Справа №345/4309/17
Провадження № 2/345/255/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.06.2018 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі :

Головуючого - судді Кардаш О.І.

при секретарі Заткальницькій Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калуші цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Служба у справах дітей Калуської міської ради про визнання права власності на майно ,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом. Позов мотивує тим, що 24.07.2007 року ТзОВ «Український промисловий банк» згідно кредитного договору №106/КВ-07 надав кредит на відкриття відновлювальної мультивалютної лінії ОСОБА_7 в розмірі 160 000,00 доларів США. Іпотечним договором №106/Z квіп-07 між тими ж сторонами забезпечено вимоги іпотекодержателя - ТзОВ «Український промисловий банк» згідно кредитного договору №106/КВ-07 на відкриття відновлювальної мультивалютної лінії від 24.07.2007 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер.

12.01.2017 року між позивачем ОСОБА_1 та ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» було укладено договір про відступлення права вимоги. За таким договором позивачу було відступлено право вимоги та інші права вимоги, що належали первісному кредиторові на підставі кредитного договору від 24.07.2007 року №106/КВ-07. Розмір боргу становить 959 119,81 грн. 13.01.2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» було укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором №106/Z квіп-07. За таким договором позивач набув прав іпотекодержателя за договором іпотеки 959 119,81 грн.

27.01.2017 року ОСОБА_2 направила позивачу листом повідомлення про згоду укласти договір. Так, у своєму повідомленні ОСОБА_2 зазначила, що діючи від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей готова погасити боргові зобов'язання за рахунок майна спадкодавця. 26.09.2017 року відповідачам будо видано свідоцтво про право власності на спадкове майно. Так, за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/2 та 1/8 предмета іпотеки, за іншими трьома відповідачами (дітьми спадкодавця) визано право власності на 1/8 предмета іпотеки на кожного. При цьому відповідачі ухиляються від добровільного виконання своїх обов'язків, а саме погасити борг у розмірі 959 119,81 грн.

Позивач вказує, що рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно центру надання адміністративних послуг виконкому Калуської міської ради Коваленко В.С. від 29.11.2017 року позивачу відмовлено у здійснені державної реєстрації права власності на нерухоме майно (нежитлові приміщення), площею 439,6 кв.м., які знаходяться за адресою АДРЕСА_1, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Такою відмовою слугувало те, що відповідач ухиляється від своїх обов'язків по добровільному поверненню боргу шляхом передачі позивачу майна у власність та отримання від органів опуки та піклування відповідних згод. Тому позивач змушений звернутися до суду та просить звернути стягнення на предмет договору іпотеки №106/Z квіп-07 від 24.07.2007 року в рахунок погашення заборгованості відповідачів за кредитним договором №106/КВ-07 від 24.07.2007 року у розмірі 959 119,81 грн., а саме шляхом визнання права власності ОСОБА_1 на нежитлові приміщення, площею 439,6 кв.м. (нежитлова будівля (цегла), зазначена в плані літерою «А», загальною площею 274,0 кв.м.; навіс (метал), зазначений в плані літерою «а», загальною площею 43,7 кв.м.; майстерня (цегла), зазначена в плані літерою «Б», загальною площею 45,8 кв.м.; нежитлова бідвля (цегла), зазначена в плані літерою «Б1», загальною площею 76,1 кв.м.), що знаходяться за адресою АДРЕСА_1, вартість згідно висновку оцінювача про варість майна від 24.11.2017 року 518 000,00 грн., які після смерті ОСОБА_7 успадкували ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 по 1/8 частини вищевказаного приміщення, а також 5/8 вищевказаного приміщення - дружина ОСОБА_2.

Відповідач ОСОБА_5 подав до суду відзив на позов (а.с.58-63), згідно якого просить в задоволенні позову відмовити. Зазначає, що позивач знав про прийняття спадщини відповідачами, яка була відкрита в березні 2016 року, на початку січня 2017 року, що видно із доданих ОСОБА_1 до позовної заяви документів. Спадкова справа №3/2016 відкрита в березні 2016 року, про що працівники товариства ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» знали ще у квітні 2016 року. Відповідач вказує, що ОСОБА_1 13.01.2017 року вже точно знав про відкриття спадщини, а тому мав подати позов до суду протягом 6 місяців, тобто до 13.07.2017 року, а позов поданий лише 14.12.2017 року. А тому ОСОБА_1 пропустив строк пред'явлення вимог до спадкоємців, що прийняли спадщину і відповідно до ч.4 ст.1281 ЦК України позбавляється права вимоги до відповідачів.

Крім того, відповідач ОСОБА_5 просить врахувати, що рішенням Львівського апеляційного господарського суду від 17.01.2014 року ухвалено стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 на користь ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» 911587,93 грн. заборгованості за кредитним договором №106/КВ-07 від 24.07.2007 року. відповідач зазначає, що ніде судовим рішенням не зобов'язано передати будь-яке майно ОСОБА_7 в користь ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал», тільки йдеться про грошові кошти.

Пред'явивши вимогу 29.03.2011 року про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, ТзОВ «Український промисловий банк» змінив строк виконання зобов'язання і строк позовної давності повинен обрахуватися від цієї дати. Рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором вступило в законну силу 24.04.2014 року, ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» не звернулося до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки у межах 3-річного строку позовної давності, а тому відповідач просить відмовити в задоволенні позову також у зв'язку зі спливом позовної давності.

Крім того, відповідач ОСОБА_5 просить врахувати, що долучений до позовної висновок оцінювача про вартість нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 не відповідає дійсності, вартість є заниженою. Тому відповідач просить в задоволенні позові відмовити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_10 також подав до суду відзив (а.с.104-105), згідно якого просить в задоволенні позову відмовити. Зазначає, що позивач, як кредитор, протягом встановленого ст.1281 ЦК України строку, не пред'явив своїх вимог до спадкоємців боржника, а тому позбавлений права такої вимоги у зв'язку із попуском встановленого ст.1281 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до спадкоємців.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, згідно якого вказує, що відомості, зазначені у відзиві, не відповідають дійсності та вимогам закону, неправдиві та суперечливі. Зазначає, що він набув право вимоги за договором іпотеки на підставі договору про відступлення права вимоги від 13.01.2017 року. Вказує, що пред'явив вимоги до спадкоємців - відповідачів по справі, написавши листа на ім'я ОСОБА_2, яка була також законним представником своїх неповнолітніх дітей. 23.01.2017 року позивач отримав від ОСОБА_2 повідомлення по згоду укласти договір про передачу предмета іпотеки у його власність в рахунок виконання боргових зобов'язань ОСОБА_7 З цих підстав позивач в межах 6-тимісячного строку не звертався із позовом до суду. Тому просить позов задоволити у повному обсязі (а.с.95-99).

Представник відповідача ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_10 подав до суду заперечення (а.с.115), згідно якого вважає твердження, викладені у відповіді на відзив, помилковими, такими, що суперечать обставинам справи. А тому просить в задоволенні позову відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, наведених у позові та відповіді на відзив. Просить суд позов задоволити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_10 просять в задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві.

Відповідач ОСОБА_12, яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, проте подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов визнає в повному обсязі (а.с.67).

Представник третьої особи в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову. Просить врахувати, що у разі визнання за позивачем права власності на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 це призведе до звуження обсягу існуючих майнових прав дітей, а тому просить в задоволенні позву відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Ч. 4 ст. 206 ЦПК передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_5 заперечує проти задоволення позову, при цьому внаслідок задоволення можуть бути порушені майнові права та інтереси дітей, суд ухвалив відмовити у прийнятті визнання позову відповідачкою ОСОБА_12

Судом встановлено, що 24.07.2007 року між ТзОВ «Український промисловий банк» та підприємцем ОСОБА_7 було укладено кредитний договір №106/КВ-07, згідно якого ОСОБА_7 було надано кредит на відкриття відновлювальної мультивалютної лінії в розмірі 160 000,00 доларів США (а.с.7-10).

Крім того 24.07.2007 року між ТзОВ «Український промисловий банк» та підприємцем ОСОБА_7 було укладено іпотечний договір №106/Z квіп-07 (а.с.11-16). Відповідно до п.1.1. іпотечного договору іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя з кредитним договором №106/КВ-07 від 24.07.2007 року. Предметом іпотеки є нежиле приміщення, а саме нежитлова будівля (цегла), зазначена в плані літерою «А», загальною площею 274,0 кв.м.; навіс (метал), зазначений в плані літерою «а», загальною площею 43,7 кв.м.; майстерня (цегла), зазначена в плані літерою «Б», загальною площею 45,8 кв.м.; нежитлова будівля (цегла), зазначена в плані літерою «Б1», загальною площею 76,1 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (п.1.2 іпотечного договору).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Договору №31-Л від 05.09.2013 року, укладеного між ліквідатором ТОВ «Укрпромбанк», ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» і Національним банком України, передано активи, що перебували на балансі ТОВ «Укрпромбанк» в управління і довірчу власність ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал», в тому числі і права вимоги за кредитними договорами до боржників ТОВ «Укрпромбанк». ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» є правонаступником ТОВ «Укрпромбанк» за кредитними договорами, укладеними з боржниками ТОВ «Укрпромбанк» та відповідними договорами забезпечення (а.с.13).

Відповідно до договору про відступлення права вимоги від 12.01.2017 року ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» передало, а позивач ОСОБА_1 набув всі права вимоги та інші права, що належали первісному кредиторові на підставі кредитного договору від 24.07.2007 року №106/КВ-07, укладеного між ТОВ «Укрпромбанк» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 (а.с.13-14).

Також на підставі договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором №106/Z квіп-07 від 24.07.2007 року, укладеного 13.01.2017 року між ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» та ОСОБА_1, позивач набув всі права іпотекодержателя за іпотечним договором №106/Z квіп-07, укладеним між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_7 (а.с.15-16).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідно до свідоцтв про на спадщину за законом від 26.09.2017 року (а.с.26-29) відповідачі оформили спадщину на нежиле приміщення по АДРЕСА_1, що згідно іпотечного договору №106/Z квіп-07 від 24.07.2007 року перебуває в іпотеці. Так, за ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнано, за кожним, право власності по 1/8 частині нежилого приміщення по АДРЕСА_1. Крім того, ОСОБА_2, як дружині ОСОБА_7, видано свідоцтво про право власності на 1/2 частину нежилого приміщення по АДРЕСА_1 (а.с.30).

Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Приписи статей 1281 і 1282 ЦК України та статті 23 Закону України «Про іпотеку» регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов'язаннях, забезпечених іпотекою. За змістом цих приписів:

- у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця;

- спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця;

- спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки;

- спадкоємець зобов'язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього;

- кредитор має пред'явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги;

- наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги.

Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом частини першої статті 1282 ЦК України та частини першої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця. Відтак, іпотека у зв'язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється.

Оскільки зі смертю позичальника зобов'язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред'явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред'явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов'язань, забезпечених іпотекою (висновок Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року по справі № 522/407/15-ц).

Позивачем заявлено вимогу про визнання за ним права власності на предмет іпотеки.

Водночас суд звертає увагу на наступне.

П.4.4.1 іпотечного договору №106/Z квіп-07 від 24.07.2007 року передбачено, що у випадку настання будо-якої з підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачених п.4.1 договору іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги, зокрема, шляхом прийняття предмета іпотеки у власність в рахунок виконання основного збов'язання; цей іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки (а.с.12).

При цьому п.4.5 вказаного іпотечного договору чітко визначено, що у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду реалізація предмета іпотеки здійснюється, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Стаття 33 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

Стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду. Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді. Таким чином, чинним законодавством передбачене право оспорити в суді державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки, набутого у позасудовому порядку.

Іпотекодержатель не позбавлений відповідно до статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього.

Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем.

Зазначений правовий висновок щодо порядку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 14-38цс18.

Отже, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом врегулювання спору, який здійснюється без звернення до суду.

За таких обставин в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Служба у справах дітей Калуської міської ради про визнання права власності на майно - слід відмовити.

На підставі викладеного, ст.ст.17, 23, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку», ст.ст.1281,1282ЦК України та керуючись ст.ст.206, 259, 263-265 ЦПК України, -

ВИРІШИВ :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Служба у справах дітей Калуської міської ради про визнання права власності на майно.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Івано-Франківської області, шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

СУДДЯ:

Повний текст рішення виготовлено 15.06.2018