РІШЕННЯ

Іменем України

13.09.2018 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова

в складі головуючого - судді Мартинишин М.О.

з участю секретаря - Потюк В.М.

представника відповідача АТ «Держаний ощадний банк України» - Романової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові цивільну справу за позовом АТ «Держаний ощадний банк України» в особі філії - Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3

про стягнення заборгованості,-

встановив:

позивач звернувся в суд з позовом до відповідачі, в якому після подання заяви про збільшення позовних вимог та просить стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на його користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором № 3005 від 01.08.2008 року, розмір якої станом на 30.01.2018 року становить 37 081,83 доларів США, з яких: залишок прострочених платежів по відсотках за період з 01.03.2014 по 21.02.2017 року становить -15 014,40 доларів США; сума нарахованої пені по кредиту за період з 01.03.2014 по 12.12.2017 року становить -12 982,12 доларів США; сума нарахованої пені по відсотках за період з 01.03.2014 по 12.12.2017 року становить -11 981,44 доларів США; -3% річних від прострочення сум заборгованості за кредитним договором - за період з 01.03.2014 по 11.12.2017 становить - 6 908,55 доларів США та стягнути судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 01.08.2008 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 було укладено Кредитним договором №3005, згідно з яким останній було надано кредит в сумі 4000,00 дол. США, зі сплатою 14,5 % процентів річних з кінцевим терміном повернення заборгованості - 01.08.2018 року. Додатковим договором від 30.06.2011р. проценти за користування кредитом зменшено до 12% річних

Відповідно до укладеного 01.08.2008р. договору поруки №3005, поручителем позичальника за Кредитним договором виступив ОСОБА_3.

Відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконала умов Кредитного договору, у зв'язку з чим вважається такою, що прострочила.

Заборгованість за кредитним договором станом на 30.01.2018 року заборгованість за кредитним договором № 3005 від 01.08.2008 року становить 37 081,83 доларів США.

Відповідачі не вживають жодних заходів, які свідчать про наміри виконувати зобов'язання передбачені договорами, ухиляються від виконання зобов'язань перед Банком. Просить позов задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, надала суду пояснення з підстав, викладених у позові до заяви про збільшення позовних вимог. Просила позов задовольнити.

Відповідачі у судове засідання повторно не з'явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомленні про день, час та місце слухання справи, а тому суд вважає, що справу слід слухати у їх відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень,оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності на підставі наявних у матеріалах справи доказів та доводів, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 01.08.2008 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 було укладено Кредитним договором №3005, згідно з яким останній було надано кредит в сумі 4000,00 дол. США, зі сплатою 14,5 % процентів річних з кінцевим терміном повернення заборгованості - 01.08.2018 року. Додатковим договором від 30.06.2011р. проценти за користування кредитом зменшено до 12% річних

01.08.2008 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки у відповідності до умов якого ви як Поручитель зобов'язуєтесь відповідати перед кредитором за виконання Боржником зобов'язань в повному обсязі за кредитним договором №3005 від 01.08.2008 року укладеним між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2.

Згідно ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є у тому числі договори та інші правочини. Отже, вказаний вище договір породив певні права та зобов'язання сторін.

Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст.525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором (ст.536 ЦК України).

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на фактичний залишок заборгованості, починаючи з дати видачі кредиту і до моменту закінчення терміну, на який надано кредит, тобто до 01.08.2018р. (п.1.6.1. Кредитного договору).

Згідно ст.599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням проведеним належним чином.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 1.5. Кредитного договору передбачено обов'язок позичальника проводити погашення кредиту рівними частинами щомісячними платежами, та сплачувати проценти, нараховані Банком на залишок заборгованості за кредитом.

Згідно ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до п.п.3.4., 4.2.2. Кредитного договору, Банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту вцілому, або у визначеній Банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку затримання сплати частини кредиту та/або процентів за користування кредитом, належних до сплати комісійних винагород та інших платежів за цим договором на один календарний місяць.

За порушення взятих на себе зобовязань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором, позичальник зобовязується сплатити на користь Банку пеню в розмірі 0,07% від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення - п.5.2. Кредитного договору.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Однак, встановлені кредитним договором терміни повернення наданого кредиту(основної суми) та терміни сплати відсотків за кредитом ОСОБА_2 не дотрималася. Тому позивач скористався правом дострокового відкликання кредиту, що передбачене п.п.3.4., 4.2.2. Кредитного договору, та 24.06.2016р. направив ОСОБА_2 вимогу про дострокове повернення кредиту у 30-денний строк у повному розмірі, однак остання вимогу Банку не задовольнила.

Крім цього, позивачем 10.05.2016 року ОСОБА_3 направлено було письмове повідомлення про усунення порушень, однак останнім таке залишено без реагування.

Як вбачається із розрахунку заборгованості відповідача за Кредитним договором № 3005 від 01.08.2008 року станом на 30.01.2018 року становить в розмірі 37 081,83 доларів США, з яких:

- заборгованість по основному боргу становить - 5 289,33 доларів США;

- заборгованість по простроченому кредиту становить - 15 859,00 доларів США;

- залишок по прострочених процентах становить -7 405,92 доларів США;

- залишок по строковим нарахованим процентах становить -221,48 доларів США;

- сума нарахованої пені за несвоєчасне погашення кредиту становить -4 600,72 доларів США;

- сума нарахованої пені за несвоєчасну сплату процентів становить -2 833,38 доларів США;

- 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту становить - 539,49 доларів США;

- 3% річних за несвоєчасне погашення процентів становить - 332,51 доларів США.

Статтею 1049 ч.1 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до норм ст. 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.

Крім того, зазначаємо, Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п. 14 постанови від 18 грудня 2009 р. N 14 "Про судове рішення у цивільній справі" роз'яснив, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК, ч. З ст. 533 ЦК, Декрет N 15- 93).

У зв'язку з наведеним, суд приходить до висновку, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором чи договором банківського вкладу в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у іноземній валюті.

Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов'язання.

Відповідно до ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлену додаткову(субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Станом на 13.09.2018 року відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 не внесли кошти на погашення заборгованості перед позивачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є визнання права, припинення дії, яка порушували право, примусове виконання обов'язку в натурі. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У відповідності до вимог ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази надаються сторонами та іншими учасниками справи.

При цьому, згідно ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За таких обставин, виходячи із встановлених судом обставин та відповідних їм правовідносин, суд знаходить, що позовні вимоги являються обґрунтованими, доказаними і такими, що підлягають задоволенню.

Відтак, вирішуючи питання стягнення судових витрат на підставі ст.141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі по 7750,88 грн., що було сплачено при поданні позовної заяви та при подані заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Керуючись ст.ст.4, 5, 76, 77, 79, 80, 83, 95, 141, 223, 247, 259, 263-265, 268, 273, 353 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити.

Стягнути солідарно з солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором № 3005 від 01.08.2008 року в розмірі якої станом на 30.01.2018 року становить 37 081,83 доларів США, з яких:

-залишок прострочених платежів по відсотках за період з 01.03.2014 по 21.02.2017 року становить -15 014,40 доларів США;

-сума нарахованої пені по кредиту за період з 01.03.2014 по 12.12.2017 року становить -12 982,12 доларів США;

-сума нарахованої пені по відсотках за період з 01.03.2014 по 12.12.2017 року становить -11 981,44 доларів США;

-3% річних від прострочення сум заборгованості за кредитним договором - за період з 01.03.2014 по 11.12.2017 становить - 6 908,55 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» судовий збір в розмірі 7750,88 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» судовий збір в розмірі 7750,88 грн.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Львівської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 19.09.2018 року.

Суддя Мартинишин М.О.