Ухвала

Іменем України

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 676/4533/16

провадження № 61-36108ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: СтупакО. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Товариство з додатковою відповідальністю «Кам'янець-Подільський електромеханічний завод»,

третя особа - Кам'янець-Подільський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області,

розглянув касаційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Кам'янець-Подільський електромеханічний завод» на рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 листопада 2017 року у складі судді Семенюк В. В. та постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 16 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Спірідонової Т. В., Купельського А. В., Янчук Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Кам'янець-Подільський електромеханічний завод» (далі - ТДВ «К-ПЕМЗ») та просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку у сумі 1 171 499,20 грн та на відшкодування моральної шкоди 30 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що з 30 грудня 1974 року по 30 листопада 2002 року він працював на Кам'янець-Подільському електромеханічному заводі. 28 грудня 1989 року він отримав виробничу травму та перебував на лікуванні по 31 березня 1990 року. Відповідач всупереч вимогам законодавчих актів не провів нарахування та виплату коштів за період тимчасової непрацездатності у повному об'ємі. Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 грудня 2015 року стягнуто з відповідача на його користь недораховані та невиплачені кошти за період тимчасової непрацездатності з 28 грудня 1989 року по 31 березня 1990 року у розмірі 472,42 крб, які станом на 01 липня 2015 року у національній валюті становлять 7 402,82 грн, тим же рішенням встановлено середньомісячний заробіток - 19,18 крб. При звільненні з роботи відповідач мав би виплатити йому недораховану заробітну плату. Вказані кошти були виплачені відповідачем у липні 2016 року. Тому, на думку позивача, відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з дня звільнення по день фактичного розрахунку.

Після уточнення позовних вимог у процесі розгляду справи, ОСОБА_4 просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку з 01 грудня 2002 року по 08 липня 2016 року у сумі 1 159 020,20 грн та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 1 000 000 грн.

Ухвалою Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 травня 2017 року залучено до участі у справі третю особу без самостійних вимог - Кам'янець-Подільський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 16 квітня 2018 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ТДВ «К-ПЕМЗ» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку, саме: за період з 01 грудня 2002 року по 08 липня 2016 року у розмірі 9 000,00 грн та моральної шкоди у розмірі 1 000,00 грн. Стягнуто з ТДВ «К-ПЕМЗ» на користь держави судовий збір в сумі 62,40 грн та 6,40 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

08 травня 2018 року ТДВ «К-ПЕМЗ» подало касаційну скаргу на рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 16 квітня 2018 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 повністю.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п'ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив із того, що під час звільнення позивача відповідач не провів з ним розрахунку, а тому відповідно до положень статті 117 КЗпП України, позивач має право на відшкодування середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Визначаючи розмір такого відшкодування, суд першої інстанції правильно врахував істотність суми заборгованості порівняно із середнім заробітком та ту обставину, що позивач тривалий час не звертався до суду за вирішенням спору про стягнення заборгованості із заробітної плати.

Крім того, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав, передбачених статтею 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, яка завдана позивачу порушенням його трудових прав, при цьому ураховуючи істотність вимушених змін у його житті та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що його вина, як роботодавця у невиплаті коштів при звільненні позивача відсутня, а вона є необхідною умовою настання відповідальності передбаченої статтею 117 КЗпП України спростовуються встановленими у справі обставинами.

Доводи касаційної скарги про те, що судами не враховано наявність рішення суду у справі № 676/4665/13-ц, яке набрало законної сили у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, були предметом розгляду апеляційного суду та їм надана належна правова оцінка.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Отже, оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, постановленими із додержанням норм процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою і шостою статті 394, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з додатковою відповідальністю «Кам'янець-Подільський електромеханічний завод», третя особа - Кам'янець-Подільський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, про стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Кам'янець-Подільський електромеханічний завод» на рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 16 квітня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак С. О. Погрібний Г. І. Усик