Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 522/21465/15-ц

провадження № 61-28674св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - адвокат ОСОБА_5,

відповідачі: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - адвокатом ОСОБА_5, на ухвалу апеляційного суду Одеської області в складі колегії суддів: Дрішлюка А. І., Черевка П. М., Драгомрецького М. М. від 17 жовтня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договором позики.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що протягом 2010-2011 років він надавав у борг ОСОБА_6 453 400 дол. США строком до 2015 року. Оскільки відповідач не вжив жодної спроби повернути борг він наполіг на складанні відповідачем розписки про отримання ним грошей, і останній 11 січня 2014 року особисто написав розписки. Разом із тим, від повернення суми боргу ухиляється чим порушує взяті на себе зобов'язання. Просив стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 солідарно за розписками 453 400 дол. США, що еквівалентно 11 285 126 грн та судові витрати.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2016 року, яке набрало законної сили) задоволений позов ОСОБА_4, стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 заборгованість за розписками в розмірі 11 285 126 грн і судовий збір у розмірі 6 090 грн.

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення суду першої інстанції від 23 червня 2016 року, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції до теперішнього часу не виконано, у боржників недостатньо майна, яке належить їм на праві власності для покриття боргів перед ним, тому позивач вважає, що єдиним можливим способом задоволення його вимог боржниками є визнання за ним права власності на корпоративні права ОСОБА_6 і ОСОБА_7 в ТОВ «Вілла Ле Прем'єр».

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2017 року заяву ОСОБА_4 задоволено. Змінено спосіб і порядок виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2016 року, встановивши спосіб і порядок виконання судового рішення, шляхом визнання за позивачем права на частку ОСОБА_6 у статутному капіталі ТОВ «Вілла Ле Прем'єр», яка складає 0, 243%, що становить 30 000 грн і частку ОСОБА_7 у статутному (складеному) капіталі ТОВ «Вілла Ле Прем'єр», яка складає 49, 757%, що становить 6 134 929 грн статутного (складеного) капіталу товариства, які складаються з майнового внеску у вигляді 49 878% від: нежитлової будівлі, загальною площею 1227,1 кв.м основною площею 543,5 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 9 602 403 грн; земельної ділянки, площею 0,0975 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 2 697 455 грн. Припинено участь ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у ТОВ «Вілла Ле Прем'єр». Скасовано постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_9 від 09 вересня 2016 року по ВП № 52182573 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Скасовано арешт, накладний на 0,243% корпоративних прав ОСОБА_6 в ТОВ «Вілла Ле Прем'єр», що належить боржнику ОСОБА_6 Скасовано заборону здійснювати відчуження вказаного майна, яке належить ОСОБА_6 в межах суми боргу. Скасовано постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_9 від 09 вересня 2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Скасовано арешт, накладений на 49,757% корпоративних прав ОСОБА_7 в ТОВ «Вілла Ле Прем'єр», що належить боржнику ОСОБА_7 Скасовано заборону здійснювати відчуження вказаного майна, яке належить боржнику ОСОБА_7 в межах суми боргу. Скасовано постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_9 від 09 вересня 2016 року по ВП № 52182573 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Скасовано арешт, накладений на частку власності у статутному капіталі в розмірі 30 000 грн, що становить 0,243 % статутного капіталу ТОВ «Вілла Ле Прем'єр», що належить боржнику ОСОБА_6 Скасовано заборону здійснювати відчуження вказаного майна, яке належить ОСОБА_6 в межах суми боргу. Скасовано постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_9 від 09 вересня 2016 року по ВП № 52182422 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Скасовано арешт, накладений на частку власності у статутному капіталі в розмірі 6 134 929 грн, що становить 49,757 % статутного капіталу ТОВ «ВіллаЛе Прем'єр», що належить боржнику ОСОБА_7 Скасовано заборону здійснювати відчуження вказаного майна, яке належить боржнику ОСОБА_7 в межах суми боргу. Скасовано постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_9 від 21 вересня 2016 року по ВП № 52182573 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в частині накладення арешту на корпоративні права і частку власності у статутному капіталі ТОВ «Вілла Ле Прем'єр», що належить боржнику ОСОБА_6 Скасовано арешт, в частині його накладення на 0,243% корпоративних прав і частку власності у статутному капіталі в розмірі 30 000 грн, що становить 0,243% статутного капіталу ТОВ «Вілла Ле Прем'єр», що належить боржнику ОСОБА_6 Скасовано заборону відчуження в частині здійснення відчуження 0,243% корпоративних прав і частки власності у статутному капіталі в розмірі 30 000 грн, що становить 0,243% статутного капіталу ТОВ «Вілла Ле Прем'єр», що належить боржнику ОСОБА_6 Скасовано постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_9 від 21 вересня 2016 року по ВП № 52182422 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в частині накладення арешту на корпоративні права і частку власності у статутному капіталі ТОВ «Вілла Ле Прем'єр», що належить боржнику ОСОБА_7 Скасовано арешт, в частині його накладення на 49,757% корпоративних прав і частку власності у статутному капіталі в розмірі 6 134 929 грн, що становить 49,757% статутного капіталу ТОВ «Вілла Ле Прем'єр», що належать боржнику ОСОБА_7 Скасовано заборону відчуження в частині здійснення відчуження 49,757% корпоративних прав і частки власності у статутному капіталі в розмірі 6 134 929 грн, що становить 49,757% статутного капіталу ТОВ «ВіллаЛе Прем'єр», що належать боржнику ОСОБА_7

Приймаючи судове рішення про зміну способу та порядку виконання рішення суду зі стягнення грошових коштів на визнання права власності на корпоративні права суд першої інстанції виходив із того, що в законодавстві немає механізмів звернення стягнення на корпоративні права, а інше майно у боржників відсутнє, що унеможливлює виконання рішення про стягнення боргу.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17 жовтня 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_7 та ОСОБА_6 задоволено. Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2017 року скасовано. У задоволенні заяви ОСОБА_4 про зміну способу і порядку виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2016 року відмовлено.

Апеляційний суд, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції про зміну способу та порядку виконання судового рішення про стягнення боргу та постановляючи нову ухвалу про відмову в задоволенні зазначеної заяви, виходив із того, що звертаючись до суду з вимогою про зміну способу виконання рішення, заявник фактично просив змінити спосіб захисту порушеного права із стягнення позичених грошових коштів на визнання права власності, що не було предметом розгляду в судовій справі, а не змінити спосіб виконання рішення.

У лютому 2017 року ОСОБА_4 через свого представника звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 17 жовтня 2017 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що місцевим судом правильно враховано, що він є одним із засновників і учасників ТОВ «Вілла Ле Прем'єр». Згідно частини другої статті 147 ЦК України учасники товариства користуються переважним правом купівлі частки (її частини) учасника пропорційно до розмірів своїх часток. Крім нього, інших учасників товариства, які мають переважне право в даному випадку, не має. Вважає за можливе застосування способу виконання рішення суду передбаченого статтею 149 ЦК України, так як згідно висновку будівельно-технічної експертизи, є неможливим виділення відповідної частки майна ТОВ «Вілла Ле Прем'єр», пропорційній часткам боржників - учасників товариства. Надання учасникам товариства переважного права на придбання частки відповідає інтересам учасників, які залишаються в товаристві, самого товариства та не суперечить інтересам кредитора. Кредитор лише одержує додатковий спосіб задоволення своїх майнових інтересів за рахунок учасників. Вважає, що з огляду на винятковий випадок, що утруднює виконання рішення, і враховуючи верховенство права і наявність обставин, передбачених статтею 373 ЦПК України у редакції 2004 року, що ускладнюють виконання судового рішення і взагалі роблять його неможливим, є підстави для зміни способу і порядку виконання рішення суду.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України, у редакції 2004 року, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 10, 60 ЦПК України у редакції 2004 року).

Відповідно до частини другої статті 373 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду судами справи, за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони виконавчого провадження, за заявою виконавця, поданою на підставі заяви сторони виконавчого провадження, або за заявою державного виконавця, поданою з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», суд, який видав виконавчий документ, розглядає питання про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення у порядку, передбаченому частиною першою цієї статті.

Підставою для застосування вказаної норми є обставини, які ускладнюють виконання судового рішення або роблять неможливим таке виконання.

Така ж норма міститься і в частині третій статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції чинній на час розгляду справи судами.

Поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановлено статтею 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений.

Отже, зміна способу та порядку виконання рішення суду - це визначена законом послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання рішення суду визначається на підставі статті 16 ЦК України. При вирішенні питання про зміну способу виконання рішення суду суд має з'ясувати обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення суду.

При цьому у будь-якому випадку при зміні способу і порядку виконання рішення суду суд не може змінювати останнє по суті.

Судом установлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2016 року, що виконується, стягнуто з солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7 грошові кошти за розпискою на користь ОСОБА_4 у розмірі 11 285 126 грн.

До теперішнього часу рішення суду не виконано, та виходячи із даних отриманих державним виконавцем в процесі виконання рішення суду встановлено, що у боржників не має майна, доходів, коштів достатніх для задоволення вимог стягувача.

Вважаючи зазначену обставину такою, що ускладнює (унеможливлює) виконання рішення суду про стягнення із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь заявника грошових коштів, ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про зміну порядку та способу виконання цього рішення зі стягнення грошових коштів на визнання права власності на корпоративні права.

При цьому, зміна способу та порядку виконання рішення суду «із стягнення заборгованості» на «визнання за стягуваем права власності» це є зміна рішення суду по суті, що є недопустимим.

За таких обставин суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви про зміну порядку та способу виконання рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - адвокатом ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 17 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

В. М. Коротун

В. П. Курило