Провадження № 2/638/298/18
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Грищенко І.О.
за участю секретаря судового засідання Самогньозд О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою,
Позивач ОСОБА_1 звернулася 01.12.2017 р. до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд позов задовольнити. Визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 особами, що втратили право користування двокімнатною квартирою АДРЕСА_1.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі договору дарування № 3108 від 20.09.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Гуменною Л.П., вона є власником квартири АДРЕСА_1.
В вищевказаній квартирі відповідно до даних довідки № 117 від 23.10.2017 року, наданої Обєднанням співвласників багатоквартирного будинку «Фіалка 88», зареєстровано 6 осіб, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7.
Фактично в квартирі проживає позивач з батьками та донькою. Відповідачі не проживають в вищезазначеній квартирі з 1995 року по теперішній час, не сплачують комунальні платежі, не отримують кориспонденцію за даною адресою, особистих речей їх в квартирі не має і, взагалі квартирою вони не цікавляться. Жиле приміщення зберігається за відсутньою особою шість місяців. Будь-яких заяв до ЖЕО про те, що відповідач буде відсутній за місцем реєстрації та збереження за ним права на користування за цією адресою відсутні.
Позивач ОСОБА_1. у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги в повному обсязі та ухвалення рішення за наявними у справі доказами, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Представник позивача ОСОБА_8 позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.
Відповідачі у судове засідання повторно не з'явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку, завчасно, належним чином.
Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
Враховуючи повторну неявку належним чином повідомлених про дату, час та місце судового засідання відповідачі, які не з'явилися в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подали відзив відповідно до ст.. 280 ЦПК України , а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст.. 280 ЦПК України.
Суд, вислухавши думку позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від
23.09.2016 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору дарування № 3108 від
20.09.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Гуменною Л.П.
В вищевказаній квартирі відповідно до даних довідки № 117 від 23.10.2017 року, наданої Обєднанням співвласників багатоквартирного будинку «Фіалка 88», зареєстровано 6 осіб, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7.
Зі стверджень позивача вбачається, що фактично в квартирі проживає позивач з батьками та донькою. Відповідачі не проживають в вищезазначеній квартирі з 1995 року по теперішній час, не сплачують комунальні платежі, не отримують кориспонденцію за даною адресою, особистих речей їх в квартирі не має і, взагалі квартирою вони не цікавляться.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частинами 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до частини 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно зі ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 386 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.
У відповідності до статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до частини 1 статті 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно зі статтею 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Відповідно до статті 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Згідно із статтею 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою».
Отже норми Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання.
Крім того, у відповідності з положеннями частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню у повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265, 268 , 280,283 ЦПК України, суд-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 особами, що втратили право користування двокімнатною квартирою АДРЕСА_1.
Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя Грищенко І.О.