Справа № 136/803/18
Провадження № 22-ц/772/1828/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2018 рокуСправа № 136/803/18м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії:

головуючого: Оніщука В.В (суддя-доповідач),

суддів: Медяного В.М., Панасюка О.С.,

з участю секретаря судового засідання Богацької О.М.

учасники справи:

Липовецький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області

боржник: ОСОБА_3,

стягувач: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №2 апеляційні скарги Липовецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області та ОСОБА_4 на ухвалу Липовецького районного суду Вінницької області від 12 липня 2018 року, постановлену у складі судді Кривенка Д.Т. в приміщенні Липовецького районного суду Вінницької області , -

в с т а н о в и в :

В травні 2018 року ОСОБА_3 звернувся в суд з скаргою на дії державного виконавця.

Скарга мотивована тим, що у Липовецькому районному відділі ДВС ГТУЮ у Вінницькій області на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження №42421971 відкрите за виконавчим документом №136/108/14/ц виданим 17.02.2014 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованості за договором позики в розмірі 161 600 грн., у тому числі судових витрат, за яким із боржника у примусовому порядку в рахунок погашення боргу, із пенсії утримується сума в розмірі близько 600 грн. щомісячно. 20.04.2018 року через засоби поштового зв'язку ОСОБА_3 отримано листа - повідомлення, в якому державний виконавець Липовецького РВ ДВС Шендерук Г.Є. повідомила про проведення оцінки та визначення ринкової вартості арештованого майна, що належить боржнику.

Також, у скарзі боржник вказує на протиправність дій державного виконавця щодо призначення в межах виконавчого провадження №42421971 проведення оцінки належного ОСОБА_3 на праві приватної власності майна, а саме: будинковолодіння та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, оскільки на час призначення суб'єкта оціночної діяльності виконавцю було достовірно відомо про те, що належне боржнику майно перебуває в іпотеці ВАТ «Райффайзен банк Аваль» і з 2007 року в реєстрі стоїть заборона на вчинення будь-яких дій відносно заставленого майна. Крім того, для оцінки майна було взято порівняльний підхід, а інформація про домоволодіння взята із Інтернет - ресурсу Сайту Dom.ria.com., утім вибір вказаних об'єктів був невдалим та не об'єктивно відтворював ситуацію на ринку нерухомості Липовецького району. Абсолютно ідентичні порушення допущено під час дослідження земельної ділянки. Такі невідповідності призвели до необ'єктивної та однобічної оцінки, що в свою чергу призводить до порушення майнових прав та інтересів ОСОБА_3.

На підставі викладеного ОСОБА_3, з урахуванням уточнених вимог, просив визнати протиправними дії державного виконавця Липовецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Шендерук Галини Євгеніївни щодо призначення в межах виконавчого провадження №42421971 проведення оцінки належного ОСОБА_3 на праві приватної власності будинковолодіння та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 12 липня 2018 року скаргу ОСОБА_3 задоволено.

Визнано неправомірними дії державного виконавця Липовецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Шендерук Галини Євгенівни щодо призначення в межах виконавчого провадження №42421971 проведення оцінки належного ОСОБА_3 на праві приватної власності майна - будинковолодіння та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що право застави на належне боржнику майно виникло до ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів за виконавчим документом виданим 17.02.2014 року, а тому державним виконавцем не було дотримано вимог чинного законодавства та не отримано згоди заставодержателя на звернення стягнення на належне боржнику майно в установленому законом порядку, яке перебуває під обтяженням згідно договору іпотеки від 30.07.2007 року.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, Липовецький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області подав апеляційну скаргу, мотивовану тим, що при прийнятті рішення судом першої інстанції не було повно та всебічно з'ясовано фактичні обставини справи та неправильно застосовано норми права до спірних правовідносин, зокрема, судом при постановлені ухвали не враховано положення ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», якими передбачено, що окремою умовою звернення стягнення на заставне майно боржника є те, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно боржника може бути звернено у разі, якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю, відтак вчинені державним виконавцем виконавчі дії в межах виконавчого провадження №42421971 щодо оцінки майна боржника є правомірними, тому просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні вимог скарги.

ОСОБА_4 також подав скаргу на ухвалу Липовецького районного суду Вінницької області від 12 липня 2018 року, яку обґрунтовує тим, що він як стягувач не був повідомлений судом першої інстанції про розгляд справи, відтак не брав участі у справі яка стосується його безпосередніх прав. Внаслідок чого апелянт вважає, що судом першої інстанції було порушено його права та передбачені законом інтереси як сторони виконавчого провадження, а тому просить оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

27 серпня 2018 року ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу стягувача у якому зазначає, що державний виконавець у судовому засіданні підтвердила той факт, що на момент призначення оцінки майна боржника їй було відомо, що вказане майно боржника перебуває в заставі, і стягувачем не зазначено які саме норми матеріального чи процесуального права порушив суд першої інстанції під час прийняття оскаржуваної ухвали. Із вказаних підстав ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник Липовецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області та ОСОБА_4 апеляційні скарги підтримали з посиланням на викладені в них обставини.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив, а тому згідно вимог ч.2 ст.372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Пунктом 8 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу (пункт 9 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України).

Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, вважає, що апеляційна скарга Липовецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_4 частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що у Липовецькому районному відділі ДВС ГТУЮ у Вінницькій області на примусовому виконанні знаходиться виконавче провадження №42421971 відкрите за виконавчим документом №136/108/14/ц виданим 17.02.2014 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованості за договором позики в розмірі 161600 грн., у тому числі судових витрат.

З матеріалів справи видно, що листом - повідомленням від 18.04.2018 року, державний виконавець Липовецького РВ ДВС Шендерук Г.Є. повідомила ОСОБА_3 про проведення оцінки майна, а саме: будинковолодіння та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, та визначення ринкової вартості вказаного арештованого майна, розмір якого, згідно висновку оцінювача склав 212 731 грн..

Відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

ОСОБА_3 оскаржено до суду дії державного виконавця Липовецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Шендерук Галини Євгенівни щодо призначення в межах виконавчого провадження №42421971 проведення оцінки належного ОСОБА_3 на праві приватної власності майна - будинковолодіння та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1.

Так, для оцінки майна (майнових прав) під час здійснення виконавчого провадження виконавець з власної ініціативи або за заявою сторін призначає своєю постановою суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання. У постанові про призначення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання вид та характеристика майна, яке необхідно оцінити тощо, строки здійснення відповідних дій. У постанові обов'язково зазначається попередження про відповідальність: експерту - за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків під час здійснення виконавчого провадження, надання завідомо неправдивого висновку під час здійснення виконавчого провадження; суб'єкту оціночної діяльності - суб'єкту господарювання (оцінювачу) - за недостовірну чи необ'єктивну оцінку майна; перекладачу - за здійснення завідомо неправильного перекладу під час виконавчого провадження, а також за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків під час виконавчого провадження (пункт 8 розділу 2 Інструкції з примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5).

Водночас звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

Отже звіт по оцінку майна є документом, який фіксує дії суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов'язків, визначених законом і встановлених відповідним договором.

Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності.

Частиною 1 статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо:

1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів;

2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю;

3) наявна письмова згода заставодержателя.

Тобто вказана правова норма містить три самостійних умови за яких можливе звернення стягнення на заставлене майно боржника для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями.

Згідно із відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно розмір основного зобов'язання ОСОБА_3 перед заставодержателем становить 120000 грн., тобто менше вартості об'єкта застави (212731 грн.) (а.с. 10).

За таких обставин державний виконавець вправі здійснювати звернення стягнення на заставне майно боржника, такі дії державного виконавця не суперечать положенням ч. 1 статті 51 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд першої інстанції вищевказані обставини не врахував та дійшов помилкового висновку про задоволення скарги ОСОБА_3 .

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

В порушення вимог Цивільного процесуального кодексу України суд першої інстанції не залучив до участі у справі ОСОБА_4 який є стягувачем, тобто стороною у виконавчому провадженні, а прийняте судом рішення стосується його безпосередніх прав та інтересів. Ці обставини є окремою підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Оскільки при вирішенні справи суд допустився порушень матеріального та процесуального права, тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_3

При цьому апеляційну скаргу ОСОБА_4 слід задовольнити частково, оскільки, за змістом статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями скасовувати остаточне судове рішення та направляти справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.ст. 141, 382 ЦПК України апеляційний суд розподіляє судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, тому з ОСОБА_3 на користь Липовецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1762 грн..

Керуючись ст. ст. 367,368,374,376, 381-384 ЦПК України, Апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Липовецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Липовецького районного суду Вінницької області від 12 липня 2018 року скасувати та постановити нову ухвалу.

В задоволенні скарги ОСОБА_3 дії державного виконавця відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Липовецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області судові витрати за перегляд справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 1762 грн..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ В.М. Медяний

/підпис/ О.С. Панасюк

Згідно з оригіналом

Суддя В.В. Оніщук