Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 314/3220/17 Головуючий у 1-й інстанції Рибалко Н. І.
Номер провадження 22-ц/778/835/18 Суддя-доповідач ОСОБА_1

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4, Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 06 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення та визнання таким, що втратило чинність,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2017 року ОСОБА_5 звернулась до суду із позовом до Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення та визнання таким, що втратило чинність.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_5 посилалася на те, що їй на праві власності, на підставі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 07.10.2009, належить житловий будинок за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, село Червонокозацьке ( с. Геленджик), вул. Степна, 22.

Відповідно до ст. 120 ЗК України разом з житловим будинком позивачу перейшла в користування земельна ділянка площею 0,50га, яка раніше була закріплена за попереднім власником житлового будинку, якою позивач користується з 2009 року.

09.10.2008 двадцять третя сесія п'ятого скликання Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області прийняла рішення № 39, згідно якого надала дозвіл ОСОБА_3 на виготовлення технічної документації та державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,60га за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, село Червонокозацьке (с. Геленджик), вул. Степова, 22, в тому числі 0,25га для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, 0,35га для ведення особистого селянського господарства з метою організації зеленого туризму.

Пунктом 4 рішення покладено обов'язок на ОСОБА_3 в шестимісячний термін після прийняття рішення виготовити технічну документацію на земельну ділянку та подати її на затвердження до Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області.

В пункті 5 вказаного рішення зазначено: «Попередити гр. ОСОБА_3, що в разі невиконання вимог п. 4 даного рішення це рішення втрачає чинність без відшкодування понесених витрат».

ОСОБА_3 вимоги п. 4 рішення сесії не виконав, в шестимісячний термін після прийняття вказаного рішення не виготував технічну документацію на земельну ділянку та не подав її на затвердження до Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області.

31.03.2011 п'ята сесія шостого скликання Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області прийняла рішення № 29 про внесення змін до рішення № 39 від 09.10.2008 двадцять третьої сесії п'ятого скликання Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, за яким: збільшила земельну ділянку для виділу ОСОБА_6 до 0,7663га; виключила з п. 4 рішення № 39 строк шість місяців для виготовлення технічної документації.

При прийнятті вказаного рішення сільська рада не зважила на те, що рішення № 39 від 09.10.2008, станом на 31.03.2011 вже втратило свою дію, а тому до нього неможливо вносити будь-які зміни.

Таким чином при прийнятті рішення від 31.03.2011 відповідачем сільською радою порушено право власності ОСОБА_5, а саме право користування земельною ділянкою за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, село Червонокозацьке, вул. Степова, 22, яке пов'язане з правом власності на житловий будинок за вказаною адресою. Позивач вважає, що зазначеним рішенням міської ради її позбавлено права на земельної ділянки площею 0,50 га.

На підставі викладеного, позивач просила суд, визнати недійсним рішення №29 від 31.03.2011 р п'ятої сесії шостого скликання Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області про внесення змін до рішення №39 від 09.10.2009 р. двадцять третьої сесії п'ятого скликання Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області.

Визнати таким, що втратило чинність з 10.04.2009 р. рішення №39 від 09.10.2008 р. двадцять третьої сесії п'ятого скликання Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області щодо виділу земельної ділянки площею 0,60 га за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, с Антонівка, вул.. Степна, 22 ОСОБА_3

Стягнути на користь позивача в рівних частках з ОСОБА_3 та Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору та інші судові витрати згідно наданих платіжних документів.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 06 листопада 2017 року позов задоволено.

Визнано недійсним та скасовано рішення № 29 від 31.03.2011 року п'ятої сесії шостого скликання Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області про внесення змін до рішення № 39 від 09.10.2008 року двадцять третьої сесії п'ятого скликання Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області.

Визнано таким, що втратило чинність рішення № 39 від 09.10.2008 року двадцять третьої сесії п'ятого скликання Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області щодо виділу земельної ділянки площею 0,60га за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, село Червонокозацьке, вул. Степова, 22 ОСОБА_3.

Стягнуто з Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 640грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 640грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4, Антонівська сільська рада Вільнянського району Запорізької області звернулись до суду з апеляційними скаргами, в яких, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити, судові витрати покласти на позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позов ОСОБА_5, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскаржуваними рішеннями порушено право ОСОБА_5 як користувача спірною земельною ділянкою в розміру 050 га, тому порушено право підлягає захисту.

