Справа № 366/794/18
Провадження № 2/366/288/18
РІШЕННЯ

Іменем України

12 вересня 2018 року смт. Іванків

Іванківський районний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Слободян Н.П.,

за участю

секретаря судового засідання Форощі І.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Іванків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про виселення з житлового будинку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Іванківського районного суду з позовом до відповідача, в якому просила виселити його з жилого будинку, що знаходиться за адресою с. Термахівка Іванківського району Київської області, вул.Жовтнева, 7. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона євласником зазначеного будинку. В ньому зареєстровані її чоловік ОСОБА_5 та онук ОСОБА_4. Проживання з відповідачем є нестерпним На прохання виїхати проживати в інше житло відмовляється.

18.04.2018 року у справі було відкрите провадження. Вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначене на 29.05.2018 року. Слухання справи по суті на 22.06.2018 року.

До початку розгляду справи по суті представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якій, не визнаючи позов, зазначив, що фактично відповідач фактично не проживає у спірному будинку з квітня 2017 року, а тому позовні вимог про виселення не підлягають задоволенню: не можна виселити з будинку того, хто і так півтора роки в ньому не проживає.

Суд неодноразово до початку розгляду справи по суті розяснював позивачці можливість змінити предмет та підставу позову. Однак, вимоги залишені незмінними: позивачка просила виселити відповідача з її будинку і на цій підставі виписати його з нього.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов із зазначених у ньому підстав та просили задовольнити.

Позивач зазначила, що відповідач у неї у будинку на даний час не проживає. Зареєструвала його у своєму будинку. Тепер через його реєстрацію у будинку вона не має права на субсидію. Тому вона хоче його виписати.

Представник позивача у судовому засіданні до обставин, викладених у позові додав, що відповідач після того, як прописався у будинку позивачки (своєї бабусі) дебоширив, виганяв її з будинку, вона жила у сусідки, після повернення з АТО поведінка не з мінилася. Просив виселити відповідача з будинку позивача.

Представник відповідача у судовому засіданні позовних вимог не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов. Зазначив, що відповідач фактично не проживає у будинку позивачки з квітня 2017 року. У травні-листопаді 2017 року він перебував у зоні АТО. Потім двічі приїздив туди (забирав речі).

Заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та встановивши фактичні обставини по справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено та підтверджено копіями правовстановлюючих документів, що позивачу на праві власності належить будинок, розташований по вул. Жовтнева, 7 в с. Термахівка Іванківського району Київської області: право власності встановлено рішенням Іванківського районного суду Київської області від 25.10.2016 року (справа № 366/2988/16ц)

У зазначеному будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_4? що підтверджено довідкою Термахівської сільської ради № 104 від 29.03.2018 року.

Відповідно до відповіді, яка надійшла на адресу представника позивачки з ГУ НП в Київській області від 24.11.2017 року № 3803/109/27/01-2017 20.04.2017 року відносно ОСОБА_4 був складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Проте, як вбачається з відповідей начальника Іванківського ВП Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області від 1 та 15 березня 2018 року за цим фактом, через відсутність ОСОБА_4, неможливо провести перевірку, тому рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності не прийнято.

По місцю проживання ОСОБА_4 характеризується негативно, як особа, яка у стані алкогольного спяніння поводить себе неадекватно.

Відповідно до інформації Термахівської сільської ради № 02-64/132 від 16.04.2018 року ОСОБА_4 дійсно зареєстрований у будинку позивачки, але фактично там не проживає. Ця ж інформація підтверджена у довідці № 339 від 19.06.2018 року, а саме, що відповідач не проживає у будинку з квітня 2017 року.

Сам факт реєстрації відповідача в належному позивачу житловому будинку перешкоджає їй як власнику здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, проте, не підлягає захисту в обраний нею спосіб.

У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами.

Згідно із ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України.

Як вбачається з викладеного вище, і не оспорюється жодним з учасників справи, відповідач фактично у будинку позивачки не проживає з квітня 2017 року. Проте, залишається там зареєстрованим. Позовні ж вимоги позивачки зводяться саме до «виселення» відповідача з її будинку. Як зазначалось вище, судом під час підготовчого судового засідання, до початку розгляду справи по суті, неодноразово наголошувалось позивачці та її представнику про можливість, з урахуванням відзиву на позов, зміни позовних вимог чи предмета позову. Вони цим правом не скористались.

Виходячи з принципу диспозитивності, закріпленому у ст. 13 ЦПК України «суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею позовних вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках». В цій же статті зазначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета позову на власний розсуд.

Тому, виходячи із заявленого позивачкою способу захисту свого порушеного права «виселення» відповідача, суд погоджується з представником відповідача, що такий позов не може бути задоволено, оскільки відповідач у будинку, з якого його просить виселити позивачка, фактично не проживає понад рік. Питання зняття з реєстрації такої особи може бути наслідком задоволення інших позовних вимог (інший предмет позову).

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» поняття реєстрації визначено як внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для зняття з реєстрації є, зокрема, остаточне рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням або про виселення.

З огляду на викладене у задоволенні позовних вимог про виселення відповідача слід відмовити.

Керуючись статтями 10, 12. 13, 18, 76-89, 141, 258-268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про виселення з житлового будинку відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги через Іванківський районний суд у тридцятиденний строк з дня складення повного тексту рішення.

Сторони:

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_2;

Відповідач, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_2

Суддя Слободян Н.П.