АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 686/8082/17
Провадження № 22-ц/792/1366/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Купельського А.В., Спірідонової Т.В.,

секретаря: Дубової М.В.,

учасники справи: представник апелянта ОСОБА_4, представники ЖБК «Проскурів-Житлобуд» Мельник І.М. та Безрука Т.М., представник третьої особи ОСОБА_6.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 червня 2018 року (суддя - Мазурок О.В.) за позовом ОСОБА_7 до Житлово-будівельного кооперативу «Проскурів-Житлобуд», державного реєстратора Хмельницького бюро технічної інвентаризації ОСОБА_8, третя особа ОСОБА_9, про визнання права власності на автостоянку, визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

в с т а н о в и в :

У квітні 2017 року ОСОБА_7 звертаючись до суду з позовом до ЖБК «Проскурів-Житлобуд» вказував, що 08.04.2004 року уклав договір про дольове інвестування у житлове будівництво №25 із Закритим акціонерним товариством «Октант». Згідно умов вказаного договору він профінансував та мав отримати у власність об'єкт інвестування - автостоянку НОМЕР_1, загальною площею 17,5 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. За умовами договору вартість автостоянки НОМЕР_1 становить 35 470 грн. 05 коп., у розрахунку 2026 грн. 86 коп. за 1 кв.м На виконання цього договору позивач сплатив 35 743 грн.10 коп.

В подальшому введенням в експлуатацію 128-квартирного житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями та підвальними приміщеннями паркінгу по АДРЕСА_1 замість ЗАТ «Октант» займався житлово-будівельний кооператив «Проскурів-Житлобуд».

У квітні 2017 року позивачу стало відомо, що паркінг АДРЕСА_1 зайнятий іншою особою - ОСОБА_9 Звернувшись до ЖБК «Проскурів-Житлобуд» позивач отримав копію списку сформованого ЗАТ «Октант» на підставі якого автостоянки передаються у власність інвесторам. За зазначеним списком навпроти відмітки щодо паркінгу НОМЕР_1 зазначено ОСОБА_9, підстава договір №75 від 21.07.2002 року.

Однак, виходячи зі змісту договору про дольове інвестування у житлове будівництво №25 від 08.04.2004 року укладеного між ЗАТ «Октант» та ОСОБА_7, саме позивач в дійсності _____________________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Мазурок О.В. Категорія: 2

Доповідач: Янчук Т.О.

мав набути право власності на паркінг АДРЕСА_1. Всупереч змісту вищезазначеного правочину, а також внаслідок протиправних дій самого ЖБК «Проскурів-Житлобуд», які виразилися в поданні неправдивої інформації державному реєстратору щодо належності спірного нерухомого об'єкта ОСОБА_9, позивач не може зареєструвати за собою право власності за паркінг АДРЕСА_1.

За таких обставин просив визнати за ним право власності на об'єкт інвестування - автостоянку НОМЕР_1 загальною площею 17,5 кв.м, яка знаходиться у 128-квартирному житловому будинку з вбудовано-прибудованим нежитловим приміщенням та підвальним приміщенням паркінгу за адресою: АДРЕСА_1. Визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Хмельницького бюро технічної інвентаризації ОСОБА_8 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №35150370 від 13.05.2017 року на паркінг АДРЕСА_1 площею 17,5 кв.м за ОСОБА_9

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 червня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповноту дослідження доказів та неправильність їх оцінки, просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким повністю задовольнити його позовні вимоги.

Скарга мотивована тим, що суд першої інстанції без належного обґрунтування відмовив у застосуванні єдиного ефективного способу захисту прав позивача. Суд не надав правової оцінки тому факту, що після звернення позивача до ЖБК «Проскурів-Житлобуд» з вимогою про надання документів необхідних для реєстрації права власності на спірне майно, останнє надало такі документи на користь третьої особи - ОСОБА_9, після чого за ним було зареєстровано право власності на паркомісце НОМЕР_1. Зазначене свідчить про невизнання ЖБК «Проскурів-Житлобуд» прав позивача на предмет спору.

Також вважає, що суд не надав належної оцінки доводам позивача щодо наявності підстав для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень, зокрема, у рішенні відсутні доводи на спростування твердження позивача про належність спірного майна саме йому, виходячи з умов договору про дольове інвестування у житлове будівництво №25 від 08.04.2004 року, а також відсутній висновок про доведеність належності прав на спірний об'єкт ОСОБА_9

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4, підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представники ЖБК «Проскурів-Житлобуд» Мельник І.М., Безрука Т.М. заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили її відхилити.

Представник третьої особиОСОБА_6 в судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила її відхилити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позов про визнання права власності в порядку ст.392 ЦК України може подати лише власник майна, а не особа, яка володіє майновими правами; за договором про дольове інвестування у житлове будівництво покупець набув право на набуття права власності на нерухоме майно, а не саме право власності.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08 квітня 2004 року між ОСОБА_7 та ЗАТ «Октант», правонаступником якого є ПАТ «Октант-Центр» було укладено договір про дольове інвестування у житлове будівництво №25.

За п.п. 1.1 цього договору підприємство зобов'язалось збудувати і передати ОСОБА_7 у власність обумовлений об'єкт інвестування (автостоянку НОМЕР_1), яка знаходиться по АДРЕСА_1, а ОСОБА_7 зобов'язався забезпечити відповідне інвестування та прийняти його у свою власність.

Пунктами 1.2 та 1.3 договору передбачено, що клієнт здійснює фінансування капітальних вкладень в об'єкт (інвестує), що буде збудований підприємством в майбутньому по обумовленій вартості і може отримати відповідний об'єкт лише за умови інвестування у 100 відсотків вартості цього об'єкту. За цим договором клієнт на власний роздум вибирає об'єкт інвестування, які є у наявності.

Відповідно до п.1.5 договору №25 від 08.04.2004 року загальна площа автостоянки 17,5 кв.м,вартість одного квадратного метру складає 2026 грн.86 коп.

На виконання цього договору ОСОБА_7 сплатив 35743 гривні 10 копійок відповідно до квитанції №2 від 08.04.2004 року; №13 від 24.06.2004 року; №18 від 07.10.2004 року; №23 від 12.01.2005 року; №58 від 14.04.2005 року. Факт оплати додатково підтверджується довідкою №497 від 17.06.2005 року.

Рішенням 32-ї сесії Хмельницької міської ради №30 від 25.12.2013 року підтримано місцеву ініціативу членів житлово-будівельного кооперативу «Проскурів-Житлобуд» по АДРЕСА_1, затверджено проект відведення земельної ділянки та передано її в оренду житлово-будівельному кооперативу «Проскурів-Житлобуд» під будівництво 128 квартирного житлового будинку загальною площею 2240 кв.м по АДРЕСА_1 (рішення 20-ї сесії від 31.10.2012 року №76). Категорія земель - землі житлової та громадської забудови.

27 грудня 2016 року Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Хмельницькій області було зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації. Відповідно до якої замовником виступило ЖБК «Проскурів-Житлобуд». ЖБК «Проскурів-Житлобуд» не є правонаступником ЗАТ «Октант», ПАТ «Октант -Центр».

Крім того, 21 лютого 2002 року між ЗАТ «Октант» та ОСОБА_9 було укладено договір про дольове інвестування у житлове будівництво №75.

Відповідно до п.1.1. цього договору підприємство зобов'язалось збудувати і передати ОСОБА_9 у власність обумовлений об'єкт інвестування - стоянку автомобіля, яка знаходиться по АДРЕСА_1, а ОСОБА_9 зобов'язався забезпечити відповідне інвестування та прийняти його у свою власність.

Відповідно до п.1.5. договору загальна площа автомобільної ділянки складала 17,5 кв.м, із зазначеною вартість 1672 грн. 58 коп. за 1кв.м на день укладання цього договору.

27 листопада 2002 року між ЗАТ «Октант» та ОСОБА_9 було укладено договір про дольове інвестування у житлове будівництво №76.

Відповідно до п.1.1. цього договору підприємство зобов'язалось збудувати і передати ОСОБА_9 у власність обумовлений об'єкт інвестування - стоянку автомобіля, яка знаходиться по АДРЕСА_1, а ОСОБА_9 зобов'язався забезпечити відповідне інвестування та прийняти його у свою власність.

Відповідно до п.1.5. договору загальна площа паркінгу складала 17,5 кв.м, із зазначеною вартістю 1675 грн. за 1 кв.м на день укладання цього договору.

Згідно довідки від 10.02.2005 року №145 виданої ЗАТ «Октант» ОСОБА_9 проінвестовано 100% вартості придбаних ним автостоянок.

Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13 травня 2017 року №35150370 проведено державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, що розташоване в АДРЕСА_1 за суб'єктом ОСОБА_9. Вказане рішення було прийняте на підставі заяви ОСОБА_9, довідки про повну сплату пайових внесків за нежитлове приміщення - паркінг НОМЕР_1 загальною площею 17,5 кв.м, що розташований за адресою м. Хмельницький АДРЕСА_1, технічного паспорту на об'єкт інвестування, квитанції про оплату державного мита.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 - 532 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Майном як особливим об'єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки (ч.1 ст.190 ЦК України).

Майновими правами визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.

Майнове право, яке можна визначити як "право очікування", є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Разом з тим ч.1 ст.328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

Відповідно до ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Виникнення права власності на новостворений об'єкт нерухомості на підставі судового рішення нормою ст. 331 ЦК України не передбачено.

Відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому ст. 392 ЦК України.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 24 червня 2015 року у справі N 6-318цс15.

У даному випадку позивач виконав свої грошові зобов'язання за договором про дольове інвестування у житлове будівництво №25 від 08.04.2004 року, сплативши вартість, установлену вказаним договором, тобто вчинив дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об'єкт будівництва, а не саме право власності на нерухоме майно.

Однак у позивача право власності на спірний паркінг не виникло. Порядок оформлення права власності на об'єкт інвестування після прийняття такого об'єкта до експлуатації врегульовано чинним на час укладення договору про дольове інвестування у житлове будівництво від 08.04.2004 року Законом України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю" та Законом України "Про інвестиційну діяльність". За змістом пункту 1.1-1.4 договору про дольову участь у житлове будівництво від 08.04.20004 року позивач отримав лише право на набуття права власності, а не саме право власності на нерухоме майно.

Виходячи зі змісту статті 392 ЦК України позивачем не доведено, що він є саме власником спірного нерухомого майна, й це право оспорюється або не визнається іншою особою, або те, що він втратив документ, який засвідчує його право власності, а статтею 331 ЦК України не передбачено такий спосіб захисту прав, як визнання права власності на новостворене майно шляхом ухвалення судового рішення.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог щодо визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно є правильним.

Крім того, решта позовних вимог, а саме визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора Хмельницького бюро технічної інвентаризації про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №35150370 від 13.05.2017 року на паркінг АДРЕСА_1 за ОСОБА_9, направлено на захист прав позивача як власника паркінгу НОМЕР_1, а не на захист права, порушеного невиконанням зобов'язання за договором, тому висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог і в цій частині теж є правильним.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається. Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 вересня 2018 року.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Т.О. Янчук