З таким висновком суду не можна погодитися.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законниї інтересів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_5 стверджувала, що 09.10.2008 двадцять третя сесія п'ятого скликання Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області прийняла рішення № 39, згідно якого надала дозвіл ОСОБА_3 на виготовлення технічної документації та державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,60га за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, село Червонокозацьке, вул. Степова, 22, в тому числі 0,25га для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, 0,35га для ведення особистого селянського господарства з метою організації зеленого туризму,термін виготовлення технічної документації становив для ОСОБА_3 шестимісячний термін, проте, він технічну документацію не виготовив. Незважаючи на це 31.03.2011року п'ята сесія шостого скликання Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області прийняла рішення № 29 про внесення змін до рішення № 39 від 09.10.2008 двадцять третьої сесії п'ятого скликання Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, за яким: збільшила земельну ділянку для виділу ОСОБА_6 до 0,7663га, виключила з п. 4 рішення № 39 строк шість місяців для виготовлення технічної документації.

При прийнятті вказаного рішення сільська рада не зважила на те, що рішення № 39 від 09.10.2008 року, станом на 31.03.2011рік вже втратило свою дію, а тому до нього неможливо вносити будь-які зміни. Тим більше, що законним користувачем зазначеної земельної ділянки вона вважає себе, оскільки відповідно до ст. 120 Земельного Кодексу України разом з житловим будинком до неї в користування перейшла земельна ділянка площею 0.50 га, яка раніше була закріплена за попереднім власником цього будинку.

Установлено, що ОСОБА_5 є власником житлового будинку за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, с. Геленджик (с.Червонокозацьке), вул. Степна, 2 на підставі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 07.10.2009 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7, третя особа Антонівська сільська рада Вільнянського району Запорізької області про визнання права власності на житловий будинок ( справа № 2-1403/2009). Право власності зареєстровано 30.10.2009 року.

Відповідно до вищезазначеного судового рішення вбачається, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 було укладено угоду про продаж житлового будинку № 22 по вул. Степній с.Чевонакозацьке Вільнянського району Запорізької області, що підтверджено розпискою від 27.05.2009 року. Відомостей щодо земельної ділянки на якій розташований житловий будинок судове рішення не містить.

Тобто, продавцем зазначеного будинку була ОСОБА_7

Як вбачається з Погосподарської книгиза 1986-1989 роки за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, с.Червонокозацьке, вул. Степна, 2 проживала ОСОБА_8 та в її користуванні, як члена колгоспу ім. Калініна перебувала земельна ділянка 0,50 га.

Інших даних, які б свідчили про те, що за вищезазначеною адресою проживала ОСОБА_7 та, що в її користуванні знаходилася земельна ділянка площе. 0.50 га Погосподарська книга не містить.

За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно статті 120 ЗК України при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності.

За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент прийняття рішення Антонівською селищною радою Вільнянського районного суду Запорізької області № 39 від 09.10.2008 рокузгідно якого надано дозвіл ОСОБА_3 на виготовлення технічної документації та державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,60га за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, село Червонокозацьке ( с. Геленджик), вул. Степова, 22, позивач не була власником житлового будинку за адресою: по вул. Степній, 22, с.Чевонакозацьке Вільнянського району Запорізької області, тому висновок суду першої інстанції про те, що вказаним рішенням порушені її права не заслуговує на увагу.

При цьому, позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності у попереднього землекористувача ОСОБА_7 документа, що посвідчував її право постійного користування земельною ділянкою відповідно до статті 125 ЗК України, як і доказів встановлення меж земельної ділянки за адресою:Запорізька область, Вільнянський район, село Червонокозацьке ( с. Геленджик), вул. Степова, 22.

Водночас, з пояснень представника Антонівської сільської ради та за даними Погосподарської книги вбачається, що спірна земельна ділянка ОСОБА_7 в користування не надавалась, в погосподарській книзі вона не значилась ні як власник вищезазначеного житлового будинку, ні як землекористувач.

З судового рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 07.10.2009 року, на яке посилається ОСОБА_5, як на підставу набуття права власності на вищезазначений житловий будинок та переходу до неї в користування земельної ділянки площею 0,50, яка раніше, на її думку, була закріплена за попереднім власником цього будинку ОСОБА_7 нічого не йдеться ні про земельну ділянку на якій розміщений житловий будинок, ні про правовстановлюючі документи на підставі яких ОСОБА_7 стала його власником.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що разом з житловим будинком в користування ОСОБА_5 перейшла земельна ділянка площею 0,50 га, а також 0.7663 га , яка за висновком суду раніше була закріплена за попереднім власником житлового будинку не ґрунтується на фактичних обставинах справа та вимогах вищезазначених норм.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

У відповідності до ст. 12 Земельного Кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад і передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, що 14.07.2017 року Антонівською сільською радою прийнято рішення № 15 « Про затвердження технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості ОСОБА_5М» та вирішено затвердити ОСОБА_5 технічну документацію з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) для обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд площею 0.25 в с. Геленджик вул. Степна. 22, Вільнянського району Запорізької області, передати зазначену земельну ділянку у власність.

