Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №330/2390/17 Головуючий у 1 інстанції Федорець С.В.
Провадження № 22-ц/778/2116/18 Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря судового засідання Ващенко З.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 13 березня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що відповідно до укладеного договору № б/н від 06.05.2014 року, ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 6500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку діє картки.

ОСОБА_3 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис ОСОБА_3 у заяві.

Згідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати, згідно Умов.

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором, ОСОБА_3 станом на 30.09.2017 року має заборгованість 64766 гривень 96 копійок, яка складається з наступного: 6922,68 грн. заборгованість за кредитом; 53652,35 грн. нараховано відсотків за користування кредитом; 631,60 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи, відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 3060,33 грн. штраф (процентна складова).

На підставі викладеного, просило суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 06.05.2014 року у розмірі 64766 гривень 96 копійок та судові витрати у розмірі 1600 гривень 00 копійок.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 13 березня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги надані позивачем докази, не надав їм оцінку в порядку ст.. 89 ЦПК України, при цьому в оскаржуваному рішенні зазначив, що між сторонами не виникли правовідносини з приводу споживчого кредиту, оскільки щодо суттєвих умов кредитного договору досягнуто згоди між ними не було. Висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

ОСОБА_3 надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, не спростовують вірного висновку суду першої інстанції. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тому рішення суду переглядається в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем позовних вимог.

Судова колегія погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 цього Кодексу).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Правовідносини з надання кредиту за своєю правовою природою є договірними правовідносинами.

Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

За змістом статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Позивачем зазначено, що 06.05.2014 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 6500,00 гривень.

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що у позивачем відповідачеві раніше була надана кредитна картка, строк дії якої станом на 06.05.2014 року сплив і тому ОСОБА_3 було видано позивачем нову картку.

Саме цим пояснює представник позивача той факт, що, згідно до наданої Банком виписки по картці відповідача (а.с. 71), на картковому рахунку відповідача 06.05.2014 року опинилася сума 6408,61 гривень, оскільки Банком було відраховано суму заборгованості, що залишилася за раніше укладеним кредитним договором.

Ці факти підтверджуються і наданою Банком випискою за кредитним рахунком відповідача з 2009 року.

Судом першої інстанції встановлено з наданої позивачем копії анкети-заяви відповідача ОСОБА_3 від 06.05.2014 року, що у вказаній заяві не вказано суму кредитного ліміту і вид кредитної картки, яка буде надана відповідачеві.

У виписці, наданій позивачем, зазначається про проведення відрахувань з карткового рахунку відповідача сум за обслуговування картки класса "Gold", а також вказано суму встановленого кредитного ліміту - 6500 гривень, на що також вказано позивачем у позовній заяві.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що фактично 06.05.2014 року між позивачем та відповідачем не укладався новий кредитний договір, а відповідачем було пролонговано дію кредитного договору, укладеного раніше, у 2009 році, на який позивач в обґрунтування своїх вимог не посилається.

Про відсутність у відповідача наміру на укладення кредитного договору свідчить і надана і підписана відповідачем анкета-заява від 06.05.2014 року, з якої вбачається, що ним не вказано кредитного ліміту та не обрано тип кредитної картки. Також, як вбачається з виписки по картковому рахунку відповідача, наданій позивачем, останній дійсно користувався карткою для перерахування на рахунок власних коштів, якими у подальшому і користувався.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що між позивачем та відповідачем не виникли правовідносини з приводу надання споживчого кредиту, оскільки щодо суттєвих умов кредитного договору досягнуто згоди між ними не було сума кредиту, нарахована позивачем, не відповідає нібито узгодженій, за твердженням позивача, сторонами договору, також не досягнуто згоди взагалі щодо кредитного ліміту (суми кредиту) та умов його обслуговування (типу кредитної картки).

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

У відповідності до вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем не доведено обставини, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, а саме факт укладення між ним та відповідачем кредитного договору без номеру 06.05.2014 року та надання позивачем відповідачеві у платне користування суми 6500,00 гривень.

Висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

На підставі вищенаведеного,судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 13 березня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 18 червня 2018 року.

Головуючий:

Судді: