Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 184/1986/16-ц

провадження № 61-21467св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

представник відповідача - ОСОБА_7,

треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 14 березня

2017 року у складі судді Коваля А. М.та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2017 року у складі колегії суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Зубакової В. П.,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_6 про визнання батьківства та стягнення аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що з грудня 2006 року по квітень 2007 року вона перебувала у шлюбних стосунках з ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син - ОСОБА_10. У травні 2016 року відповідач зробив молекулярно-генетичну експертизу на батьківство, за результатами якої вірогідність батьківства відповідача складає не менше 99,99989 %, проте реєструватися батьком дитини відмовився, хоча самого факту батьківства не заперечує. На день звернення з позовом до суду позивач безробітна, додаткового доходу не отримує.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_4 просила суд визнати, що

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, є батьком ОСОБА_10,

ІНФОРМАЦІЯ_2, а також стягнути з ОСОБА_6 аліменти на утримання сина, ОСОБА_10, у розмірі 25 % всіх різновидів заробітку, починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ухвалою Орджонікіджевського міського суду Дніпропетровської області

від 21 лютого 2017 року залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання батьківства та стягнення аліментів - ОСОБА_8 та ОСОБА_9, як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області

від 14 березня 2017 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 батьком ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнуто з ОСОБА_6 аліменти на утримання неповнолітнього сина

ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі ? з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_6, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, щомісячно, починаючи з 11 листопада 2016 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішення у частині місячного платежу аліментів підлягає негайному виконанню.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2017 року рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області

від 14 березня 2017 року змінено у частині розміру стягнутих з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, зменшивши його з 1/4 до 1/6 частини з усіх видів заробітної плати (доходу).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У серпні 2017 року ОСОБА_6 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити рішення судів попередніх інстанцій в частині визначення розміру аліментів та ухвалити в цій частині нове рішення, яким зобов'язати ОСОБА_6 сплачувати щомісячні аліменти на утримання його сина, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі - 1 700 грн, з індексацією у відповідності до пунктів 1, 2 статті 184 СК України.

В іншій частині рішення судів попередніх інстанцій не оскаржується, а тому судом касаційної інстанції не переглядається.

Касаційна скарга мотивована тим, щосудами попередніх інстанцій при розгляді справи не надано належної оцінки усім доказам наявним у матеріалах справи та неправильно встановлено фактичні обставини справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

11 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що з 2006 року по 2007 рік ОСОБА_4 та ОСОБА_6 проживали спільно без реєстрації шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_10

На підставі висновку експерта комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» від 18 січня 2017 року № 13 та з урахуванням визнання ОСОБА_6 позову в частині визнання батьківства, судом встановлено, що ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, є сином ОСОБА_6

Також, судом встановлено, що ОСОБА_6 має стабільний дохід, оскільки працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Проктер енд гембл Україна» на посаді інженера з впровадженням нової техніки та технологій, його заробітна плата за період з січня 2016 року по січень 2017 року склала 398 637,03 грн.

Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі.

Відповідно частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліменти витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Так, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутих аліментів, суд апеляційної інстанції, встановивши, що на утриманні позивача знаходяться син та дочка, та з урахуванням його розміру заробітку та інших встановлених обставин справи, дійшов правильного висновку про зменшення аліментів з 1/4 на 1/6 частини його доходу.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П.Курило

М. Є.Червинська