Справа № 442/1143/17 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/783/769/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Павлишина О.Ф.,

суддів Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретар Бохонко Е.Р.,

за відсутності учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 березня 2017 року, ухваленого судом у складі судді Крамара О.В., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 26089,31 гривень за кредитним договором №б/н від 06.11.2009 року та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 06.11.2009 року між ним та відповідачем укладено кредитний договір на суму 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов кредитного договору відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідач взятих на себе зобов'язань не виконав, а тому у нього виникла заборгованість у вищевказаному розмірі.

Оскаржуваним заочним рішенням позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 24608,87 грн. заборгованості за кредитним договором та 1600 грн. судових витрат, а всього: 26208,87 грн. В решті позову - відмовлено.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 лютого 2018 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Заочне рішення суду оскаржив ОСОБА_2 В апеляційній скарзі стверджує, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують факт ознайомлення його, як позичальника з усіма істотними умовами договору. Посилається на те, що відсутність його підпису на умовах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з позичальником. Вважає, що зазначення в заяві на видачу кредиту про його ознайомлення з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом позичальника, не може бути належним доказом його ознайомлення та погодження саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк. Стверджує, що позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо розміру відсотків за користування кредитом, пені, комісії та штрафу, а отже вимоги банку про стягнення зазначених складових заборгованості є безпідставними та не підлягають задоволенню. Просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Оскільки відповідно до положень ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, за відсутності обставин, що унеможливлюють розгляд справи в порядку спрощеного провадження, та ціну позову, яка є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму, розгляд справи проводиться судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Матеріалами справи встановлено, такі обставини.

06.11.2009 року сторонами по справі укладено договір №б/н на підставі якого ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць на залишок заборгованості.

Згідно з п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п.2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг у разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі й простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Згідно п.2.1.1.7.6 вищевказаних Умов при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

ОСОБА_2 не виконав взятих на себе кредитних зобов'язань, у зв'язку з чим станом на 31.12.2016 року виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 26089,31 грн., а саме: 1956,13 грн. - заборгованість за кредитом, 19564,25 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 3088,49 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафні санкції: 250 грн. - штраф (фіксована частина), 1230,44 грн. - штраф (процентна складова). (а.с.3-5)

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що у відповідача по справі наявна заборгованість за кредитним договором, та, що відсутні підстави для застосування позовної давності, оскільки заява про застосування такої не подавалась.

Висновки суду достатньо мотивовані та відповідають положенням закону і встановленим обставинам.

Так, відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства у встановлений строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно з положеннями ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно умов вказаного кредитного договору, укладеного між сторонами, позичальник зобов'язаний: сплачувати заборгованість перед банком; сплачувати банку проценти за користування кредитом; сплачувати відповідну комісійну винагороду, та у випадку порушення зобов'язання, сплачувати відповідні штрафні санкції.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Разом з тим, судом першої інстанції не враховано правовий висновок у справі № 6-2320цс16, викладений в постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року, відповідно до якого згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). У справі, яка переглядається, суди встановили, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, у якій указано, що вона разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам і тарифами складає між сторонами кредитно-заставний договір. Натомість зазначені Умови не містять підпису відповідача. При цьому суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобовязання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобовязання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

А відтак, оскільки умови та правила надання банківських послуг (а.с.9-14) не містять підпису відповідача, і останнім в апеляційній скарзі заперечується, що саме ці умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно брав на себе зобов»язання зі сплати пені та комісії, а позивачем на надано суду першої інстанції доказів на підтвердження цієї обставини, колегія суддів вважає помилковим висновок суду щодо наявності підстав для стягнення пені з комісією в сумі 3088 грн. 49 коп.

В зв»язку з викладеним колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду слід змінити зменшивши суму, що підлягає стягненню на суму пені з комісією - 3088 грн. 49 коп. і визначити остаточну суму, яка підлягає стягненню з відповідача 21520 грн. 32 коп.

Оскільки рішення підлягає зміні, відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України перерозподілу підлягають і судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог. Так, частка задоволених вимог складає 82%, а тому, враховуючи те, що судом відстрочено сплату судового збору, з зарахуванням до спеціального фонду Державного бюджету України з відповідача слід стягнути в дохід держави 1968 грн., а також з позивача стягнути 432 грн. в дохід держави.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 березня 2017 року в частині визначення суми, яка підлягає стягненню, змінити, та стягнути з ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 21520 (двадцять одну тисячу п»ятсот двадцять) грн. 32 (тридцять дві) коп. заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 432 (чотириста тридцять дві) грн. та з ОСОБА_2 1968 (одну тисячу дев»ятсот шістдесят) грн. судового збору в дохід держави з зарахуванням до спеціального фонду Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена відповідно до положень ст.389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 15.06.2018 року.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мікуш Ю.Р.

ОСОБА_3