Справа № 656/984/17
Номер провадження 2/656/32/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2018 року Іванівський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Ковальчук Т.М.

за участі секретаря судових засідань Кидрук О.Д.

розглянувши у судовому засіданні в смт.Іванівка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 в якому просить визнати за нею право особистої приватної власності на нежилі будівлі, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 496,8 кв.м., які складаються з: олійниці, (А, 391,9 кв.м), майстерні (Б, 35,7 кв.м), гаражу (В, 38,3 кв.м), вбиральні (Г, 1,8 кв.м), складу (Д, 29,1 кв.м), споруди (1-4). Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача.

Позов обґрунтовує тим, що з 04.09.1993 р. по 29.08.2017 р. вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 Спірний об'єкт нерухомості було побудовано у період з 2002 - 2004 рр за її особисті кошти та за рахунок її будівельних матеріалів, які їй надавались її батьками, а саме: будівельних матеріалів придбаних її батьками до 2002 року та за кошти, які заробляла її мати ОСОБА_4 працюючи в Італії (це 9500 Євро). Вартість нежилих будівель складає 500 000 грн. Із-за невеликих доходів та обмежених матеріальних ресурсів відповідач не мав реальної можливості придбати будівельні матеріали та оплатити будівництво нежилої будівлі. Зазначений об'єкт нерухомості, з формальних міркувань, було зареєстровано за ОСОБА_3 05.03.2009 року.

ОСОБА_3 подав до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_2, в якому зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_2 є необґрунтованими, безпідставними, такими, що суперечать нормам матеріального права. За час спільного проживання з ОСОБА_2 вони вели спільне господарство, він офіційно працював, займався підприємницькою діяльністю, мав стабільний суттєвий дохід, який повністю витрачався на потреби їх сім'ї, в тому числі, для придбання рухомого та нерухомого майна, будували олійницю для своєї сім'ї для спільного користування та спільної праці, тому спірні нежилі будівлі є спільною сумісною власністю подружжя. 28.12.2004 року він разом з позивачем відчужили їх спільну квартиру АДРЕСА_1, грошові кошти, від відчуження якої, було витрачено на будівництво олійниці. Дозвільні документи на будівництво нежитлових приміщень (олійниці), які виготовлялися на його ім'я, та їх готовність до експлуатації мали місце з липня 2004 р. по січень 2009 р. Отже, будівництво олійниці відбувалося з 2004 по 2009 рр. Посилання позивача у позові, що будівництво олійниці відбувалося з 2002р по 2004 р. з будівельних матеріалів батьків позивача та за кошти, які заробляла її мати в Італії не підтверджено належними доказами, та не підтверджують факту використання позивачем особистих коштів (отриманих від матері) на будівництво спірного об'єкта нерухомості. Просив в позові відмовити (т.2 а.с.94-96).

10.01.2018 року відповідач ОСОБА_3 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якому просить визнати об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 придбане ними в період шлюбу наступне майно: нежилі будівлі загальною площею 496,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2; земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_9, площею 1,2000 га., за адресою: АДРЕСА_2; нежиле приміщення кафе-бару загальною площею 97,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3; земельну ділянку громадської забудови для обслуговування будівлі кафе-бару, кадастровий номер НОМЕР_10, площею 3,24 га., за адресою: АДРЕСА_5 з належними господарчими та побутовими будівлями та спорудами, загальною площею 22,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_4 з належними господарчими та побутовими будівлями та спорудами, загальною площею 312,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2; рухоме майно (будматеріали), з яких зроблено ангар, розташований біля нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_2; транспортний засіб ЗАЗ Lanos, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 2011 року випуску, сірого кольору, об'єм двигуна 1498 куб.см; транспортний засіб FORD C MAX, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, 2007 року випуску, чорного кольору, об'єм двигуна 1600 куб.см; транспортний засіб Chevrolet Aveo SA48Y4, державний реєстраційний номер НОМЕР_3, 2008 року випуску, червоного кольору, об'єм двигуна 1498 куб.см. Загальна вартість спірного майна становить 2386009 грн. Згоди про добровільний поділ майна між ними не досягнуто, тому просить визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності по 1/2 частки на вищезазначене спірне майно. Припинити право власності ОСОБА_2 на транспортний засіб ЗАЗ Lanos, д.н. НОМЕР_1. Припинити право власності ОСОБА_3 на транспортний засіб FORD C MAX, д.н. НОМЕР_2 та транспортний засіб Chevrolet Aveo SA48Y4, д.н. НОМЕР_3. Стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошову компенсацію у розмірі 109866 грн замість його 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на транспортні засоби: FORD C MAX д.н. НОМЕР_2 та Chevrolet Aveo SA48Y4, д.н. НОМЕР_3. Стягнути з ОСОБА_2 на його користь судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 8810 грн.

