Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 177/551/16-ц

провадження № 61-19257св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

представник відповідача - Мітрюхіна Євгенія Іванівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області в складі судді Коваль Н. В. від 18 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області в складі колегії суддів: Митрофанової Л. В., Барильської А. П., Бондар Я. М. від 06 жовтня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») про стягнення коштів.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 22 листопада 2014 року між ним та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір банківського вкладу (депозиту) № 001-26512-22-1114 «Найкращий від Миколая», згідно з яким він передав відповідачу суму в розмірі 10 000 дол. США. Договір банківського вкладу закінчився 27 листопада 2015 року, однак відповідач свої зобов'язання не виконав, кошти не повернув, на неодноразові письмові заяви та звернення за телефоном «гарячої лінії» з метою повернення внесених коштів не відреагував, лише надав відповідь, відмовивши у стягнення коштів. Станом на 18 вересня 2015 року на рахунку банківського вкладу залишилися грошові кошти в розмірі 10 000 дол. США, що в гривневому еквіваленті станом на 08 липня 2016 року становить 268 581 грн 14 коп. Крім того, вказує, що за користування банківським вкладом згідно договору банк зобов'язаний сплатити йому проценти за процентною ставкою 12% річних, що за період часу з 27 листопада 2015 року по 02 березня 2016 року становить 8 230 грн 71 коп. Просив стягнути з ПАТ «Дельта Банк» на свою користь за вищевказаним депозитним договором грошову суму в розмірі 268 581 грн 14 коп. та несплачені відсотки за користування депозитом в розмірі 8 230 грн 71 коп.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у зв'язку з впровадженням процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк», встановлений спеціальний порядок здійснення розрахунків з його кредиторами, що унеможливлює задоволення вимог кредиторів поза межами ліквідаційної процедури та визначення черговості.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2016 року - залишено без змін.

Апеляційний суд погоджуючись з висновками місцевого суду, зазначив про те, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки на момент ухвалення судового рішення, 18 травня 2016 року, у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування фізичних осіб».

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2016 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано те. що відповідач не виконав належним чином свої зобов'язання за договором банківського вкладу, ухилився від виконання зобов'язань, не повертаючи йому належні грошові кошти, що залишились на особовому рахунку.

Відзив на касаційну скаргу відповідач до суду не подав.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року до Верховного Суду надійшла вказана справа

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судами встановлено, що 22 листопада 2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_4 укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» № 001-26512-221114, згідно умов якого вкладник ОСОБА_4 вніс, а банк прийняв грошові кошти в іноземній валюті в сумі 10 000,00 дол. США на строк до 27 листопада 2015 року, процентна ставка на суму вкладу становить 5,5 % річних.

Пунктом 1.10 договору передбачено, що у разі закінчення строку залучення вкладу або в разі дострокового припинення дії цього договору, вклад виплачується шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за якими можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів.

Сторонами не оспорюється, що на виконання умов договору банківського вкладу ОСОБА_4 вніс на депозитний рахунок суму в розмірі 10 000,00 дол. США, однак після закінчення строку вкладу, тобто після 27 листопада 2015 року, банк не виплатив вклад в повному обсязі.

Відповідно до приписів статті 1074 ЦК України, випадки обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені у спеціальному законі.

У спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і його положення є пріоритетними відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до пунктів 6, 16 частини першої статті 2 вказаного Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 36 цього Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Згідно з пунктами 1, 2 частини п'ятої цієї статті під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Ухвалюючи рішення про відмову ОСОБА_4 у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, враховуючи вказану правову позицію Верховного Суду України, виходив з того що 03 березня 2015 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку. При цьому судами також було встановлено, що на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 2 жовтня 2015 року № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатору банку» та постанови Правління Національного банку України від 2 жовтня 2015 року № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», починаючи з 5 жовтня 2015 року, відкрито ліквідаційну процедуру.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2001цс15.

Оскільки як на момент звернення ОСОБА_4 до суду з позовом, так і на час ухвалення рішення у банк вже було введено тимчасову адміністрацію, а в подальшому - прийнято рішення про його ліквідацію, висновок суду щодо неможливості стягнення коштів з банку у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є обґрунтованим.

Виходячи з наведеного, суди повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну правову, правильно встановили обставини справи, у результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

В. М. Коротун

В. П. Курило