АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/3781/2018 Головуючий у 1 інстанції - Макуха А.А.
Унікальний номер справи № 6-863/13 Доповідач - Андрієнко А.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Малого приватного підприємства «Солітон» Юрчика Сергія Валерійовича на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25 грудня 2012 року та ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 21 червня 2013 року щодо ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Малого приватного підприємства «Солітон», треті особи: ОСОБА_5, Орган опіки та піклування Солом'янської держаної адміністрації у м. Києві про визнання права спільної сумісної власності,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2012 року позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до відповідача Малого приватного підприємства «Солітон», треті особи: ОСОБА_5, Орган опіки та піклування Солом'янської держаної адміністрації у м. Києві про визнання права спільної сумісної власності.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що позивач та ОСОБА_5 з 02 липня 1998 року по 28 грудня 2002 року проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. У період спільного проживання з ОСОБА_5 ними було придбано 1/2 частину житлового будинку на підставі договору купівлі - продажу від 13 серпня 1998 року, посвідченого державним нотаріусом П'ятої Київської державної нотаріальної контори Лазаревою Л.І. та 1/2 частину земельної ділянки у АДРЕСА_2 за договором купівлі - продажу земельної ділянки від 20 липня 1999 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Барановою Т.І.

ОСОБА_4 вказала, що для купівлі ? частини земельної ділянки були використані кошти від продажу належної їй квартири АДРЕСА_1. Стосовно коштів, за які купувались об'єкти нерухомості, між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 була оформлена розписка.

Вказувала, що вищезазначені об'єкти, які придбані за спільні кошти, є спільною сумісною власністю та позивач має право на частину у спільній власності разом з відповідачем, який відповідно до протоколу №14 проведення прилюдних торгів, ? частини житлового будинку та ? частини земельної ділянки у АДРЕСА_2 придбав вищезазначені об'єкти, що підтверджується свідоцтвом про право власності на ? частину житлового будинку та ? частину земельної ділянки від 12 травня 2004 року.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 25 грудня 2012 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4, право спільної власності з Малим приватним підприємством «Солітон», на ? частину житлового будинку АДРЕСА_2 та ? частину земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2.

Стягнуто з Малого приватного підприємства «Солітон» на користь ОСОБА_4 витрати за сплату судового збору в розмірі 2550,00 грн.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 21 червня 2013 року було ухвалено додаткове рішення, відповідно до якого за ОСОБА_4 визнано право спільної власності з Малим приватним підприємством «Солітон» на ? частину житлового будинку з господарською будівлею - гаражем по АДРЕСА_2, загальною площею 118, 2 кв. м., зазначений в плані під літерою «А».

Визнано за ОСОБА_4 право спільної сумісної власності з Малим приватним підприємством «Солітон» на половину ? частини земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, загальною площею 0,812 га з кадастровим номером НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2.

Не погоджуючись з рішенням суду та ухвалою суду від 21.06.2013 року, директор Малого приватного підприємства «Солітон» Юрчик С.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалу про додаткове рішення та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з'ясуванням обставин справи. Вказував, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтримували фактичні шлюбні стосунки, однак, за законодавством, яке діяло на час придбання спірного майна, права та обов'язки подружжя породжував лише шлюб, зареєстрований в установленому законом порядку. Усі інші правовідносини осіб спрямовані на створення, набуття власності регулювалися ЦК УРСР, а тому до спірних правовідносин не може бути застосована ст. 74 СК України. Зазначає, що не може бути доказом купівлі частин будинку та земельної ділянки розписка від 19.07.2011, яку у своєму рішенні зазначає суд.

Вважає рішення суду незаконним у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням і неправильним застосуванням норм процесуального права, оскільки на вказаний момент сумісного проживання діяв Кодекс про шлюб та сім'ю, яким не було передбачено такого інституту як проживання осіб однією сім'єю без реєстраціі шлюбу, а суд при винесенні судового рішення використав вимоги Сімейного кодексу України, який на той час ще не діяв.

Вказує на порушення процесуальних прав , що полягає в неможливості захисту свого права власності у даному процесі, оскільки в матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем повідомлення про розгляд даної справи.

В суді апеляційної інстанції представник апелянта Юрчик С.В. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_5 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

ОСОБА_4 до суду апеляційної інстанції не з'явилася, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялася.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що не з'явилися.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач та ОСОБА_5 з 02 липня 1998 року по 28 грудня 2002 року проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, ця обставина підтверджується рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2008 року справа №2-2о-159-1/08 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

13.08.1998 року ОСОБА_5 придбано ? частину житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Лазаревою Л.І., реєстровий № 22-3777, що зареєстрований в БТІ під № 21619 ( а.с.14).

20.07.1999 року ОСОБА_5 на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Барановою Т.І. за реєстровим номером 11-1596 придбано ? частину земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 для обслуговування жилого будинку і господарських будівель площею 0,0812 га. ( а.с.12)

Як вбачається із Акту про продаж на прилюдних торгах від 27 квітня 2004 року ( а.с.17) 1/2 частина будинку та 1/2 частина земельної ділянки по АДРЕСА_2, що належали ОСОБА_5 на праві власності, продані з прилюдних торгів МПП «Солітон».

Задовольняючи позовні вимоги про визнання права спільної власності ОСОБА_4 з МПП «Солітон» на спірні об'єкти нерухомого майна, суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права та прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи, що відповідно до ст.. 376 ЦПК України є підставами для скасування рішення та ухвали суду із наступних підстав.

Відповідно до ст.. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.. 82 ч.4 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи,у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що в 2011 році Апеляційним судом м.Києва було ухвалено рішення про відмову ОСОБА_4 у задоволенні позову до ОСОБА_5 про визнання права власності на це ж нерухоме майно.( а.с.21).

Цим рішенням було встановлено, що стосунки, які склалися між сторонами на період придбання 1/2 частини будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_2 з 02 липня 1998 року по 28 грудня 2002 року хоч і були сімейними, однак, шлюб в установленому законом порядку не був зареєстрований в органах РАГС і тому ці стосунки не породжували будь-яких наслідків, передбачених Кодексом про шлюб та сім'ю УРСР, який діяв до 2004 року щодо майна.

Ці обставини встановлені рішенням суду і тому доказуванню в судовому порядку повторно не підлягають.

Позивач не надала належних та допустимих доказів того, що частина будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_2 належала їй на праві спільної часткової власності з ОСОБА_5 , а тому немає підстав для визнання права спільної власності на спірне майно ОСОБА_4 з МПП «Солітон».

Рішенням суду від 25.08.2011 року дана оцінка розписці, ніби-то складеній 19 липня 1999 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про передачу коштів ОСОБА_4 ОСОБА_5 для придбання 1/2 частини будинку та земельної ділянки в розмірі 20 тис. та 50 тис. гривень, які вона отримала від продажу своєї квартири по АДРЕСА_1 ( а.с.15). Суд не прийняв дану розписку як належний доказ .

Судом встановлено, що квартира ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 продана на підставі договору купівлі-продажу 11 вересня 1998 року за 20 тис. гривень( а.с.13), а із матеріалів справи вбачається, що 13.08.1998 року( тобто раніше) ОСОБА_5 придбана частина будинку за 21 000 гривень, а лише в липні 1999 року - частина земельної ділянки за 69 886 грн. Тобто розписка не відповідає обставинам справи.

Проаналізувавши та оцінивши всі вищевикладені обставини у їх сукупності, колегія суддів вважає, що в задоволенні позовних вимог повинно бути відмовлено, оскільки позовні вимоги ОСОБА_4 не доведені.

Колегія суддів також вважає, що підлягає скасуванню ухвала суду від 21 червня 2013 року про ухвалення додаткового рішення із наступних підстав.

Відповідно до ст.. 220 ЦПК України, що діяв до 15.12.2017 року, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо : стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

При постановленні додаткового рішення суд постановляє не ухвалу, а рішення суду і лише в разі відмови у постановленні додаткового рішення виноситься ухвала.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, позивач не зверталася до суду з вимогами про визнання права власності на господарську будівлю-гараж і в судовому засіданні це питання не було предметом розгляду, а тому суд безпідставно в ухвалі про постановлення додаткового рішення визнав право власності за ОСОБА_4 на господарську будівлю-гараж і тому зазначена ухвала підлягає скасуванню з відмовою в цій частині в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст..ст. 367, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу представника Малого приватного підприємства «Солітон» Юрчика Сергія Валерійовича задовольнити.

Заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25 грудня 2012 року та ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 21 червня 2013 року щодо ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Малого приватного підприємства «Солітон», треті особи: ОСОБА_5, Орган опіки та піклування Солом'янської держаної адміністрації у м. Києві про визнання права спільної сумісної власності скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття ,однак, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 червня 2018 року.

Головуючий: Судді :