Постанова

Іменем України

28 травня 2018 року

м. Київ

справа № 752/5173/15-ц

провадження № 61-1361св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), ВисоцькоїВ. С., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укргазвидобування»,

відповідач - державна установа «Інститут медицини праці Національної академії медичних наук України»,

третя особа - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року в складі судді Хоменко О. Л. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 23 листопада 2017 року в складі колегії суддів: Немировської О. В., Соколової В. В., Чобіток А. О.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство «Укргазвидобування» (далі - ПАТ «Укргазвидобування») звернулося до суду з позовом до державної установи «Інститут медицини праці Національної академії медичних наук України» (далі - ДУ «ІМП НАМН»), третя особа - ОСОБА_4, про скасування медичного висновку про встановлення професійного захворювання.

Позовна заява мотивована тим, що у січні 2015 року філія газопромислового управління «Шебелинкагазвидобування» ПАТ «Укргазвидобування» було отримала повідомлення ДУ «ІМП НАМН» про професійне захворювання ОСОБА_4, дата встановлення остаточного діагнозу - 22 січня 2015 року, та медичний висновок (рішення) центральної лікарсько-експертної комісії про наявність професійного захворювання.

ПАТ «Укргазвидобування» зазначало, що медичний висновок є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки представники профспілки позивача не були залучені до роботи центральної лікарсько-експертної комісії, фактичні дані, які містяться у висновку, не відповідають дійсності, захворювання ОСОБА_4 не є професійним та розвивалось внаслідок інших супутніх захворювань.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач при зверненні з позовом до суду належних доказів на підтвердження невідповідності висновку ДУ «ІМП НАМН» про професійне захворювання ОСОБА_4 фактичним обставинам та вимогам закону не надав.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23 листопада 2017 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують.

У касаційній скарзі ПАТ «Укргазвидобування» просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували, що відомості, зазначені в медичному висновку на обґрунтування діагнозу професійного захворювання про стаж роботи в шкідливих умовах не відповідають дійсності, в санітарно-гігієнічній характеристиці умов праці ОСОБА_4 неправильно вказаний термін дії шкідливого фактору шуму у зв'язку з використанням помилкових даних про його рівень.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Установлено й це вбачається із матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Суд установив, що згідно з медичним висновком центральної лікарсько-експертної комісії клініки професійних захворювань ДУ «ІМП НАМН» від 22 січня 2015 року № 1/18 ОСОБА_4 встановлено професійне захворювання.

23 січня 2015 року позивач отримав від відповідача повідомлення про професійне захворювання ОСОБА_4, в якому зазначено, що фактором виробничого середовища та трудового процесу, що спричинив професійне захворювання останнього, є шум. У повідомлені також міститься перелік наявних у ОСОБА_4 супутніх захворювань.

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 02 вересня 2015 року № 1 встановлена причина виникнення професійного захворювання у ОСОБА_4 - робота в умовах дії виробничого шуму.

Перелік спеціалізованих лікувально-профілактичних закладів, які мають право встановлювати остаточний діагноз щодо професійних захворювань, затверджений наказом Міністерства охорони здоров'я України від 25 березня 2003 року № 133. Відповідач включений до цього переліку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232 «Деякі питання розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві» (далі - Постанова) передбачено порядок встановлення зв`язку захворювання з умовами праці, розслідування причин та облік випадків хронічних професійних захворювань.

Пунктом 68 Постанови визначено, що у спірних випадках остаточне рішення щодо встановлення діагнозу професійного захворювання приймається центральною лікарсько-експертною комісією ДУ «ІМП НАМН», у роботі якої мають право брати участь фахівці відповідного закладу державної санітарно-епідеміологічної служби, лікувально-профілактичного закладу, робочого органу виконавчої дирекції Фонду, спеціалісти (представники) підприємства, первинної організації відповідної профспілки або уповноважена найманими працівниками особа з питань охорони праці (у разі, коли профспілка на підприємстві відсутня), представники вищого органу профспілки.

Оскарження рішення зазначеної комісії у разі незгоди хворого або роботодавця здійснюється у судовому порядку.

Суд установив, що рішенням лікарсько-експертної комісії клініки професійних захворювань ДУ «ІМП НАМН» від 22 січня 2015 року № 1/18 ОСОБА_4 було встановлено професійне захворювання.

На підставі клініко-діагностичних даних комісія встановила, що етіологічним чинником захворювання є шум.

При встановленні діагнозу комісія врахувала динаміку захворювання ОСОБА_4 та інформацію про умови його праці.

Позивач не надав суду доказів того, що лікарсько-експертна комісія клініки професійних захворювань ДУ «ІМП НАМН» порушила порядок встановлення зв`язку захворювання з умовами праці, розслідування причин та облік випадків хронічних професійних захворювань, встановлений Постановою.

Посилання представника позивача на ту обставину, що до роботи комісії не були залучені представники підприємства, суд вважав безпідставними, оскільки пункт 68 Постанови передбачає їх право брати участь в роботі комісії та не встановлює обов'язку комісії вирішувати питання встановлення зв`язку захворювання за обов'язковою їх участю.

Також суд не взяв до уваги пояснення представника позивача щодо невідповідності часу роботи під дією шуму, оскільки до профмаршруту роботи ОСОБА_4 у шкідливих умовах, крім роботи на посаді вагранника та помічника бурильника, було включено роботу на посаді моториста бурової установки, яку він виконував з 11 березня 1992 року до 07 червня 2004 року.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування»

залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 23 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

В.С. Висоцька

С.П. Штелик