Ухвалою Іванівського районного суду Херсонської області від 05.02.2018 року зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя прийнятий до провадження суду та позовні вимоги за цим позовом об'єднано в одне провадження з первісним позовом.

ОСОБА_2 подала до суду відзив на зустрічний позов ОСОБА_3, в якому зазначає, що дійсно в період шлюбу нею та ОСОБА_3 було придбано майно зазначене у зустрічному позові, проте, нежилі будівлі (олійницю) по АДРЕСА_2 та житловий будинок АДРЕСА_4 вважає особистою приватною власністю, оскільки дані об'єкти нерухомості були побудовані за рахунок коштів та будматеріалів її батьків, які в подальшому були передані їй на підставі розписок. Крім того, ОСОБА_3 не заперечує факт того, що дійсно ОСОБА_4 передавала їй кошти з Італії на особисті потреби. Також зазначає, що ОСОБА_3 не надано відомостей про реальний розмір зарплати за період з 1993 р. по 2005 р. (період початку роботи олійниці). Квартира АДРЕСА_1 була відчужена за договором дарування, а не купівлі-продажу, який є дійсним. Також вважає транспортний засіб Chevrolet Aveo SA48Y4, д.н. НОМЕР_3 особистою приватною власністю, оскільки придбала авто за кошти отриманні від свого батька та брата під розписку. Вирішення питання поділу інших об'єктів спірного майна ОСОБА_2 покладає на розсуд суду. Просила відмовити у задоволенні зустрічного позову (т.2 а.с.141-144).

В судовому засіданні позивач по первісному позову ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач по первісному позову ОСОБА_3 та его представник ОСОБА_6 позов не визнали, посилаючись на заперечення викладені у відзиві на позов. Просили в позові ОСОБА_2 відмовити.

В судовому засіданні позивач по зустрічному позову ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_6 підтримали вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просили задовольнити в повному об'ємі.

Відповідач по зустрічному позову ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 зустрічний позов визнали частково. ОСОБА_2 пояснила, що вважає особистою приватною власністю наступне майно: нежилі будівлі та земельну ділянку під ними, що розташовані за адресою АДРЕСА_2; кафе-бар та земельну ділянку під ним по АДРЕСА_3; житловий будинок по АДРЕСА_4 та транспортний засіб Chevrolet Aveo, щодо поділу іншого майна, то визнає його спільною сумісною власністю подружжя. Кошти на депозитний рахунок за компенсацію вартості транспортних засобів не вносила, оскільки не має такої суми, крім того, вона не згодна з таким розподілом транспортних засобів, оскільки вважає автомобіль Chevrolet Aveo її особистим майном.

Свідок ОСОБА_7 в суді показав, що він є братом ОСОБА_2, у 2011 році позивач позичила у нього під розписку 4 000 доларів США для купівлі авто Chevrolet Aveo. На погашення боргу ОСОБА_2 віддавала щомісячно по 50 доларів США. На даний час розписки немає. Мати позивача - ОСОБА_4 робила основний фінансовий вклад у будівництво житлового будинку сторін та олійниці.

Свідок ОСОБА_8 в суді показав, що він у 2002-2006 рр працював диспетчером на фірмі, яка перевозила товар із-за кордону в Україну. У цей період ОСОБА_2 отримувала від батьків з Італії коробки з товаром та кошти(евро).

Свідок ОСОБА_9 в суді показала, що земельну ділянку по АДРЕСА_4 у неї купила ОСОБА_4. Документально договір купівлі-продажу не оформлювали, оскільки документів на землю не було.

Свідок ОСОБА_10 в суді показала, що вона проживає по АДРЕСА_6 по сусідству зі сторонами по справі. Будинок АДРЕСА_4 будувався із будівельних матеріалів, які лежали за даною адресою. Під час будівництва будівельні матеріали сторонами докуповувались. Мати позивача декілька років працювала закордоном, передавала дочці певну суму коштів.

Свідок ОСОБА_11 в суді показала, що вона працювала разом зі ОСОБА_4 в Іванівському районному споживчому товаристві, займала посаду завідуючої складом. ОСОБА_4 в рахунок заробітної плати придбавала будматеріали (ракушку, силікат, ліс, перекриття (блоки), шифер) для будівництва будинку по АДРЕСА_4.

Свідок ОСОБА_12 в суді показав, що він будував будинок по АДРЕСА_2 у 1996-1998 рр. Замовниками були ОСОБА_4 та ОСОБА_3, останній давав аванс, а по закінченню будівництва з ним розраховувалась ОСОБА_2 Під час будівництва ОСОБА_3 був постійно.

Свідок ОСОБА_13 в суді показав, що він є батьком ОСОБА_2 Будинок АДРЕСА_4 побудував він з дружиною ОСОБА_4 Під час будівництва будинку він виконував роботи на крані. Спочатку був побудований житловий будинок, а потім олійниця. Згодом він продав належний йому кран за 5000 доларів США, які передав дочці під розписку для купівлі авто Chevrolet Aveo, частину коштів для купівлі даного авто дочці дав ОСОБА_7

Свідок ОСОБА_4 в суді показала, що вона є матір'ю ОСОБА_2 Після одруження сторін, вона з чоловіком вирішили побудувати подружжю будинок. У період з 1993 по 2000рр вона працювала бухгалтером в Іванівському районному споживчому товаристві, постійно закуповувала будівельні матеріали (блоки, плити, цегла, деревину, шифер) для будівництва будинку та олійниці. Давала кошти на придбання магазину (бару) по АДРЕСА_3. Оскільки в магазині прибутки були незначні, вона виїхала на заробітки до Італії. Кошти передавала своїй дочці автобусами або особисто по приїзду додому. Кошти надавалися для будівництва будинку та олійниці. За отримані від неї кошти та будматеріали дочка написала їй боргову розписку з умовою повернення коштів та частину прибутку від доходів на олійниці. Кошти по розпискам дочка не повертала. Олійницю будували в інтересах сім'ї сторін та з метою отримання ними прибутку. Право власності зареєстрували за ОСОБА_3, як стимул для роботи останнього, оскільки інші його види трудової діяльності були не прибуткові.

Свідки ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 в суді показали, що вони будували житловий будинок та олійницю по АДРЕСА_2 в смт.Іванівка. В будівництві використовували б/у будматеріал. Проект олійниці креслив ОСОБА_3 Керував всією роботою під час виконання будівельних робіт та розраховувався з ними ОСОБА_3 Всі зовнішні роботи по будівництву виконував на крані ОСОБА_13

Свідок ОСОБА_17 в суді показав, що у 2001 році займався з ОСОБА_3 прибутковим бізнесом, возили в Крим м'ясо для продажу.

Свідок ОСОБА_18 в суді показав, що у 2004 році він купив за 1 000 доларів США у сторін квартиру АДРЕСА_1. Дану угоду оформили як договір дарування, оскільки так було дешевше. ОСОБА_3 повідомили йому, що збираються будувати олійницю.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку про те, що первісний позов задоволенню не підлягає, а зустрічні позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.09.1993 року по 29.08.2017 року, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу від 04.09.1993 року та свідоцтвом про розірвання шлюбу НОМЕР_11 від 12.09.2017 року (т.1 а.с.12-13).

Від шлюбу сторони мають дитину - доньку ОСОБА_20, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини НОМЕР_12 (т.1 а.с.71).

За час перебування у шлюбі, сторони набули наступне майно:

- нежилі будівлі, загальною площею 496,8 кв.м., які складаються з: олійниці, А, площею 391,9 кв.м.; майстерні, Б, площею 35,7 кв.м.; гаражу, В, площею 38,3 кв.м.; вбиральні, Г, площею 1,8 кв.м.; складу, Д, площею 29,1 кв.м; споруди 1-4, розташовані за адресою: АДРЕСА_2, вартістю 411350 гривень, згідно свідоцтва про право власності НОМЕР_16 від 05.03.2009 року ( т.1 а.с.9-10, 117-128);

- земельну ділянку, площею 1,2 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_9, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, вартістю 21790 гривень, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія та номер: б/н, виданий 20.03.2012 року відділом Держкомзему в Іванівському районі (т.1 а.с.159-179);

- нежиле приміщення кафе-бару, загальною площею 97,4 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_3, вартістю 336542 гривні, на підставі договору купівлі-продажу приміщення кафе - бару від 05.03.2001 року (т.1 а.с.180-204);

- земельну ділянку для обслуговування будівлі кафе-бару, площею 324 кв.м, кадастровий номер НОМЕР_10, розташовану за адресою: АДРЕСА_3, вартістю 17538 гривень, на підставі договору купівлі-продажу від 31.10.2013 року (т.1 а.с.205-225, т.2 а.с.202-204);

- житловий будинок з належними господарчими та побутовими будівлями та спорудами, загальною площею 22,9 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_5, вартістю 66777 гривень, на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 16.09.2016 року (т.1 а.с.226-257);

- житловий будинок з належними господарчими будівлями, загальною площею 312,6 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_6, вартістю 1 054 860 гривень, на підставі рішення ХІІІ сесії Іванівської селищної ради Херсонської області VІІ скликання від 22.12.2016 року, серія та номер:161 (т.2 а.с.1-34);

- рухоме майно (будматеріали), з яких зроблено ангар, розташований біля нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_2, яке складається: з блоку інкерманського - 40 штук, вартістю 21560 гривень; блоку зі шлаку - 30 штук, вартістю 5040 гривень; плита перекриття - 20 штук, вартістю 14060 гривень; шифер 8-ми хвильовий - 100 штук, вартістю 4400,00 гривень, всього на загальну суму - 45060 гривень (т.2 а.с.35-62);

- транспортний засіб ЗАЗ LANOS, державний реєстраційний номер НОМЕР_4, 2011 року випуску, сірого кольору, вартістю 106180 гривень, на підставі договору купівлі-продажу №1112/01/6543/2016 від 26.04.2916 року, свідоцтво про реєстрацію машини НОМЕР_13 (т.2 а.с.63-71, 195);

- транспортний засіб FORD C MAX, державний реєстраційний номер НОМЕР_5, 2007 року випуску, чорного кольору, вартістю 164734 гривень, свідоцтво про реєстрацію машини НОМЕР_14 (т.2 а.с.83-92, 195, 199);

- транспортний засіб CHEVROLET AVEO SA48Y4, державний реєстраційний номер НОМЕР_6, 2008 року випуску, червоного кольору, вартістю 161178 гривень, свідоцтво про реєстрацію машини НОМЕР_15 (т.2 а.с.72-82, 195, 200).

Згідно звітів про незалежну оцінку майна, виконані ПП «ОСОБА_21, які було надано ОСОБА_3 до зустрічної позовної заяви, ринкова вартість майна, яке підлягає поділу складає 2386009, 00 грн.

Сторонами не досягнуто згоди щодо поділу вказаного майна, у зв'язку із чим ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з відповідними позовами про його поділ.

За правилом статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Пунктами 23-25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Згідно із зазначеними нормами при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною власністю чи особистою приватною власністю з'ясуванню підлягають, як підстави й час набуття такого майна, так і джерела його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Положеннями частини третьої статті 12 та частин першої статті 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. При цьому, докази мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. ст.77,78 ЦПК України) і це є процесуальним обов'язком сторони, яка їх надає (ст. ст. 12, 81 ЦПК України).

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Позивач ОСОБА_2 у своєму позові та запереченнях на зустрічний позов, з посиланням на норми ст.57 Сімейного кодексу України зазначає, що майно, а саме: нежитлові будівлі по АДРЕСА_2, земельна ділянка під цими об'єктами нерухомості, кафе-бар по АДРЕСА_3 та земельна ділянка під ним, а також житловий будинок АДРЕСА_4 та автомобіль Chevrolet Aveo є її особистою власністю, оскільки були придбані та побудовані нею за особисті кошти, отримані від батьків.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

На підтвердження доводів ОСОБА_2 у судовому засіданні, за її клопотанням, були допитані свідки: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_4, та досліджені письмові докази: розписки, які нею надавалися ОСОБА_4 та ОСОБА_13 за отримані кошти та будівельні матеріали; рахунки-фактури, податкові накладні та квитанції за придбання буд.матеріалів та обладнання для олійниці; копії трудових книжок її батьків та закордонний паспорт ОСОБА_4 з контрактами Італійських роботодавців (т.1 а.с.14-70; т.2 а.с.167-169).