29.08.2017 року Антонівською сільською радою прийнято рішення №6 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_9А.», яким вирішено затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,5163 у власність для ведення особистого селянського господарства в с. Геленджик вул. Степна.22 Вільнянського району Запорізької області та передати земельну ділянку у власність.

Тобто, ОСОБА_5 для обслуговування вищезазначеного житлового будинку виділено земельну ділянку площею 0.25 га., а ОСОБА_3 за цією адресою для ведення особистого селянського господарства виділено земельну ділянку площею 0.5163 га.

Натомість, зазначені рішення не були предметом оскарження в цій справі.

Положенням частини другої статті 152 ЗК України закріплене право власника земельної ділянки та землекористувача вимагати усунення будь-яких порушень його прав.

Оскільки матеріали справи не містять належних доказів, що ОСОБА_7 (як попередній власник житлового будинку) була законним користувачем земельної ділянки розміром 0.50 га за адресою: вул. Степна, с. Геленджик Вільнянського району, Запорізької області, тому твердження позивача, що з придбанням цього житлового будинку до неї перейшло право користування земельної ділянкою в розмірі 0.50 га не заслуговують на увагу.

Враховуючи наведене, у справі, яка переглядається, для підтвердження наявності факту порушення прав позивача необхідним є подання нею до суду належних та допустимих доказів набуття нею прав власника або користувача спірною земельною ділянкою, чого зроблено не було.

Водночас, доводи позивача, що попередній власник користувався земельною ділянкою площею 0,50 га, у зв'язку з чим таке право перейшло і до неї, спростовуються матеріалами справи, які не містять належних і допустимих доказів на підтвердження цих обставин.

Отже, позивачем не було надано належних доказів на підтвердження своїх прав на земельну ділянку розміром 0.50 га, тому висновок суду першої інстанції, що оскаржуваними рішеннями Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької робласті порушенні права ОСОБА_5, не заслуговують на увагу. Тим більше, що рішення Антонівської сільської ради від 01.04.2009 року № 6 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації та державного акту на право власності на землю ОСОБА_5.» загальною площею 0.60 га невиконано ОСОБА_5 щодо виготовлення технічної документації в 12-ти місячний строк з дня прийняття рішення.

При вирішенні даної справи судом першої інстанції не правильно визначено характер правовідносин між сторонами, не вірно застосовано закон, що їх регулює, матеріали справи досліджені не повно і всебічно не надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин рішення суду не можна вважати законним і обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 376 ЦПК України з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову.

Аргументи апеляційної скарги частково є виправданими .

Посилання в апеляційних скагах Антонівської сільської ради Вільнянського району, Запорізької області, ОСОБА_10в особі представника ОСОБА_4 на те, що цей спір підвідомчий судам адміністративної юрисдикції, є помилковим виходячи з наступного.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Відповідно до вимог статті 15 ЦПК України, яка була чинною на час ухвалення судового рішення, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.

Аналогічна норма міститься й у статті 19 чинного ЦПК України.

При цьому стаття 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України),яка була чинною на час ухвалення судового рішення, завданням адміністративного судочинства визначає захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У пункті 1 частини першої статті 3 КАС України,яка була чинною на час ухвалення судового рішення, справа адміністративної юрисдикції, визнається як публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є суб'єкт владних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 4 КАС України, яка була чинною на час ухвалення судового рішення,юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи, як правило, майнового інтересу конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Публічно-правовий спір має свою особливість суб'єктного складу - участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати з публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, аналіз змісту статті 15 ЦПК України та статті 17 КАС України (які були чинними на час ухвалення судового рішення) дає підстави для висновку, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосувати виключно формальний критерій - встановлення суб'єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб'єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

Оскільки позивач звернувся до суду за захистом свого цивільного права, а саме, права на користування земельною ділянкою , то цей спір підвідовчий судам цивільної юрисдикції.

Отже, правильними є висновок суду, що спірні правовідносини підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а аргументи апеляцйних скарг в цій частині не підлягають ззадоволенню.

Керуючись ст.ст. 374, 376 , 381-384 ЦПК України колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області задовольнити частково.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 06 листопада 2017 року у цій справі скасувати. Прийняти постанову наступного змісту. Позов ОСОБА_5 до Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення та визнання таким, що втратило чинність залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11.06.2018 року.

Головуючий Судді: