Апеляційний суд Житомирської області
Справа №286/4136/17 Головуючий у 1-й інст. Гришковець А. Л.
Категорія 55 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №286/4136/17 за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Овруцький молочноконсервний комбінат» про стягнення заборгованості по заробітній платі,

за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Овруцький молочноконсервний комбінат»,

на рішення Овруцького районного суду Житомирської області, ухвалене 23 лютого 2018 року суддею Гришковець А.Л. у м.Овручі,

в с т а н о в и в :

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому, посилаючись на те, що з 01.04.2014 по 21.03.2017 він перебував у трудових відносинах з товариством з обмеженою відповідальністю «Овруцький молочноконсервний комбінат» (далі Товариство), проте останнє не провело при звільненні виплату належних йому сум, просив стягнути на його користь з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 9663,15 грн.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 23 лютого 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ТОВ «Овруцький молочноконсервний комбінат» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 9663,15 грн. Рішення в частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць допущено до негайного виконання. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник Товариства, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, про відмову у задоволенні позову.

Не оспорюючи суми заборгованості по заробітній платі, представник Товариства вважає, що суд дійшов помилкового висновку про задоволення позову, оскільки ОСОБА_1 в день звільнення не працював, з вимогою до підприємства про виплату належних йому сум не звертався, доказів про відмову у такій виплаті не надав. На думку представника Товариства, зазначене вказує на відсутність вини підприємства, відсутність предмету спору та наявність підстав для припинення провадження у справі. У своїх доводах також послався на національне законодавство та практику Європейського суду з прав людини.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи сторони в судове засідання не зявились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що відповідає положенням ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, враховуючи наступне.

За змістом ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, встановлені ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01.04.2014 по 21.03.2017 перебував у трудових відносинах Товариством, заборгованість по заробітній платі останнього перед позивачем станом на грудень 2017 року становить 9663,15 грн. (а.с. 5-7,9) Зазначені обставини не оспорювались відповідачем.

Ухвалючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач, посилаючись на відсутність коштів, після звільнення позивача, заробітну плату останньому не виплатив.

Такий висновок суду є правильним, відповідає встановленим судом обставинам справи та ґрунтується на чинному законодавстві.

Зазначене підтверджується копіями розрахункових листів за травень та червень 2017 року, з яких вбачаться, що належна до виплати зарплата позивачу виплачена частково, а саме: 1573,84 грн. та 500 грн. відповідно (а.с. 8).

Доводи Товариства про те, що позивач не працював у день звільнення, не звертався до підприємства з вимогою про виплату заборгованості по заробітній платі, відсутність вини підприємства у невиплаті зарплати не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості по заробітній платі, оскільки зазначені обставини підлягають дослідженню та враховуються при вирішенні питання про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Так як позивач таких вимог не заявляє, то необхідності у дослідженні цих обставин при розгляді даної справи у суду не було.

Посилання Товариства на ухвалу Верховного Суду України від 18.11.2009 року у справі №6-12310св09 є безпідставними, оскільки остання містить посилання на правовідносини з приводу стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Інші судові рішення національних судів не мають преюдиційного значення для розгляду даної справи та також стосуються стягнення саме середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Зазначене скаржником національне законодавство та практика Європейського суду з прав людини на правильність висновків суду не впливає.

Посилання у апеляційній скарзі на наявність підстав для припинення провадження у справі не узгоджуються з нормами цивільного процесуального законодавства.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Овруцький молочноконсервний комбінат» залишити без задоволення, а рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 23 лютого 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді:

Повний текст постанови складений 14 червня 2018 року.