Справа № 569/4465/18
У Х В А Л А

31 травня 2018 року Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого судді: Смолій Л.Д.

при секретарі: Хлуд І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області ОСОБА_2 щодо винесення постанови відносно ОСОБА_1 від 23.02.2018 року у ВП № 53044894 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами,

В С Т А Н О В И В :

Скаржник звернувся в суд із скаргою на дії державного виконавця, в якій просить визнати дії головного державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області ОСОБА_2 щодо винесення постанови відносно нього від 23.02.2018р. у ВП №53044894 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами неправомірними та зобов'язати останню скасувати оскаржувану постанову як незаконну.

Свою скаргу обгрунтовує тим, що в провадженні Другого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області перебуває виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа Рівненського міського суду №569/12162/15ц від 23.11.2016 року про стягнення з нього аліментів.

06 березня 2018 року ним отримано постанову державного виконавця від 23.02.2018р. у ВП №53044894 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами. Вважає дії державного виконавця незаконними. Зазначає, що є власником автомобіля НОМЕР_1 , який використовує для отримання додаткового доходу, так як влаштувався на роботу водієм-кур"єром. Постанова державного виконавця про обмеження його у праві керування транспортними засобами порушує його права, як власника транспортного засобу на володіння та користування автомобілем та ст. 64 Конституції України. Окрім того зазначає, що є інвалідом 3 групи і його захворювання пов"язані із ушкодженням опорно-рухового апарту, у зв"язку із чим йому важко пересуватись пішки і він використовує для цього автомобіль.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату та час судового засідання, до суду не з'явилися.

Скаржник ОСОБА_1 подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, у зв"язку із неможливістю прибути в судове засідання, скаргу підтримує, просить її задовільнити.

Головний державний викнавець ДВ ДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою, в якій просила скаргу розглянути без її участі, у її задоволенні відмовити. Надала до суду відзив на скаргу, вважає свої дії правомірними.

Дослідивши матеріали скарги ОСОБА_1, матеріали справи , суд приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26 жовтня 2016 року вирішено стягнути із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.08.2015 року до досягнення дитиною повноліття.

На виконання рішення суду, 23.11.2016 року Рівненським міським судом Рівненської області видано виконавчий лист, на виконання якого відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання рішення суду.

23.02.2018р. головним державним виконавцем Другого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області ОСОБА_2 винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами боржника ОСОБА_1

У відповідності до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів" від 07.12.2017 р. № 2234-VIII, внесеними змінами до ЗУ «Про виконавче провадження», зокрема щодо заборгованості зі сплати аліментів, статтю 71 частину 9 пункт 2 викладено в такій редакції: за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Разом з тим, даним Законом України доповнено положення про те, що тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування, використання боржником транспортного засобу у зв'язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю.

Скаржник стверджує, що оскаржувана постанова позбавляє його можливості керувати автомобілем, власником якого він є, та використовувати його для отримання додаткового доходу, оскільки він влаштувався на роботу в якості водія-кур"єра.

Разом з тим, ОСОБА_1, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження його офіційного працевлаштування та того, що діяльність з використанням транспортного засобу є його основним або єдиним джерелом для існування.

Інвалідність 3 групи скаржника ОСОБА_1 не є підставою для не застосування відносно нього положень п. 2 ч. 9 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» , оскільки обмеження у застосуванні даної норми стосуються інвалідів І та ІІ групи. Надані ОСОБА_1 витяги з історії хвороби, на обгрунтування своїх доводів, жодним чином не доводять того факту, що необхідність пересування автомобілем зумовлена станом його здоров"я.

Окрім вищевикладеного, суд враховує також і те, що розмір пенсії скаржника ОСОБА_1 відповідно до звіту про здійсненні відрахування та виплати Луцького об"єднаного управління ПФУ Волинської області від 13.04.2018 року становить 29728,57грн. Після відрахування 50% його доходу на погашення зобов"язань за виконавчими листами розмір його пенсії складає 14874,28 гривні, що в більше ніж десять разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність , що визначений ст. 7 ЗУ " Про Державний бюджет України на 2018 рік" і складає 1373 гривні. А отже сплата аліментних зобов"язань за виконавчими листами, на думку суду, не ставить боржника ОСОБА_1 в тяжке матеріальне становище.

Таким чином, суд приходить до висновку, що державним виконавцем правомірно та в межах законодавства України винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом і відхиляє твердження скаржника про те, що встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами суперечить вимогам ч.10 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до звіту Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про здійснені відрахування та виплати відносно ОСОБА_1, з якого вбачається, що станом на 01.04.2018р. заборгованість по аліментам становить 124 544,39 грн.

Відповідно до ст.18 ЦПК, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Як вбачається із матеріалів справи, скарги боржника та відзиву державного виконавця, боржник судове рішення у добровільному порядку не виконує.

Згідно з ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Дослідивши матеріали цивільної справи, скарги на дії державного виконавця, долучені документи, вважаю, що скарга є необґрунтованою, рішення державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом є правомірним.

У відповідності до ч.3 ст.451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст..ст. 450 - 451 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області ОСОБА_2 щодо винесення постанови від 23.02.2018 року у ВП № 53044894 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами та зобов»язання скасувати оскаржувану постанову як незаконну відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд протягом п»ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пятнааадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: