задоволення.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судовому засіданні підтвердили той факт, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4-одна і та ж особа- мати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.211 ЦПК України.

Суд, заслухавши пояснення позивача, свідків, розглянувши заяву відповідача у справі, оцінивши належність ї достовірність показань сторін по справі, сприяючи всебічному й повному з'ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного.

Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно ч.9 ст. 83 ЦПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Відповідно до Конституції України усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92).

Згідно ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Главою 29 ЦК України ( ст.ст. 386-394 ) регулюється захист права власності.

Частиною 2 статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про : обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; усиновлення; встановлення фактів, що мають юридичне значення; відновлення прав на втрачені цінні папери на пред'явника та векселі; передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; визнання спадщини відумерлою; надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.

Частинами 1-2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про, зокрема, встановлення факту родинних відносин. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Олександрівка Томашпільського району Вінницької області помер ОСОБА_3 (а.с.8).

З довідки відділу реєстрації актів цивільного стану Томашпільського районного управління юстиції Вінницької області вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином ОСОБА_5 (а.с.6).

З погосподарської книги Олександрівської сільської ради вбачаються підтвердження того, що ОСОБА_3 є сином ОСОБА_5 (а.с.7).

Згідно довідки Олександрівської сільської ради, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4-одна і та ж особа- мати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.

Отже, викладені у позові твердження представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4-одна і та ж особа- мати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, зокрема, підтверджені належними та допустимими доказами та показами свідків.

Відповідно до ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів

Оскільки, судом встановлено та доведено ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4-одна і та ж особа- мати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, факт родинних відносин між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 має для позивача ОСОБА_2 юридичне значення і впливатиме на оформлення спадщини, тому заявлена вимога про встановлення факту родинних відносин підлягає до задоволення.

До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини.

Спадщина відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_3 в день смерті спадкодавця ОСОБА_3

В цей час діяв ЦК України (2003 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Прийняття спадщини -це акт, який поширюється на всі об'єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі.

Згідно ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Ст. 5 ЗК України в редакції 1990 року визначала, що право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо спадкового майна.

Згідно довідки Олександрівської сільської ради, після смерті чоловіка ОСОБА_2 ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 залишилося спадкове майно, що складається із земельної ділянки площею 4,0420 га, відповідно до належного йому Державного акту серії НОМЕР_3 та земельного паю розміром 3,85 умовних кадастрових гектара, відповідно до сертифікату серії НОМЕР_2, належного його матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4, яку він фактично прийняв, однак не переоформив на своє ім?я.

ОСОБА_2 спадщину після смерті чоловіка, що складається із земельної ділянки площею 4,0420 га, відповідно до належного йому Державного акту серії НОМЕР_3 прийняла та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с. ).

Згідно копії свідоцтва про шлюб, ОСОБА_3, 13 жовтня 1959 року є чоловіком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5).

Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 грудня 2009 року, ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, що складається із земельної ділянки, площею 4,0420 га, що розташована на території Олександрівської сільської ради (а.с.9).

Як вбачається із інформації Олександрівської сільської ради від 24 листопада 2008 року, на ім?я ОСОБА_5 було видано сертифікат серії НОМЕР_2 на земельну частку (пай) в розмірі 3,85 га. Земельна частка (пай) в натурі визначена в розмірі 4,0417 га, але державний акт на цю земельну ділянку не був виписаний в зв?язку з тим, що ОСОБА_5 померла (а.с.11).

Згідно відповіді відділу у Томашпільському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 14 березня 2018 року,згідно книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по Олександрійській сільській раді за порядковим номером реєстрації 334 гр.ОСОБА_4 був зареєстрований сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2 площею 3,85 ум.кад.га. Державний акт на право власності на земельну ділянку на підставі даного сертифікату не виготовлявся (а.с.14).

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину.

Як вбачається із відповіді нотаріуса від 20 березня 2018 року на заяву ОСОБА_2, останній відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу на ім?я спадкодавця (а.с.15).

Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини.

Як вбачається із відповіді Державного нотаріального архіву Вінницької області від 16 квітня 2018 року на запит суду від 5 квітня 2018 року, спадкові справи після смерті померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5, померлогоІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3-не виявлено (а.с.32,33).

Відповідно до п. 5 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачена видача сертифікатів на право на земельну частку.

Згідно ст.1-2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», зі змінами станом на 02.10.2012 року, право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: - рішення суду про визнання права на земельну частку (пай)».

Згідно п. 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, зі змінами станом на 01.07.2014 року, сертифікат на право на земельну частку (пай) є виданим державою документом, що підтверджує наявність у особи права на земельну частку (пай). Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай), є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Маючи земельну частку (пай), її власник може вимагати виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) з видачею державного акту на право власності на землю (свідоцтва про право власності на земельну ділянку). Для виділення земельної частки (паю) в натурі потрібно, щоб її власник виявив таке бажання шляхом подання до відповідної ради заяви про виділення земельної частки (паю) у натурі.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_4 померла, не подавши заяви про виділення земельної частки (паю) у натурі, а тому і не отримала державного акту на право власності на земельну ділянку.

Однак, сертифікат на право на земельну частку (пай) ОСОБА_4 підтверджує право її спадкоємців на земельну частку (пай), яка перейшла у спадок.

Отже, за наявності сертифіката на право на земельну частку, виданого на ім?я ОСОБА_4, спадкоємці успадковують право на цю земельну ділянку, що є передумовою для оформлення ними в подальшому права власності на цю земельну ділянку і отримання відповідних документів про право власності.

Згідно ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судових розгляд.

Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясовування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За наведених обставин, враховуючи, що позивачем та її представником доведено, що ОСОБА_2 є спадкоємцем померлого ОСОБА_3, спадщину прийняла у передбачений законом термін, ОСОБА_3 є спадкоємцем ОСОБА_4, який спадщину фактично прийняв, відповідачем визнано позовні вимоги ОСОБА_2, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що за ОСОБА_2 може бути визнано в порядку спадкування право на земельний пай її покійного чоловіка ОСОБА_3, що належав матері останнього - ОСОБА_4

Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Відповідно ч.7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем ОСОБА_2 при подачі позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 352,40 гривень за вимогу окремого провадження (а.с. 24) та 704,80 гривень за вимогу майнового характеру (а.с.1), а тому враховуючи вимоги ч.1 ст. 142 ЦПК України, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову майнового характеру, що становить 352,40 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210, 220, 328, 396, 640, 657, 1216-1218, ч. 1 ст. 1220, ст. 1221, ч. 1 ст. 1222, ч. 1 ст.. 1225, ч. 1, 2 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 5 ст. 1268 ЦК України, статтями 12, 13, 76-89, 90, 95, 141-142, 163, 206, 263, 265, 280, 293, 315, 354 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, який представляє інтереси ОСОБА_2, до Олександрівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту родинних стосунків, та визнання майнового права на спадкове майно задовольнити повністю.

Встановити факт, що має юридичне значення - факт родинних відносин, а саме встановити, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4-одна і та ж особа- мати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті її чоловіка ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Олександрівка Томашпільського району Вінницької області, що складається із земельної частки (паю) в розмірі 3,85 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яка перебуває у власності Олександрівської сільської ради, відповідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2, належного ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4.

Повернути ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 п?ятдесят відсотків сплаченого на рахунок № 00524 в ГУ ДКСУ у Вінницькій області (МФО 802015) за квитанцією № 98 від 15 березня 2018 року судового збору, а саме в сумі 352, 40 грн (триста п'ятдесят дві гривні 40 копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: О. В. Пилипчук

Повний текст рішення виготовлено 19 вересня 2018 року.