Проте, надані ОСОБА_2 докази не підтверджують факту використання нею особистих коштів на придбання та будівництво спірного майна та те, що вона мала намір на придбання спірного майна у особисту власність.

Так, Рахунки -фактури, податкові накладні та квитанції на придбання будівельних матеріалів та обладнання для олійниці (т.1 а.с.68-70), не доводять, що дане майно було придбано ОСОБА_2 за особисті кошти.

Крім того, з показів свідків вбачається, що спірні об'єкти нерухомості: олійниця, житловий будинок №88, кафе-бар та земельні ділянки під цими об'єктами нерухомості придбавалися та будувалися сторонами в інтересах та для цілей сім'ї, так у житловому будинку сторони мешкали у період шлюбу, кафе-бар та олійниця використовувалися для праці та отримання сімейного прибутку. Розрахунки за будівництво цих об'єктів здійснювали як ОСОБА_3, так і ОСОБА_2

Наявність боргових розписок про отримання ОСОБА_2 від своїх батьків коштів та будівельних матеріалів (т.2 а.с.167-169) не впливають на дані висновки суду, оскільки вимог про розподіл боргових зобов'язань позивачем не заявлено, а ОСОБА_4 та ОСОБА_13 в межах цієї справи з будь - якими вимогами також не звертались.

Письмові документи щодо працевлаштування ОСОБА_4 закордоном (т.1 а.с.30-63) не мають офіційного перекладу на державну мову, а тому не можуть бути прийняті судом при оцінці доказів, як належний доказ.

Таким чином, доводи ОСОБА_2 про належність їй спірного мана є безпідставними, оскільки вона належними та допустимими доказами не довела, що дане спірне майно є її особистою приватною власністю, побудоване та придбане за її особисті кошти, тобто презумпцію права спільної сумісної власності майна колишнього подружжя нею не спростовано, що є її процесуальним обов'язком відповідно до статей 12, 81 ЦПК України. А тому, позов ОСОБА_2 щодо визнання майна особистою приватною власністю є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Отже, судом встановлено, що майно, придбане сторонами за час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя.

ОСОБА_3 у зустрічному позові, крім інших вимог, просить припинити право власності ОСОБА_2 на транспортний засіб ЗАЗ Lanos, д.н. НОМЕР_1; ОСОБА_3 на транспортний засіб FORD C MAX, д.н. НОМЕР_2 та транспортний засіб Chevrolet Aveo SA48Y4, д.н. НОМЕР_3. Стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошову компенсацію у розмірі 109866 грн замість його 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на транспортні засоби: FORD C MAX д.н. НОМЕР_2 та Chevrolet Aveo SA48Y4, д.н. НОМЕР_3.

Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України.

Положеннями цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Згідно із частиною п'ятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Така умова дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми для відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов'язань перед іншою.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п'ятої статті 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п'ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Оскільки транспортні засоби є неподільними речами, сторони не дійшли згоди з приводу виділення у власність одному з них конкретного автомобіля, а також розміру компенсації на користь іншого за втрачену частку у праві спільної сумісної власності, така компенсація не вносилась на депозитний рахунок суду, тому суд дійшов висновку про визнання за кожним зі сторін по 1/2 ідеальній частини на транспортні засоби сторін без їх реального розподілу.

Таким чином, суд дійшов до висновку про визнання за кожним зі сторін в порядку поділу спільного майна подружжя по 1/2 частини на спільне майно сторін, а тому зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно квитанції №34 від 10.01.2018 року ОСОБА_3 сплачено судовий збір за подання зустрічної позовної заяви в сумі 8810,00 грн. (а.с.92.).

Оскільки зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 щодо визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання за ним 1/2 частки в порядку поділу спільного майна подружжя на загальну суму 1193004,50 грн задоволено повністю, а вимоги щодо припинення права власності на транспортні засоби є похідними від основних заявлених ним позовних вимог, тому судові витрати по сплаті ним судового збору в розмірі 8810 грн. підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в повному об'ємі.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 259, 265, 268 ЦПК України, ст.ст.57, 60,69-71 Сімейного кодексу України, ст.ст.325, 365 368 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю - залишити без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 наступне майно:

- нежилі будівлі загальною площею 496,8 кв.м., які складаються з: олійниці, А, площею 391,9 кв.м.; майстерні, Б, площею 35,7 кв.м.; гаражу, В, площею 38,3 кв.м.; вбиральні, Г, площею 1,8 кв.м.; складу, Д, площею 29,1 кв.м; споруди 1-4, розташовані за адресою: АДРЕСА_2, вартістю 411350 гривень;

- земельну ділянку, площею 1,2 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_9, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, вартістю 21790 гривень;

- нежиле приміщення кафе-бару, загальною площею 97,4 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_3, вартістю 336542 гривні;

- земельну ділянку для обслуговування будівлі кафе-бару, площею 324 кв.м, кадастровий номер НОМЕР_10, розташовану за адресою: АДРЕСА_3, вартістю 17538 гривень;

- житловий будинок з належними господарчими та побутовими будівлями та спорудами, загальною площею 22,9 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_5, вартістю 66777 гривень;

- житловий будинок з належними господарчими будівлями, загальною площею 312,6 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_6, вартістю 1 054 860 гривень;

- рухоме майно (будматеріали), з яких зроблено ангар, розташований біля нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_2, яке складається: з блоку інкерманського - 40 штук, вартістю 21560 гривень; блоку зі шлаку - 30 штук, вартістю 5040 гривень; плита перекриття - 20 штук, вартістю 14060 гривень; шифер 8-ми хвильовий - 100 штук, вартістю 4400,00 гривень, всього на загальну суму - 45060 гривень;

- транспортний засіб ЗАЗ LANOS, державний реєстраційний номер НОМЕР_4, рік випуску - 2011, сірого кольору, вартістю 106180 гривень;

- транспортний засіб FORD C MAX, державний реєстраційний номер НОМЕР_5, рік випуску - 2007, чорного кольору, вартістю 164734 гривень;

- транспортний засіб CHEVROLET AVEO SA48Y4, державний реєстраційний номер НОМЕР_6, рік випуску - 2008, червоного кольору, вартістю 161178 гривень.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_6 ПІН НОМЕР_7, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_6 ПІН НОМЕР_8, в порядку поділу спільного майна подружжя право власності по 1/2 частині на наступне майно:

- нежилі будівлі загальною площею 496,8 кв.м., які складаються з: олійниці, А, площею 391,9 кв.м.; майстерні, Б, площею 35,7 кв.м.; гаражу, В, площею 38,3 кв.м.; вбиральні, Г, площею 1,8 кв.м.; складу, Д, площею 29,1 кв.м; споруди 1-4, розташовані за адресою: АДРЕСА_2;

- земельну ділянку, площею 1,2 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_9, розташовану за адресою: АДРЕСА_2;

- нежиле приміщення кафе-бару, загальною площею 97,4 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_3;

- земельну ділянку для обслуговування будівлі кафе-бару, площею 324 кв.м, кадастровий номер НОМЕР_10, розташовану за адресою: АДРЕСА_3;

- житловий будинок з належними господарчими та побутовими будівлями та спорудами, загальною площею 22,9 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_5;

- житловий будинок з належними господарчими будівлями, загальною площею 312,6 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_6;

- рухоме майно (будматеріали), з яких зроблено ангар, розташований біля нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_2, яке складається: з блоку інкерманського - 40 штук, блоку зі шлаку - 30 штук, плита перекриття - 20 штук, шифер 8-ми хвильовий - 100 штук;

- транспортний засіб ЗАЗ LANOS, державний реєстраційний номер НОМЕР_4, рік випуску - 2011, сірого кольору;

- транспортний засіб FORD C MAX, державний реєстраційний номер НОМЕР_5, рік випуску - 2007, чорного кольору;

- транспортний засіб CHEVROLET AVEO SA48Y4, державний реєстраційний номер НОМЕР_6, рік випуску - 2008, червоного кольору.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_6 ПІН НОМЕР_8, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_6 ПІН НОМЕР_7, судові витрати по сплаті судового збору у сумі 8 810 (вісім тисяч вісімсот десять) гривень.

В іншій частині зустрічних позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Херсонської області шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду через Іванівський районний суд Херсонської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15.06.2018 року.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Т.М. Ковальчук