Справа 206/4916/18
Провадження 2-о/206/1044/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2018 року Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Кушнірчук Р.О.,

присяжних: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

при секретареві Шаповал Є.М.,

розглянувши у відкритому виїзному судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за заявою Комунального підприємства «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради про примусову госпіталізацію ОСОБА_3 до психіатричного закладу для надання психіатричної допомоги,

за участю:

прокурора Лихолата Б.Д.,

представника заявника, лікаря-психіатра ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

03 вересня 2018 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію ОСОБА_3.

Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 01.09.2018 р. ОСОБА_3 був госпіталізований до психіатричного стаціонару.

За думкою комісії лікарів, хворий обумовлює небезпеку для себе та оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах.

У судовому засіданні прокурор та заінтересована особа заперечували проти задоволення заяви.

ОСОБА_3 письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КП «ДКПЛ» ДОР не давав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню за наступних підстав.

В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

У судовому засіданні було встановлено, що 01.09.2018р. ОСОБА_3 був госпіталізований до КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра КЗ « Павлоградської ЦРЛ» ДОР у звязку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу внаслідок чого він вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих.

При обстеженні його психічного стану в КП «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий на питання відповідає вибірково, не завжди по суті. Говорить, що вирішив відволікти увагу матері, тому вирішив «устроить пожар в доме». Безглуздо посміхається. Судження непослідовні, паралогічні. Емоційно парадоксальний. Наявність «голосів» заперечує, але до чогось прислухається, під час бесіди замовкає. Не заперечує вживання алкоголю. Свого стану не оцінює. Відмовляється від лікування в стаціонарі.

ОСОБА_3 поставлено попередній діагноз гострий поліморфний психотичний розлад.

Згідно приписів ст. 14 Закону України Про психіатричну допомогу, наявність в особи психічного захворювання чи психічного розладу не може слугувати підставою для госпіталізації в примусовому порядку. Єдиними підставами для госпіталізації особи є вчинення нею чи виявлення реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможність самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження такі підстави для госпіталізації хворого.

Зокрема, було встановлено, що ОСОБА_3 має можливість самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, на час розгляду справи не проявляє агресію, отже відсутні підстави для примусової його госпіталізації, отже відсутні правові підстави для задоволення заяви.

Європейський суд з прав людини визначив вимоги, яких необхідно дотримуватися під час законного затримання психічнохворих осіб відповідно до підпункту (е) пункту 1 статті 5 Конвенції, а саме: "за винятком випадків крайньої необхідності, людина не має позбавлятися свободи до тих пір, поки не буде переконливо доведено, що вона дійсно є "психічнохворою". Сама сутність того, в чому слід переконати компетентні державні органи - наявність психічного розладу, - вимагає об'єктивної медичної експертизи; психічний розлад має бути такого характеру або ступеня, які виправдовували б обов'язкове позбавлення свободи; обґрунтованість позбавлення свободи залежить від стійкості такого розладу" (пункт 39 рішення у справі."Вінтерверп проти Нідерландів" від 24 жовтня 1979 року).

Відмовляючи у задоволенні вказаної заяви, суд враховує правову позицію ЄВРОПЕЙСЬКОГО СУДУ З ПРАВ ЛЮДИНИ, а саме СПРАВА «ОСОБА_5 УКРАЇНИ» від 05 червня 2014 року, де Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що невиправдане поміщення особи у психіатричний заклад стало можливим внаслідок відсутності справедливих та належних превентивних засобів захисту, які могли б забезпечити їй адекватний юридичний захист від свавілля. Ні в якому разі не можна допустити, щоб тримання особи у психіатричній лікарні супроводжувалося примусовим лікуванням, завдало їй тяжких страждань та шкоди приватному і сімейному життю, а також позбавляло її можливості ефективно оскаржити своє примусове лікування.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви Комунального підприємства «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради (місцезнаходження 49115, м. Дніпро, вул. Бехтєрєва, 1) про примусову госпіталізацію ОСОБА_3 (зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) до психіатричного закладу для надання психіатричної допомоги відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 12 вересня 2018 року.

Рішення підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Р.О. Кушнірчук

Присяжні: ОСОБА_1

ОСОБА_2