Постанова
Іменем України

11 червня 2018 року
м. Київ

справа №324/449/17

провадження № 61-28187св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Міністерство оборони України

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 25 липня 2017 року в складі судді Каретник Ю. М., та на ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 13 листопада 2017 року в складі колегії суддів: Кочеткової І. В., Маловічко С. В., Гончар М. С.,
ВСТАНОВИВ :

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Міністерства оборони України про стягнення моральної шкоди у сумі 50 000 грн.

В обґрунтування позову зазначав, що у період з 07 лютого 1985 року до 02 листопада 1986 року проходив військову службу на території Демократичної республіки Афганістан (далі ДРА). У серпні 1985 року при виконанні військового обов`язку в ДРА він отримав множинні вогнепальні осколкові поранення голови та лівої руки, контузію головного мозку, що підтверджується висновком спеціаліста № 27 від 06 грудня 2014 року. Наприкінці 2014 року він відчув суттєве погіршення здоров`я. У період з 12 жовтня 2014 року до 30 жовтня 2014 року він знаходився на стаціонарному лікуванні у кардіологічному відділенні, а у період з 29 грудня 2014 року до 16 січня 2015 року у неврологічному відділенні комунального закладу «Запорізький обласний госпіталь для інвалідів Великої Вітчизняної війни». Згідно з висновками медико-соціальної експертної комісії (далі МСЕК) йому була встановлена третя група інвалідності, яка пов`язана з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії, що підтверджується довідками до актів огляду МСЕК серії АВ № 0280765 та серії АВ № 0674215. Також позивачеві надано статус інваліда війни, що підтверджується копією безтермінового посвідчення, виданого Управлінням праці та соціального захисту населення Пологівської РДА від 13 березня 2015 року серії НОМЕР_1 .

Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 25 липня 2017 року у задоволенні позову відмовлено. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, щопозивачем не надано належних та допустимих доказів вини відповідача, його протиправної поведінки та не доведено причинно-наслідкового зв`язку з діями відповідача в завданні позивачу моральної шкоди.
Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 13 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції повно з`ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору по суті. Позивачем не доведено факт протиправних дій або бездіяльності Міністерства оборони України, причинний зв`язок між шкодою і протиправними діями заподіювача шкоди та вини відповідача в її завданні.
У грудні 2017 року подав ОСОБА_1 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.
Касаційна скарга мотивована тим, що позивач відноситься до категорії військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, у зв`язку з чим має право на відшкодування моральної шкоди. Причинно-наслідковий зв`язок між встановленням позивачу групи інвалідності та проходження ним військової служби встановлено актом Медико-соціальної експертної комісії (далі МСЕК), тому наявні усі необхідні складові цивільно-правової відповідальності відповідача по відношенню до позивача.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
21 березня 2018 року справа надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Суди встановили, що з 07 лютого 1985 року до 02 листопада 1986 року ОСОБА_1 проходив військову службу, на території ДРА під час проведення бойових дій, що підтверджується копіями військового квитка, довідки Пологівсько-Чернігівського об`єднаного районного військового комісаріату Запорізької області від 28 липня 2014 року №1/1205.

В період проходження військової служби позивач отримав поранення, які призвели до стійкої втрати працездатності, внаслідок чого з приводу хронічних захворювань він систематично проходить курси лікування в різних медичних закладах.

За висновком МСЕК від 10 лютого 2013 року та від 13 лютого 2017 року ОСОБА_1 визнано інвалідом третьої групи безстроково. Причина інвалідності поранення, контузія й захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велися бойові дії.
Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з пунктами 2, 3 рішення Конституційного Суду України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію у часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта у часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце. Проте надання зворотної сили у часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це у законі або іншому нормативно-правовому акті.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Оскільки законодавство, що було чинним на момент отримання позивачем ушкодження здоров`я, не містило положень про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок ушкодження здоров`я, підстави для задоволення позову відсутні.

Крім того, позивач не довів протиправність дій Міністерства оборони України, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням, та не встановлено вини відповідача у заподіянні моральної шкоди позивачеві.
Доводи касаційної скарги про право позивача на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, отриманого за час перебування на службі в Збройних Силах СРСР висновків суду не спростовують, оскільки не ґрунтуються на законі.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Керуючись статтями 400, 401 409 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 25 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 13 листопада 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко
В. І. Журавель

В. І. Крат