Номер провадження: 22-ц/785/561/18
Номер справи місцевого суду: 509/1634/15-ц
Головуючий у першій інстанції Бочаров А. І.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2018 року м. Одеса

Справа № 509/1634/15-ц

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

учасники справи:

- позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

- відповідачі - 1) ОСОБА_4, 2) ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», подану представником Сокуренком Євгеном Сергійовичем, на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області, ухвалене під головуванням судді Бочарова А.І. 25 липня 2017 рокуо 14 годині 37 хвилині в смт. Овідіополь Одеської області, у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

встановив:

У квітні 2015 р. публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути на користь Банку солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором № ODMLGА00000019 від 14.03.2008 р. у загальному розмірі - 138 983,13 доларів США, що за курсом відповідно до службового розпорядження НБУ від 04.03.2015 р. 23,77 грн./долар США, складає - 3 303 629,02 грн..

Банк обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що відповідно до кредитного договору № ODMLGА00000019, укладеного 14.03.2008 р. з ОСОБА_4, останній отримав кредит у розмірі - 40 000,00 доларів США на термін до - 14.03.2018 р.. ОСОБА_4 зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором.

Відповідно договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця, в період сплати, ОСОБА_4 повинен надавати Байку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_4 сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором № ODMLGA00000019 від 14.03.2008 р. того ж дня між Банком та поручителем ОСОБА_5 було укладено договір поруки.

В порушення умов кредитного договору ОСОБА_4 свої зобов'язання не виконав, не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_4 станом на 04.03.2015 р. має заборгованість у вищевказаному розмірі.

Відповідно до умов кредитного до говору та договору поруки Банком були направлені на адресу відповідачів письмові вимоги із зазначенням невиконаних зобов'язань за кредитним договором, які залишені без задоволення.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.07.2017 р. вищезазначений позов Банку задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Банку борг за кредитним договором № ODMLGA00000019 від 14.03.2008 р. станом на 04.03.2015 р. у розмірі - 138 983,13 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить - 3 303 629,02 грн.., з яких: - заборгованість по тілу кредиту - 35 644,01 доларів США; - заборгованість за відсотками за користування кредитом - 23 638,31 доларів США; - заборгованість по комісії за користування кредитом - 728,64 доларів США; - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання - 72343,91 доларів США; - штраф (фіксована частина) - 10,52 доларів США; - штраф (процентна складова) - 6 617,74 доларів США.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що Банк та ОСОБА_4 14.03.2008 р. уклали кредитки договір ОDMLGA00000019. Згідно договору Банк надав ОСОБА_4 кредит у розмірі - 40 000,00 доларів США на термін до - 14.03.2018 р.. ОСОБА_4 зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідно договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, ОСОБА_4 повинен надавати Байку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_4 сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_4 станом на 04.03.2015 р. має заборгованість - 138983,13 доларів США, яка складається з наступного: - 35 644,01 долара США - заборгованість за кредитом; - 23 638,31 долара США - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 728,64 долара США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; - 72343,91 долара США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; - 10,52 долара США - штраф (фіксована частина); - 6617,74 долара США - штраф (процентна складова).

Оскільки відповідачем ОСОБА_4 не виконується зобов'язання, наявні усі правові підстави для стягнення з нього на користь позивача заборгованості та судових витрат в зв'язку з чим позов в цій частині підлягає задоволенню.

Як вбачається з розрахунку заборгованості останнє виконання позичальником ОСОБА_4 зобов'язання перед Банком відбулося - 09.09.2013 р.. Повідомлення поручителю ОСОБА_5, в якому повідомлялось про невиконання позичальником умов кредитного договору, було надіслано лише - 13.03.2015 р., тобто через 1 рік 6 місяців після того, як позичальник взагалі перестав виконувати умови кредитного договору.

У зв'язку з непред'явленням вимоги до поручителя ОСОБА_5 протягом року, порука припинилась, в зв'яжу з чим суд вважає, що у задоволенні вимог до відповідача ОСОБА_5 слід відмовити (а. с. 206 - 207).

Банк в апеляційній скарзі оскаржує рішення в частині відмови у солідарному стягненні заборгованості з поручителя. Просить рішення суду першої інстанції в оскарженій частині скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення вимог Банку до поручителя.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Банк вказує на помилковість висновку суду про припинення поруки, оскільки п. 12 договору поруки передбачено, що вона діє протягом п'яти років з дня настання терміну повернення кредиту, тобто до - 18.07.2032 р.. Позов пред'явлено до суду у 2015 р., тобто Банк вказаний строк не пропустив.

Представник Банку в судовому засіданні підтримала викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги. На вимогу суду надала розрахунок боргу, зокрема щодо пені у гривні.

Відповідачі письмових відзиві на апеляційну скаргу не надали.

ОСОБА_5 та його представник у судовому засіданні вважали необхідним скаргу відхилити. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилалися на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Вказували, що Банку пропустив строк пред'явлення позову до поручителя, а тому порука є припиненою.

ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Судові повістки двічі повернулися з приміткою пошти - «За закінченням строку зберігання». Причини неявки не повідомив. Заяв та клопотань не надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у її розгляді, недобросовісне виконання ОСОБА_4 обов'язку з отримання на пошті судової повістки та те, що останній не оскаржив рішення суду, думку осіб, які прийняли участь у розгляді справи про можливість розгляду справи за відсутності інших осіб, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності учасників, які не з'явилися у судове засідання.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 367 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду рішення, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзиву на них, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України, які були чинними на час ухвалення рішення судом першої інстанції, передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене не підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції вищезазначеним вимогам законодавства у повній мірі не відповідає.

Суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильних вищевказаних висновків про необхідність стягнення заборгованості за кредитним договором. Висновки суду в цій частині відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 509, 525, 526, 546, 553, 1054 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 10, 11, 60, 179, 213, 214 ЦПК України, в редакції чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції, та ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду) права.

Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору, забезпечення виконання зобов'язання порукою.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно із ст. ст. 1054, 1056 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 546, 553 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою заставою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Оскільки беззаперечно встановлено отримання ОСОБА_4 кредитних коштів за укладеним кредитним договором, часткову сплату кредиту, колегія суддів вважає правильним висновок суду про необхідність стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором.

Однак, ухвалене судом першої інстанції рішення в частині визначення розміру пені за кредитним договором та відмова в задоволенні вимог до поручителя ОСОБА_5 не відповідає обставинам справи, вимогам діючого законодавства. Погодитися з висновком суду в цій частині не можна. Цього висновку суд дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права, доводи апелянта в цій частині є частково обґрунтованими. Розмір заборгованості з пені необхідно змінити. Вимоги Банку до поручителя підлягають задоволенню.

Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду за наявності обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в ч. 2 п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», передбачено, що істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК можна вважати, зокрема, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання.

У наданому на вимогу апеляційного суду розрахунку заборгованості пеня обрахована за період - з 05.03.2012 р. по 04.03.2015 р., у розмірі - 341 399,79 грн..

Враховуючи відсутність доводів Банку щодо негативних наслідків через прострочення виконання зобов'язання, колегія суддів вважає можливим зменшити розмір пені, стягнувши пеню у розмірі - 200 000,00 грн.. В задоволенні решти позовних вимог Банку про стягнення пені треба відмовити.

Щодо доводів апелянта про помилковість висновку суду щодо припинення поруки, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 12 укладеного 14.03.2008 р. з ОСОБА_5 договору поруки (а. с. 18) порука за цим договором припиняється після закінчення 5 (п'яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

При здійсненні ОСОБА_4 останнього платежу - 09.09.2013 р., на що посилався в рішенні суд, порука діє до - 09.09.2018 р..

З матеріалів витребуваної і дослідженої апеляційним судом іншої цивільної справи № 1521/5781/12 за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки вбачається, що Банк змінив строк виконання основного зобов'язання, який настав - 25.09.2012 р.. З врахуванням п'ятирічного строку дії поруки, вона діє до - 25.09.2017 р.. З позовом у даній справі Банк звернувся - 14.04.2015 р..

Таким чином, порука у будь-якому випадку не припинилася.

Таким чином, апеляційна скарга Банку є частково обґрунтованою, а тому підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Оскільки невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права призвело до помилкового визначення розміру пені, яку необхідно стягнути, та відмови у задоволенні вимог Банку до поручителя, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення за вищевказаного обґрунтування.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», подану представником Сокуренком Євгеном Сергійовичем,- задовольнити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 липня 2017 року - скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості- задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 (паспорт НОМЕР_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) та ОСОБА_5 (паспорт НОМЕР_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»(680514, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, код ЄДРПОУ - 14360570) заборгованість за кредитним договором № ODMLGA00000019 від 14.03.2008 року станом на 04 березня 2015 року: 1) заборгованість по тілу кредиту у розмірі - 35 644 (тридцять п'ять тисяч шістсот сорок чотири) долара один цент США; 2) заборгованість за відсотками за користування кредитом - 23 638 (двадцять три тисячі шістсот тридцять вісім) доларів 31 цент США; 3) заборгованість по комісії за користування кредитом - 728 (сімсот двадцять вісім) доларів 64 цента США, що разом дорівнює - 60 010 (шістдесят тисяч десять) доларів 96 центів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить - 1 426 460 (один мільйон чотириста двадцять шість тисяч чотириста шістдесят) грн. 52 коп.; 3) пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання у розмірі - 200 000 (двісті тисяч) грн. 00 коп..

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (паспорт НОМЕР_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) та ОСОБА_5 (паспорт НОМЕР_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»(680514, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, код ЄДРПОУ - 14360570) у рівних частках судовий збір у сумі - 7 673 (сім тисяч шістсот сімдесят три) грн. 40 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 08 червня 2018 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

О. М. Таварткіладзе