справа № 361/937/18
провадження № 2/361/1385/18
РІШЕННЯ

Іменем України

13 серпня 2018 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретаря Срібної Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на майно,

в с т а н о в и в :

У лютому 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати за нею право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 46,4 м2, житловою площею 20,8 м2.

В обґрунтування позову зазначала, що 14 жовтня 2011 року вона та ОСОБА_4 уклали попередній договір купівлі-продажу частини житлового будинку АДРЕСА_1, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шкодою О.М., зареєстрований в реєстрі за № 3615, за умовами якого ОСОБА_4 зобов'язувалася у строк не пізніше 20 грудня 2011 року продати їй частину зазначеного житлового будинку (п'ята квартира зліва направо на четвертому поверсі), вартість якої складає 35700 доларів США, що на момент укладення договору за курсом Національного банку України становить 284886 грн. На підтвердження дійсних намірів про наступне укладення договору купівлі-продажу квартири вона передала відповідачу ОСОБА_4 забезпечувальний платіж у розмірі 20000 доларів США, що на день укладення договору становить 159600 грн. Решту коштів відповідно до умов договору вона зобов'язувалася вносити протягом 12 місяців, починаючи з листопада 2011 року, кожного місяця до 20 числа у розмірі еквівалентному 1308 доларів США, що на день укладення договору складало 10438 грн. Умови попереднього договору купівлі-продажу нею виконано, здійснено повну оплату вартості квартири. Крім того, сторони підписали акт прийому-передачі, згідно із яким вона прийняла від ОСОБА_4 вказану вище однокімнатну квартиру.

У порушення умов договору ОСОБА_4 житловий будинок в обумовлений сторонами у договорі строк в експлуатацію не ввела, 19 листопада 2013 року рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області № 579 "Про надання адрес, зміну адрес" приміщенням житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, надано адреси та квартирам даного будинку присвоєно номера, зокрема, квартирі, стосовно якої нею був укладений попередній договір, присвоєно АДРЕСА_1. Із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вона дізналася, що ОСОБА_4 здійснила реєстрацію права власності на оплачену нею за попереднім договором купівлі-продажу від 14 жовтня 2011 року квартиру АДРЕСА_1 на своє ім'я.

Враховуючи повне виконання нею умов попереднього договору купівлі-продажу, повну сплату вартості спірної квартири, вважає, що зазначена квартира на праві приватної власності має належати покупцю. Реєстрація права власності на дану квартиру за ОСОБА_4 є неправомірною та порушує її права, тому вона змушена звернутися до суду з цим позовом, оскільки одним із способі захисту порушеного цивільного права є визнання права.

Позивач ОСОБА_3 та її представник адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеному вище, просили суд задовольнити позовні вимоги, оскільки згідно із умовами укладеного сторонами попереднього договору купівлі-продажу від 14 жовтня 2011 року позивач здійснила повну оплату вартості спірної квартири. Сплачений позивачем судовий збір з відповідача просили не стягувати.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, у якій зазначала, що позов вона визнає, проти визнання за ОСОБА_3 права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 не заперечує, просила суд позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_8 у суді заяву ОСОБА_4 про визнання позову відповідачем підтримав, проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Роз'яснивши сторонам наслідки визнання позову відповідачем, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав.

14 жовтня 2011 року між відповідачем ОСОБА_4 і позивачем ОСОБА_3 був укладений попередній договір купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шкодою О.М., зареєстрований в реєстрі за № 3615.

За умовами п. 1 цього договору ОСОБА_4 зобов'язувалася у строк не пізніше 20 грудня 2011 року продати позивачу, а ОСОБА_3 зобов'язувалась купити у відповідача частину житлового будинку АДРЕСА_1, а саме: однокімнатну квартиру (п'ята квартира зліва направо на четвертому поверсі), загальною площею 44 м2, або майнові права на цю квартиру.

Відповідно до п. п. 3, 5, 7 вказаного договору купівля-продаж зазначеної квартири (майнових прав) мала бути вчинена за суму, яка еквівалентна 35700 доларів США, що за курсом Національного банку України на момент укладення цього договору становить 284886 грн. На підтвердження дійсних намірів про укладення основного договору купівлі-продажу позивач ОСОБА_3 передала відповідачу ОСОБА_4 забезпечувальний платіж у сумі, що еквівалентна 20000 доларів США та на день укладення договору складає 159600 грн. Передачу коштів здійснено готівкою в національній валюті України до підписання цього договору. Решту суми позивач зобов'язувалася вносити протягом 12 місяців, до 20 числа кожного місяця, починаючи з листопада 2011 року, платежами у сумі, що еквівалентна 1308 доларів США, що за курсом Національного банку України на день укладення договору становить 10438 грн., на карту VISA НОМЕР_2. У разі дострокового внесення до 20 січня 2012 року всієї суми коштів позивачу надавалася знижка 7 % від суми, що внесена достроково.

За змістом п. п. 8, 11 договору право власності на предмет цього договору (квартиру) переходить до позивача ОСОБА_3 з моменту укладення сторонами основного договору, але не раніше повного проведення розрахунків за договором. Відповідач ОСОБА_4 зобов'язувалася ввести в експлуатацію зазначений житловий будинок у строк до 20 грудня 2011 року.

02 листопада сторонами підписано Акт приймання-передачі квартири № 45-02/11, згідно із яким відповідач ОСОБА_4 передала, а позивач ОСОБА_9 прийняла спірну однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, що відповідає умовам попереднього договору купівлі-продажу, укладеного ними 14 жовтня 2011 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на виконання умов вказаного попереднього договору купівлі-продажу повністю сплатила відповідачу ОСОБА_4 вартість спірної квартири, що підтверджується розписками останньої № 24/11-01 від 20 листопада 2011 року та № 20/12-01 від 20 грудня 2011 року, що свідчить про повне виконання позивачем умов цього договору.

Рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області № 579 від 19 листопада 2013 року "Про надання адрес, зміну адрес" приміщенням вказаного, належного ОСОБА_4 житлового будинку, надано адреси, зокрема, присвоєно номера квартирам цього будинку, що розташовані на першому, другому та мансардному поверхах будинку. Спірній однокімнатній квартирі загальною площею 46,4 м2, яка є предметом попереднього договору купівлі-продажу від 14 жовтня 2011 року, присвоєно номер АДРЕСА_1.

У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно із ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд та може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом.

За змістом ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими.

У ч. 2 ст. 331 ЦК України визначено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно із ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права є визнання права.

За змістом ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

У ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Суд встановив, що 13 січня 2016 року відповідач ОСОБА_4 всупереч умовам попереднього договору купівлі-продажу від 14 жовтня 2011 року зареєструвала на своє ім'я право власності на квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 114389929 від 18 лютого 2018 року.

Із технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 вбачається, що власником цієї квартири значиться відповідач ОСОБА_4, квартира розташована на мансардному поверсі двоповерхового будинку та складається з 1 кімнати жилою площею 20,8 м2, загальна площа квартири становить 46,4 м2.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що позивач ОСОБА_3 сплатила вартість спірної квартири відповідачу ОСОБА_4, остання позовні вимоги визнала, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 89, 206, 259, 263 - 265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 46,4 м2, житловою площею 20,8 м2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд Київської області.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Дутчак І. М.