Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"12" червня 2018 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Пустовойт Т. В., за участю секретаря судового засідання Родіної Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Маріупольської міської ради, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини,

У С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання їх неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 25.11.2008 року шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано. На підставі рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 21.09.2006 року позивачем сплачувалися аліменти на користь відповідачки на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3. Після розлучення дитина залишилась проживати з матірю, але з 06.11.2017 року син постійно проживає у сімї позивача через зіпсовані стосунки та сварки з матірю, він самостійно остаточно прийняв рішення проживати з батьком, тобто позивачем. На теперішній час син знаходиться на повному утриманні позивача, він створив належні матеріально-побутові умови для його проживання, доброзичливо ставиться до дитини та до виконання своїх батьківських обовязків, має постійний заробіток, а також має житло. Просить визначити місце проживання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з ним за адресою: м.Маріуполь, вул.Шахтарська, буд.8.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4, який діє на підставі договору про надання правової допомоги № 41 від 15.01.2018 року, в судовому засіданні 04.06.2018 року позовні вимоги підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеним у позові, просили його задовольнити, згодом надали заву про розгляд справи у їх відсутності, не заперечували проти заочного вирішення справи.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не зявилася з невідомих причин, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради ОСОБА_5, яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні 27.03.2018 року позовні вимоги підтримала, згодом на адресу суду надала висновок виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 13-31-70 від 19.04.2018 року про доцільність визнання місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 разом з батьком дитини.

Ухвалою суду від 12.06.2018 року ухвалено провести заочний розгляд справи вказаної справи, оскільки відповідачка, будучи неодноразово належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, до судового засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала, в той же час представник позивача не заперечував проти заочного вирішення справи.

Вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з ч.1, 2 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

За змістом ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, зобов'язані також піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст.150 СК України).

Судом встановлено, що сторони з травня 2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2

Згідно свідоцтва про народження серія І-БП №076974, виданого 16.09.2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м.Маріуполя Донецької області, актовий запис №959, ОСОБА_3 народився 06.09.2003 року. Батько ОСОБА_1, мати ОСОБА_2.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-НО № 141490, виданого 25.11.2008 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, актовий запис №673.

За довідкою квартального комітету № 1 Комітету самоорганізації населення «Морський» від 20.11.2017 року та за актом про проживання від 22.01.2018 року, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, разом с сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, який проживає за вказаною адресою без реєстрації.

Згідно психолого-педагогічної характеристики №53 від 01.02.2018 року, виданої Комунальним закладом «Маріупольський навчально-виховний комплекс «колегіум-школа № 28» Маріупольської міської ради Донецької області, ОСОБА_3 дійсно навчається у вказаному заклад з другого класу, має оцінки достатнього та середнього рівнів, з листопада 2017 року дитина проживає з батьком ОСОБА_1, який бере активну участь у вихованні дитини, відвідує батьківські збори, вчасно реагує на зауваження класного керівника та інших вчителів. Стосунки з матірю ОСОБА_2 напружені, але вона телефонує класному керівникові, цікавиться успіхами у навчанні та поведінкою сина.

Відповідно до довідки Комунального початкового спеціалізованого мистецького навчального закладу «Художня школа ім. А.І.Куїнджі» № 5 від 22.01.2018 року ОСОБА_3 навчається у 4-а класі вказаного закладу.

Згідно довідки-характеристики Центрального ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_1 за місце проживання характеризується позитивно, алкогольними напоями не зловживає, наркотичні засоби не вживає, з сусідами має доброзичливі стосунки, приводів до органів поліції не має.

Відповідно до службової характеристики, виданої 06.02.2018 року командиром КрМО «Донбас», ОСОБА_1С за час проходження служби зарекомендував себе добре, до своїх обовязків ставиться старанно, в професійній підготовці проявляє старанність, вольові якості розвинуті добре, дотримується морально-етичних норм, витриманий, порядний, тактовний у спілкуванні із старшими за посадою та військовим званням.

Довідкою старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_6 від 28.11.2017 року зазначено, що станом на 28.11.2017 року у ОСОБА_1 заборгованість по сплаті аліментів відсутня.

Відповідно до висновку виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 13-31-70 від 19.04.2018 року, при розгляді комісією питання визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3, мати дитини ОСОБА_2 надала заяву про те, що вона не заперечує проти того, щоб дитина проживала разом зі своїм батьком - ОСОБА_1, а тому з урахуванням захисту прав дитини, комісія прийшла до висновку про доцільність визнання місця проживання разом з батьком дитини.

Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч.1 ст.161 СК України).

Відповідно до ч.2 ст.161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Однак, поняття «розлучення дитини та матері» не є тотожним поняттю «визначення різних місць проживання матері та дитини». Оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання.

Таким чином, положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері неповнолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини.

Згідно зі ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за №789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні звязки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо визначення місця проживання дитини з батьком в повному обсязі, оскільки це відповідає інтересам дитини, позивач має можливість створити дитині належні умови для виховання та розвитку.

На підставі вищевказаного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Маріупольської міської ради, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, за адресою: м.Маріуполь, вул. Шахтарська, буд.8.

Заочне рішення може бути переглянуто Іллічівським районним судом м.Маріуполя за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду або в разі пропуску з інших поважних причин.

На рішення може бути подана апеляція до Апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Т.В. Пустовойт