Постанова

Іменем України

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 608/1643/15-ц

провадження № 61-4438св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра»,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 14 квітня 2016 року у складі колегії суддів: Жолудько Л. Д., Сташківа Б. І., Костіва О. З.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 19 липня 2006 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 335/2006?Ф, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у розмірі 26 400 доларів США зі сплатою 10 % річних та кінцевим терміном повернення 17 липня 2026 року.

19 липня 2006 року між ПАТ «КБ «Надра», з однієї сторони, та ОСОБА_2, ОСОБА_3, з іншої сторони, з кожною окремо, укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов'язувався відповідати перед банком за виконання позичальником умов кредитного договору.

27 квітня 2010 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, якою сторони погодили відстрочення частини необхідних платежів, змінили розмір щомісячної суми мінімально необхідного платежу.

ОСОБА_1 належним чином не виконував умов кредитного договору, у зв'язку із чим станом на 29 травня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 18 797,22 доларів США, що еквівалентно 395 648 грн 16 коп.

07 серпня 2015 року банк направив боржнику та поручителям вимогу про дострокове повернення кредитних коштів, які вони мали повернути протягом трьох днів з часу отримання цієї претензії.

Оскільки вимоги банку залишені без розгляду, то уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» у серпні 2015 року звернулась до суду із позовом до відповідачів про стягнення кредитної заборгованості.

18 вересня 2015 року поручителі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 подали до суду свої заперечення на позов та зазначали, що порука відповідно до частини першої статті 559 ЦК України за кредитним договором від 19 липня 2006 року припинилась з моменту укладення між банком та боржником додаткової угоди до кредитного договору № 1 від 27 квітня 2010 року, оскільки згідно з її умовам збільшився обсяг відповідальності поручителів без їхньої згоди.

У своїх запереченнях проти позову від 08 вересня 2015 року відповідач ОСОБА_1 зазначав, що умовами кредитного договору передбачено, що його виконання здійснюється частинами відповідно до графіка погашення заборгованості, а тому строк позовної давності для стягнення кредитних коштів та процентів за користування цими коштами має відраховуватись з часу несплати чергового місячного платежу. Загальна позовна давність застосовується до кожного щомісячного простроченого платежу, який був визначений у договорі графіком платежів. Звертаючись до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості, ПАТ «КБ «Надра» пропустив строк позовної давності, а тому заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 08 грудня 2015 року позов уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором у розмірі 18 797,22 доларів США, що еквівалентно 395 648 грн 16 коп.

У іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 належним чином не виконував умови кредитного договору, у зв'язку із чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з нього на користь позивача. Разом із тим заявлені банком позовні вимоги до поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, оскільки у строки, визначені чинним законодавством, вони не були повідомлені про невиконання боржником зобов'язання щодо повернення кредитних коштів, у зв'язку із чим порука припинилась.

Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 14 квітня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 08 грудня 2015 року скасовано у частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором та судових витрат і ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у позові.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що 27 квітня 2010 року без згоди поручителів між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, якою сторони погодили відстрочення частини необхідних платежів та підвищили розмір щомісячної суми мінімально необхідного платежу. Оскільки поручителі свою згоду на укладення додаткової угоди не надавали, то відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука є припиненою, у зв'язку із чим суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції про відмову у позові в цій частині. Разом із тим, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині вирішення спору про стягнення кредитної заборгованості з позичальника, апеляційний суд зазначив, що кредитний договір, укладений між сторонами, є споживчим. ОСОБА_1 здійснив дострокове погашення кредитної заборгованості, сплативши 29 жовтня 2010 року ПАТ «КБ «Надра» 24 800,00 доларів США. Крім того, 22 листопада 2010 року та 19 січня 2015 року ОСОБА_1 вніс на рахунок банку 4 827,48 доларів США. Разом із тим позивач не здійснив передбачене вимогами частини восьмої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» коригування кредитних зобов'язань споживача у бік зменшення. Оскільки станом на серпень 2015 року (звернення до суду з позовом) у позичальника не було заборгованості зі сплати ануїтетних платежів, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених банком позовних вимог до ОСОБА_1 щодо дострокового повернення кредитних коштів.

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» у касаційній скарзі, поданій у травні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що поодинокі нерегулярні, з тривалим проміжком часу платежі на погашення основного зобов'язання, навіть у збільшеному розмірі, не можуть розцінюватися як реалізація споживачем свого права на дострокове повернення кредиту. Суд апеляційної інстанції не врахував факт наявності у позивальника заборгованості за попередні періоди, яка виникла внаслідок несвоєчасного та у неповному обсязі виконання відповідачем кредитних зобов'язань, а тому внесені ОСОБА_1 кошти були зараховані згідно з черговістю, передбаченою пунктом 3.5. кредитного договору та статтею 534 ЦК України. Так, на час укладення додаткової угоди у відповідача існувала заборгованість перед банком зі сплати процентів у розмірі 5 527,20 доларів США та зі сплати комісії - 506,52 доларів США. Відповідно до умов реструктуризації сплату цієї заборгованості було відстрочено та розбито на період до 20 листопада 2015 року, шляхом її погашення рівними частинами. Суд апеляційної інстанції, не з'ясувавши всіх фактичних обставин справи, дійшов помилкового висновку про те, що станом на 07 серпня 2015 року у позичальника не було заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 червня 2016 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали цивільної справи із Чортківського районного суду Тернопільської області.

У серпні 2016 року ОСОБА_1 подав до суду заперечення на касаційну скаргу, у яких зазначав, що 29 жовтня 2010 року він здійснив достроковий платіж за кредитом у розмірі 24 800 доларів США, тобто достроково погасив заборгованість до серпня 2015 року. На час звернення банку до суду з цим позовом, у відповідача не було простроченої заборгованості. Незважаючи на те, що кредит на придбання житла ОСОБА_1 отримав в іноземній валюті, а курс долара США по відношенню до гривні з 2006 року значно підвищився, відповідач виконував умови кредитного договору у повному обсязі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 червня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 19 липня 2006 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з яким банк надав ОСОБА_1 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у розмірі 26 400 доларів США зі сплатою 10 % річних та кінцевим терміном повернення 17 липня 2026 року. Цільове призначення кредиту - придбання жилого будинку. Згідно з графіком погашення кредиту ОСОБА_1 щомісяця мав сплачувати обов'язковий платіж у розмірі 335,41 доларів США.

19 липня 2006 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладений договір поруки, за умовами якого поручитель зобов'язалася відповідати перед банком за виконання позичальником умов кредитного договору.

Того ж дня ОСОБА_3 зобов'язалась перед ПАТ «КБ «Надра» відповідати за виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, про що між сторонами укладено відповідний договір поруки.

27 квітня 2010 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, якою сторони погодили відстрочення частини необхідних платежів, змінили розмір щомісячної суми мінімально необхідного платежу. Розмір заборгованості на дату укладення цієї додаткової угоди було відстрочено та розбито на період до 20 листопада 2015 року, шляхом її погашення рівними частинами у розмірі 446,40 доларів США.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми випливає, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, наслідком яких є збільшення обсягу відповідальності останнього.

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

Вирішуючи спір у частині вимог ПАТ «КБ «Надра» до поручителів, суд апеляційної інстанції, перевіривши умови додаткової угоди, укладеної 27 квітня 2010 року між банком та позичальником, та встановивши, що зміна умов кредитування не була погоджена з поручителями, дійшов правильного висновку про припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України і залишив в цій частині рішення суду першої інстанції без змін.

Крім того, вирішуючи спір у частині вимог банку до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, апеляційний суд виходив із наступного.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Статтею 629 ЦК України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_1, складеного та наданого до суду ПАТ «КБ «Надра», станом на 29 травня 2015 року, утворилась заборгованість у розмірі 18 797,22 доларів США, що еквівалентно 395 648 грн 16 коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 9 489,65 доларів США, що еквівалентно 199 740 грн 31 коп., заборгованості зі сплати процентів - 1 692,11 доларів США, що еквівалентно 41 298 грн 94 коп., комісії - 525,15 доларів США, що еквівалентно 11 053 грн 48 коп., та пені - 6 820,31 доларів США, що еквівалентно 143 555 грн 43 коп.

Пунктами 4.2.4., 3.3.3. кредитного договору передбачено, що банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс черговий платіж у термін до 20 числа поточного місяця.

07 серпня 2015 року ПАТ «КБ «Надра» направив ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вимоги про дострокове повернення кредитних коштів, які підлягали поверненню протягом трьох днів з дня отримання цієї претензії.

Відповідно до частини восьмої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) споживач має право достроково повернути споживчий кредит, у тому числі шляхом збільшення суми періодичних виплат.

Якщо споживач скористався правом повернення споживчого кредиту шляхом збільшення суми періодичних виплат, встановлених в абзаці першому цієї частини, кредитодавець зобов'язаний здійснити відповідне коригування кредитних зобов'язань споживача у бік їх зменшення.

Споживач у разі дострокового повернення споживчого кредиту сплачує відсотки за користування кредитом та вартість всіх послуг, пов'язаних з обслуговуванням та погашенням кредиту, за період фактичного користування кредитом.

Кредитодавцю забороняється відмовляти споживачу в прийнятті платежу у разі дострокового повернення споживчого кредиту.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 29 жовтня 2010 року перерахував ПАТ «КБ «Надра» на погашення кредитної заборгованості 24 800,00 доларів США, що еквівалентно 196 207 грн 68 коп.

Згідно із наданими ПАТ КБ «Надра» валютними меморіальними ордерами № 755 від 02 листопада 2010 року та № 248 від 29 жовтня 2010 року сплачені ОСОБА_1 кошти у розмірі 24 800,00 доларів США зараховано банком двома платежами 19 800,00 доларів США та 5 000,00 доларів США, відповідно.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що у період з 22 листопада 2010 року по 19 січня 2015 року ОСОБА_1 здійснив платежі на загальну суму 4 827,48 доларів США. А тому станом на серпень 2015 року ОСОБА_1 не мав простроченої заборгованості перед ПАТ «КБ «Надра» за кредитним договором, укладеним 19 липня 2006 року.

ПАТ «КБ «Надра» відповідно до частини восьмої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) відповідне коригування кредитних зобов'язань споживача у бік їх зменшення не здійснив.

У Рішенні Конституційного Суду України від 11липня 2013 року у справі № 1?12/2013 зазначено, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов'язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов'язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в чистині вирішення спору між банком та ОСОБА_1, апеляційний суд з дотриманням вимог статей 212-214, 316 ЦПК України 2004 року повно та всебічно з'ясував обставини справи, дійшов правильного висновку про те, що станом на час звернення банку до суду з позовом про дострокове повернення кредитних коштів - серпень 2015 року, прострочена заборгованість за кредитним договором № 335/2006-Ф була відсутня, а тому немає підстав для її стягнення.

Згідно із статтею 410 ЦПК України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права зводяться до переоцінки досліджених судом доказів, висновків апеляційного суду не спростовують, є безпідставними та не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

В частині вирішення спору щодо стягнення кредитної заборгованості з поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 оскаржувані судові рішення уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» не оскаржувались, а тому у касаційному порядку їх законність та обґрунтованість у цій частині не перевірялись.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 14 квітня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк