Справа № 535/1058/18
Провадження № 2/535/416/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2018 року Котелевський районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді - Загнійко А.В., при секретарі Момот Г.І., розглянувши у підготовчому засіданні в смт Котельва Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Милорадівської сільської ради Котелевського району Полтавської області про визнання в порядку спадкування права власності на нерухоме майно, третя особа Перша полтавська державна нотаріальна контора,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання в порядку спадкування за законом права власності на земельну ділянку загальною площею 0,58 га, яка надана для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, та для ведення особистого підсобного господарства, що розташована за адресою: с. Матвіївка Котелевського району Полтавської області, вул. Соснова, 51, й до дня смерті належала ОСОБА_2, який помер 25.11.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що після смерті батька, він є спадкоємцем за законом земельної ділянки загальною площею 0,58 га, яка надана для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, та для ведення особистого підсобного господарства. Для належного оформлення своїх спадкових прав позивач звернувся до державного нотаріуса Першої полтавської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, яка відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, оскільки не надано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Позивач вважає, що відсутність у державному кадастрі відомостей щодо належності на праві власності земельної ділянки спадкодавцю, позбавляє його права як спадкоємця за законом отримати у спадщину спадкове майно.

Учасники справи у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином (а.с. 35-39, 44).

ОСОБА_1 подав до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 42).

Відповідач Милорадівська сільська рада Котелевського району Полтавської області 18.09.2018 року подала до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги ОСОБА_1 визнає в повному обсязі та просить розглянути справу у судовому засіданні без участі представника відповідача. Наслідки визнання позову, передбачені ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України, відповідачу відомі та зрозумілі (а.с. 45-47).

Третя особа - Перша полтавська державна нотаріальна контора 10.09.2018 року подала до суду письмове клопотання про розгляд справи без участі її представника. Проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 заперечень не надала (а.с. 40).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 25.11.2016 року помер ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КЕ №330270 від 28.11.2016 року, виданим Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (а.с. 9).

Після його смерті відкрилася спадщина, у тому числі на земельну ділянку загальною площею 0,58 га, яка надана для обслуговування жилого будинку і господарських будівель, та для ведення особистого підсобного господарства, що розташована за адресою: с. Матвіївка Котелевського району Полтавської області, вул. Соснова, 51 (а.с. 13). Земельна ділянка належала ОСОБА_2 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ПЛ №042409, виданого 02.03.1998 року Милорадівською сільською радою Котелевського району Полтавської області, і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №195 (а.с. 11, 12).

Згідно з довідкою КП «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради від 20.01.2017 року за №514, ОСОБА_2 на момент відкриття спадщини був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з ним були зареєстровані: ОСОБА_4, ОСОБА_1 (а.с. 7).

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємцем за законом спадкового майна є ОСОБА_1, його родинні відносини із спадкодавцем підтверджуються свідоцтвом про народження серія І-КЕ №286488, виданим 23.12.1972 року Щербанівською сільською радою Полтавського району Полтавської області (а.с. 43). Те що позивач прийняв спадщину після батька, також підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 06.07.2018 року. Дружина спадкодавця ОСОБА_4 від прийняття своє частки у спадщині відмовилася (а.с. 7, 10).

Позивач не має можливості прийняти спадщину у вигляді спірного нерухомого майна, оскільки державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, у звязку з тим, що не надано нотаріусу витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 7, 8).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Частиною 1 ст. 22 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 23 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

Постановою Верховної Ради Української РСР від 13.03.92 N 2201-XII «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею» затверджено форми державних актів: - на право колективної власності на землю; - на право приватної власності на землю.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 N449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» (із відповідними змінами) встановлено, що раніше видані (до набрання чинності цією постановою) державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб.

Отже, державні акти на право приватної власності на землю, видані у період дії Постанови ВРУ N 2201 (з 23.06.92 по 08.01.2004), є чинними правовстановлювальними документами, що підтверджують права власності на земельні ділянки

Відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ПЛ №042409 від 02.03.1998 року, земельна ділянка надана для обслуговування жилого будинку і господарських будівель, та для ведення особистого підсобного господарства. Згідно з ст. 40 Земельного кодексу України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Крім того, п. г) ч.3 ст. 22 Земельного кодексу України передбачено, що земельні ділянки для ведення підсобного сільського господарства передаються у власність та надаються у користування несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об'єднанням громадян. У свою чергу відповідно до вимог п. а) ч.3 ст. 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства. Також, виходячи з положень ст. 5 Закону України «Про особисте селянське господарство» від 15.05.2003 року, законодавцем було прирівняно (ототожнено) значення цільового призначення земельної ділянки, яка раніше надавалася громадянам для ведення підсобного господарства. З прийняттям Земельного кодексу України 25.01.2001 року, земельна ділянка надається громадянам для ведення особистого селянського господарства.

Визнання відповідачем предявленого позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову, передбачені ч. 3, ч. 4 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України відповідачу відомі та зрозумілі.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 89, 200, 206, ч. 2 ст. 247, 264 ЦПК України, ст. ст. 328, 1225, 1261, 1268 ЦК України, ст. ст. 22, 40, 81 Земельного кодексу України, ст. ст. 22, 23 Земельного кодексу УРСР від 18.12.1990 року, Законом України «Про державну реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Законом України «Про Державний земельний кадастр», постановою Верховної Ради Української РСР від 13.03.92 N 2201-XII «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею», постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 N449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканцем АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, в порядку спадкування за законом права власності на земельну ділянку загальною площею 0,58 га, яка надана для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, та для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: с. Матвіївка Котелевського району Полтавської області, вул. Соснова, 51, й до дня смерті належала на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ПЛ №042409, що виданий 02.03.1998 року Милорадівською сільською радою Котелевського району Полтавської області, і зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №195.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Полтавської області через Котелевський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя