Справа №468/253/18-ц 13.06.2018
Справа № 468/253/18-ц
Провадження № 22-ц/784/1016/18 Суддя-доповідач апеляційного суду - ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

на заочне рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 21 березня 2018 року, ухваленого під головуванням судді - Муругова В.В. в приміщенні того ж суду по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позивач зазначав, що 4 квітня 2007 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір, за яким остання отримала кредит у розмірі 21 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У звязку з неналежним виконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору станом на 31 грудня 2017 року виникла заборгованість у розмірі 11 249,45грн., яка складається з: 1 162,39 грн. заборгованості по кредиту; 9 075,18 грн. - заборгованість за відсотками; 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 511,88 грн. - штрафу (процентна складова).

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь вказану вище кредитну заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Заочним рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 21 березня 2018 рокупозов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 4 квітня 2007 року в сумі 1074,74 грн. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду в частині відмови у стягненні суми скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. ст. 527, 530 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлене договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню, у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ст. 1054, ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позичкодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що 4 квітня 2007 року відповідачка звернулася до ПАТ «Приватбанк» із заявою про відкриття банківського рахунку для банківської послуги, а саме кредитної картки та погодилася, що вказана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складає договір про надання банківських послуг.

Згідно заяви відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту у розмірі 3000 грн. зі сплатою 22,8% річних з рахунку 360 днів у році зобовязалася своєчасно погашати кредит та відсотки за користування ним. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки (а.с.9).

Як вбачається з наданої Банком виписки, відповідачка з квітня 2007 року користувалася кредитними коштами та періодично погашала кредит (а.с.91-100).

Незважаючи на виконання зобовязань за вказаним договором з боку Банку, відповідачка свої зобовязання не виконала, кредитні кошти в повному розмірі не повернула, в звязку з чим Банком нарахована заборгованість.

З розрахунку заборгованості за вказаним договором, який надано позивачем, вбачається що станом на 31 грудня 2017 року виникла заборгованість у розмірі 11 249,45грн., яка складається з: 1 162,39 грн. - заборгованість по кредиту; 9 075,18 грн. - заборгованість за відсотками; 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 511,88 грн. - штрафу (процентна складова) (а.с.5-8).

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм суд першої інстанції дійшов вірного висновку про покладення на відповідачку обовязку щодо сплати кредитної заборгованості.

Між тим, розраховуючи суму заборгованості позивач застосовував процентну ставку з 1 січня 2013 року 30%, з 1 вересня 2014 року 34,80%, з 1 квітня 2015 року 43,20% (а.с.4-6).

Визначаючи суму заборгованості, яка підлягає стягненню, судом вірно застосовано процентну ставку у розмірі 22,80% виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобовязаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобовязаний письмово повідомити позичальника про зміну процентної ставки не пізніше, як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Таким чином із змісту наведеної норми вбачається, що зміна процентної ставки за кредитним договором має визначатись сторонами у договорі.

Обґрунтовуючи підвищення процентної ставки в односторонньому порядку позивач вказував, що таке право йому надано положеннями пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг. Однак вказані Умови не містять реквізитів щодо їх ідентифікації, а саме відсутній їх номер, дата, вказані Умови мають підпис лише керівника Банку (а.с. 10-15).

За вказаних обставин, не можна вважати, що позичальник ОСОБА_2 у справі погодилася саме на зазначені Умови надання кредиту, оскільки її підпис на вказаному документі відсутній, а тому встановити що посилання в договорі на відповідні Умови, стосуються саме цих Умов не є можливим.

Враховуючи, що підпис відповідачки на наданому позивачем тексту Умов відсутній, то зміна процентної ставки застосована позивачем є односторонньою її зміною, що заборонено наведеними правовими нормами.

За таких обставин, суд першої інстанції вірно застосував при визначенні заборгованості по відсотках за період з 26 травня 2007 до 31 грудня 2017 року у розмірі 1394,72 грн. (1344,27 грн. + 40,45грн.) процентну ставку 22,8 % та з урахуванням здійснених відповідачкою погашень по відсотках у розмірі 2009,74 грн. дійшов вірного висновку про відсутність заборгованості по відсотках, а різницю 615,02 грн. (2009,74 грн. - 1 394,72 грн.) зарахував на погашення тіла кредиту, розмір якого становить 547,37 грн. (1162,39 грн. 615,02) грн.

У звязку з чим дійшов вірного висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача кредитної заборгованості у розмірі 1 074,74 грн. з яких: 547,37 грн. заборгованість за кредитом, 500 грн. фіксована частина штрафу та 27,37 грн. штраф (процентна складова).

Доводи апеляційної скарги зводяться до підстав позову, яким суд відповідно до ст. 89 ЦПК України надав належну оцінку, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Таким чином, враховуючи межі апеляційної скарги, на підставі ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає залишенню без задоволення, а заочне рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 21 березня лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: Т.З. Бондаренко

ОСОБА_3

Повний текст постанови складено 14 червня 2018 року.