Єдиний унікальний номер 0528/8640/2012 Номер провадження 22-ц/775/1212/2018
Номер провадження 22-ц/775/1212/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2018 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

судді-доповідача Халаджи О.В.

суддів:Гапонова А.В., Папоян В.В.,

секретар Ротар Я.Б.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в м. Бахмут цивільну справу №0528/8640/2012, за апеляційною скаргою ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_5 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 11 червня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення суми інфляції та процентів (суддя Пікалова Н.М. повне судове рішення складено 11червня 2018 року)

В С Т А Н О В И В:

В Краматорський міський суд надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення суми інфляції та процентів.

Заочним рішенням Краматорського міського суду від 16.07.2012 року з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 стягнуто проценти, на рівні облікової ставки НБУ за весь час користування позикою з 01.06.2009 року по 31.05.2012 року в сумі 5929,51 грн., суму інфляції за весь час прострочення з 01.05.2009 року по 30.04.2012 року в розмірі 4545,00 грн., три проценти річних від простроченої суми позики за весь час прострочення з 01.06.2009 року по 31.05.2012 року у розмірі 2045,25 грн. та сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в сумі 214,60 грн., а всього на загальну суму 12734,36 грн..

Ухвалою Краматорського міського суду від 01.02.2018 року заочне рішення від 16.07.2012 року скасовано та справу призначено до нового розгляду в загальному позовному провадженні.

Разом з тим позивач ОСОБА_6 подав до суду заяву про збільнення розміру позовних вимог, з урахуванням часу з момента ухвалення заочного судового рішення до розгляду справи судом.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 11 червня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_6, до ОСОБА_5 про стягнення суми інфляції та процентів задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 проценти, на рівні облікової ставки НБУ, за весь час користування позикою з 01 червня 2009 року по 31 травня 2012 року, у розмірі 10 581, 13 грн., суму інфляції, за весь час прострочення основного боргу, з 01 травня 2009 року по 30 квітня 2012 року, у розмірі 8 058, 94 грн., суму інфляції, за весь час прострочення за відсотками, з 01 травня 2009 року по 30 квітня 2012 року, у розмірі 2 330, 32 грн., три відсотки річних від простроченої суми позики за весь час прострочення з 01 травня 2009 року по 30 квітня 2012 року, у розмірі 2 627, 96 грн., витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту у розмірі 24,50 грн., втрати позивача на довідки, інфляція і НБУ, за подання даної позовної заяви, у розмірі 59, 50 грн., а всього - 23682,35 грн. (двадцять три тисячі шістсот вісімдесят дві грн. 35 коп.), також судовий збір в сумі 704,80 грн. (сімсот чотири грн. 80 коп.)

Не погоджуючись з даним рішенням суду представник відповідача ОСОБА_4, подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що з даним рішенням не згоден, вважає, що воно повинно бути змінено у зв'язку з невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду дійсним обставинам справи. Розрахунки на які посилається суд зроблені позивачем є необґрунтованими, тому що з незрозумілих причин позивач до основного боргу 22 725 грн додав 15 016 грн - загальну суму інфляції згідно рішення Краматорського міського суду від 10.04.2009 року і на загальну суму провів розрахунки порахувавши проценти на проценти.

Просить рішення суду першої інстанції змінити, стягнувши на користь позивача 9 763,61 грн.

В іншій частині судове рішення не оскаржувалось.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому він вказує, що висновки представника відповідача, які викладені у скарзі, не відповідають обставинам справи, а розрахунок зроблений представником відповідача вважає необґрунтованим. Зазначає, що розрахунок сум слід проводити саме з урахуванням всіх сум стягнутих за рішенням суду 10.04.2009 року, оскільки саме за невиконання цього судового рішення повинні бути застосовані норми, передбачені ст. 625 ЦК України.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

Згідно частини.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.п.1, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до розписки від 10.04.2002 року відповідачка ОСОБА_5 позичила у ОСОБА_6 грошові кошти у гривнях, еквівалентом 4800 доларів США (а.с. 13).

Відповідно до витягу із заочного рішення Краматорського міського суду від 21.11.2005 року (а.с. 10) з ОСОБА_5 на користь позивача стягнуто суму боргу в розмірі 24240,00 грн., 3 % річних від простроченої суми у розмірі 2631,86 грн..

Відповідно до рішення Краматорського міського суду від 01.06.2009 року (а.с. 11) з відповідачки на користь позивача стягнуто суму інфляції за час прострочення виконання зобов'язання з 01.10.2005 року по 31.12.2008 року в сумі 15016,95 грн., проценти за весь час прострочення з 22.11.2005 року по 28.02.2009 року в сумі 8019,62 грн., сплачені судовий збір в сумі 232,00 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30,00 грн..

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 в частині стягнення відсотків на рівні облікової ставки НБУ за весь час користування позикой з 01 червня 2009 року по 31 травня 2012 року, суми інфляції, за весь час прострочення основного боргу, з 01 травня 2009 року по 30 квітня 2012 року, суми інфляції за весь час прострочення за відсотками з 1 травня 2009 року по 30 квітня 2012 року та три проценти річних від простроченої суми позики за весь час прострочення з 1 травня 2009 року по 30 квітня 2012 року, суд першої інстанціїї дійшов такого висновку на підставі положень ч. 1 ст. 1048, ч.1 ст. 1050, ст. 625 ЦК України.

Проте, в повній мірі з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч.1 ст. 1050 ЦКУкраїни якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Застосовуючи до спірних правовідносин положення ч. 1 ст. 1048 ЦК України суд першої інстанції не звернув уваги на те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Так, судом першої інстанції не було звернено увагу на те, що судовим рішенням від 21.11.2005 року з ОСОБА_5 на користь позивача стягнуто суму боргу за договором позики в розмірі 24240,00 грн., що фактично є припиненням договору, а тому з цього часу не можна застосовувати положення ч. 1 ст. 1048 ЦК України. В цьому випадку слід застосовувати ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Така позиція викладена Великою Палатою Верховного суду, яка постановою від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10 цс 18) погодилась з мотивами КЦС, роз'ясненнями Пленуму ВССУ, відступивши від висновку ВСУ, викладеного у постанові №6-249 цс 15 від 02 грудня 2015 року.

У своїй апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_4 частково погодився із стягненням на користь ОСОБА_6 процентів, на рівні облікової ставки НБУ, але лише у розмірі 3779,06 грн., що не відповідає нормам Закону на підставі вище викладених доводів, а тому на підставі ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежується доводами та вимогами апеляційної скарги та приймає рішення із правильним застосуванням норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 процентів, на рівні облікової ставки НБУ, за весь час користування позикою з 01 червня 2009 року по 31 травня 2012 року, у розмірі 10 581, 13 грн. слід скасувати та відмовити позивачу у задоволенні цієї частини позовних вимог.

Що стосується доводів апеляційної скарги в частині того, що судом першої інстанції всі санкції, передбачені частиною 2 ст. 625 ЦК України слід нараховувати тільки на залишок боргу за договором позики у розмірі 20536 грн., а не на суму боргу у розмірі 37 741,95 грн., де 22 725 грн. - це остача, основної суми боргу та 15 016, 95 грн. - загальна сума інфляції, яка полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів, яка стягнута за рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 01.06.20909 року, то такі доводи не можуть бути прийняті судом, оскільки положення ст. 625 ЦК України в цьому випадку і застосовуюся саме, як санкції за несвоєчасне виконання рішення суду.

Відповідно до п. 1 частини 6 ст. 19 ЦПК України зазначена справа є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, відповідно до п. 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України постанова апеляційного суду у цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_5 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 11 червня 2018 року задовольнити частково.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 11 червня 2018 року змінити.

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 відсотків на рівні облікової ставки НБУ за весь час користування позикою з 01 червня 2009 року по 31 травня 2012 року у розмірі 10 581, 13 грн. відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку, як така що ухвалена у малозначній справі, не підлягає.

Повне рішення складено 18 вересня 2018 року.

Судді: