Справа № 750/6988/13-ц Провадження № 22-ц/795/343/2018 Головуючий у I інстанції ОСОБА_1 Доповідач - Скрипка А. А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Лакізи Г.П., Харечко Л.К.

секретар: Поклад Д.В.

за участі: головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м.Чернігів Головного

територіального управління юстиції в Чернігівській області

ОСОБА_2, заінтересованої особи ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м.Чернігів Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду м.Чернігова у складі судді Логвіної Т.В. від 22 січня 2018 року у справі за поданням головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м.Чернігів Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області ОСОБА_2 про встановлення тимчасового обмеження боржнику ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань, - заінтересована особа: ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року головний державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби м.Чернігів Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області ОСОБА_2 звернувся до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження боржнику ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань. Вимоги подання обґрунтовані тим, що у Центральному відділі державної виконавчої служби м.Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області перебуває зведене виконавче провадження №53649709 про стягнення коштів з ОСОБА_4, до складу якого входять: ВП №404025538, ВП №40402603, ВП №40402658. Доводи подання зазначають, що ОСОБА_4 свідомо ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду, що проявляється у неповідомленні державного виконавця про зміну місця проживання чи перебування або місцезнаходження, а також про місце роботи. Доводи подання вказують, що ОСОБА_4 неодноразово здійснював виїзд за межі України у період з вересня 2016 року по червень 2017 року. Станом на 27.11.2017 року рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 23.08.2013 року по справі №750/6988/13-ц, провадження №2/750/2330/13, фактично не виконано у повному обсязі відповідно до виконавчого документа. За даних обставин у поданні головний державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби м.Чернігів Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області ОСОБА_2 просить встановити тимчасове обмеження боржнику ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України до виконання боржником своїх зобовязань.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 22.01.2018 року у задоволенні подання головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м.Чернігів Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області ОСОБА_2 про встановлення тимчасового обмеження боржнику ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань- відмовлено.

В апеляційній скарзі головний державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби м.Чернігів Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області ОСОБА_2 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції від 22.01.2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги подання про встановлення тимчасового обмеження боржнику ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції від 22.01.2018 року постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, і при цьому вона не ґрунтується на належних та допустимих доказах. Доводи апеляційної скарги вказують на наявність підстав, визначених статтею 19 Закону України Про виконавче провадження, статтею 6 Закону України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України для встановлення тимчасового обмеження боржнику ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України. При цьому доводи апеляційної скарги стверджують, що боржник ОСОБА_4 свідомо ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду, що проявляється у неповідомленні державного виконавця про зміну місця проживання чи перебування або місцезнаходження, а також про місце роботи. Доводи апеляційної скарги вказують, що має місце факт приховування працевлаштування боржника на роботу до ФОП ОСОБА_5 та отримання коштів за період роботи. Доводи апеляційної скарги зазначають, що ОСОБА_4 неодноразово здійснював виїзди за межі України у період із вересня 2016 року по червень 2017 року. Доводи апеляційної скарги стверджують, що є необгрунтованим висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення подання головного державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржнику ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України до виконання боржником своїх зобовязань.

У судовому засіданні апеляційного суду головний державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби м.Чернігів Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області ОСОБА_2 підтримав доводи та вимоги поданої апеляційної скарги.

У судовому засіданні апеляційного суду заінтересована особа ОСОБА_3 просив задовольнити апеляційну скаргу, ухвалу суду першої інстанції від 22.01.2018 року скасувати та задовольнити подання головного державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржнику ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України до виконання боржником своїх зобовязань.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_4, належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду даної справи, відповідно до ч.11 статті 128 ЦПК України (а.с.179, 180), не зявився. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів статті 375 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала Деснянського районного суду м.Чернігова від 22.01.2018 року, - залишенню без змін, виходячи із наступного.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що на виконанні у Центральному відділі державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області перебуває зведене виконавче провадження №53649709 про стягнення коштів з ОСОБА_4, до складу якого входять: ВП №40402538 з примусового виконання виконавчого листа Деснянського районного суду міста Чернігова від 10.10.2013 року по справі №750/6988/13-ц (провадження 2/750/2330/13), про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 53 770, 50 грн. за розпискою від 09.02.2013 року (виконавчий лист видано на підставі рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 23.08.2013 по справі № 750/6988/13-ц); ВП №40402603 з примусового виконання виконавчого листа Деснянського районного суду міста Чернігова від 10.10.2013 року по справі №750/6988/13-ц (провадження 2/750/2330/13), про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 711, 54 грн. - 3% річних від простроченої суми боргу (виконавчий лист видано на підставі рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 23.08.2013 року по справі № 750/6988/13-ц); ВП №40402658 з примусового виконання виконавчого листа Деснянського районного суду міста Чернігова від 10.10.2013 року по справі №750/6988/13-ц (провадження 2/750/2330/13), про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 544,82 грн. у відшкодування сплаченого судового збору (виконавчий лист видано на підставі рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 23.08.2013 по справі № 750/6988/13-ц).

Постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП №40402538 від 24.10.2013 року (а.с.116), відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2/750/2330/13, виданого 10.01.2013 року Деснянським районним судом м.Чернігова про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 53 770,50 грн.

Постановами державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП №40402603 від 24.10.2013 року та ВП №40402658 від 24.10.2013 року (а.с.117,118), відкриті виконавчі провадження з виконання виконавчих листів №2/750/2330/13, виданих 10.01.2013 року Деснянським районним судом м.Чернігова про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошових коштів в сумі відповідно 711,54 грн. та 5443,82 грн.

Подання головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м.Чернігів Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області ОСОБА_2 про встановлення тимчасового обмеження боржнику ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань, містить в собі наступні відомості.

26.03.2017 року державним виконавцем було зроблено запит до Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами. 27.03.2017 року було отримано відповідь з Пенсійного фонду України, відповідно до якої боржник працює у ФОП ОСОБА_5 12.06.2017 року державним виконавцем було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яку направлено до виконання на адресу ФОП ОСОБА_5 рекомендованою кореспонденцією. 14.08.2017 року на повторний запит до Пенсійного фонду України було отримано відповідь, згідно якої інформацію про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи, не знайдено. 09.11.2017 року, з метою перевірки майнового стану боржника державним виконавцем було здійснено виїзд за місцем проживання ОСОБА_4, згідно даних виконавчого документу: м.Чернігів, вул.Родімцева, 3/45. В ході перевірки було встановлено, що за вказаною адресою боржник не проживає, про що державним виконавцем було складено відповідний акт.

Відмовляючи у задоволенні подання про встановлення тимчасового обмеження боржнику ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань, суд першої інстанції виходив із фактичних обставин справи та норм права, які регламентують спірні правовідносини. Зокрема, з посиланням на п.19 ч.3 статті 18 Закону України Про виконавче провадження, на ч.3, ч.4 статті 313 ЦК України, на п.5 ч.1 статті 6 Закону України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України, статтю 441 ЦПК України, суд першої інстанції зазначив у оскаржуваній ухвалі, що державному виконавцю надано право не в будь-якому разі звертатись із даним поданням до суду, а тільки в разі ухилення боржника від виконання покладених на нього зобовязань. Під поняттям ухилення від виконання зобовязань, покладених на боржника рішенням, необхідно розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обовязок у нього є всі реальні можливості (наприклад наявність коштів, майна тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього обєктивні обставини. На момент звернення з поданням до суду, факт ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути обєктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобовязань, і лише за наявності умислу. Оскільки у цьому випадку особа усвідомлює протиправний характер своєї дії або бездіяльності, передбачає її суспільно шкідливі наслідки і бажає (або свідомо припускає) їх настання, що свідчить про наявність як інтелектуальної, так і вольової ознаки у поведінці особи. Отже, особа, яка має невиконані зобовязання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено зворотне. За даних обставин суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову у задоволенні подання про встановлення тимчасового обмеження боржнику ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань, оскільки державним виконавцем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання рішення суду, а чинним законодавством, яке регулює спірні правовідносини, передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності вказаного висновку оскаржуваної ухвали суду першої інстанції фактичним обставинам справи та нормам права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції від 22.01.2018 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги зазначають, що ОСОБА_4 неодноразово здійснював виїзди за межі України у період із вересня 2016 року по червень 2017 року. Вказані доводи апеляційної скарги, на думку апеляційного суду, не можуть бути належними, допустимими та достатніми у розумінні статей 77, 78, 80 ЦПК України доказами на підтвердження факту ухилення боржника від виконання рішення суду, оскільки вказані обставини не підтверджують факту ухилення боржника ОСОБА_4 від виконання своїх зобовязань.

Доводи апеляційної скарги вказують, що ОСОБА_4 ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду, що проявляється у неповідомленні державного виконавця про зміну місця проживання чи перебування або місцезнаходження, а також про місце роботи. Вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 22.01.2018 року, оскільки матеріали справи не містять в собі відповідного повідомлення про вручення боржнику ОСОБА_4 копії постанови про відкриття виконавчого провадження.

09.11.2017 року, з метою перевірки майнового стану боржника державним виконавцем було здійснено виїзд за місцем проживання ОСОБА_4, згідно даних виконавчого документу: м.Чернігів, вул.Родімцева, 3/45. Як вбачається із акту державного виконавця від 09.11.2017 року (а.с.85), в ході перевірки було встановлено, що за вказаною адресою боржник не проживає. Вказані обставини не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 22.01.2018 року, оскільки зазначений акт державного виконавця від 09.11.2017 року не є належним доказом тих обставин, що боржник повідомлений про наявність у нього зобовязань за рішенням суду.

За даних обставин апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що для обмеження свободи пересування, гарантованої статтею 33 Конституції України, недостатньо самого лише статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашення боргу в добровільному порядку. Особа, яка має невиконані зобовязання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. При цьому на момент звернення до суду з поданням державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржнику у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань факт ухилення боржника від виконання зобовязань повинен вже відбутися і бути обєктивно наявним та доведеним, що має вбачатися із матеріалів виконавчого провадження.

Відповідно до приписів ч.1, ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обовязок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Приймаючи до уваги вищенаведене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 22.01.2018 року щодо відмови у задоволенні подання державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржнику ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань, оскільки державним виконавцем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання рішення суду, а чинним законодавством, яке регулює спірні правовідносини, передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання.

Враховуючи наведене, апеляційний суд на підставі приписів статті 375 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала Деснянського районного суду м.Чернігова від 22.01.2018 року, - залишенню без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м.Чернігів Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м.Чернігова від 22 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню не підлягає.

Дата складення повної постанови - 06.06.2018 року.

Головуючий:Судді: