Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 333/2845/16Головуючий у 1-й інстанції Кулик В.Б.
Пр. № 22-ц/778/149/18Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Крилової О.В.

за участі секретаря Ващенко З.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним (удаваним) та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с. 1-2), в якому просив визнати недійним договір купівлі-продажу квартири, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений 25.12.2013 року приватним нотаріусом ЗМНО ОСОБА_4, в силу його удаваності, визнавши його договором позики.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_2 зазначав, що між ним та ОСОБА_3 25.12.2013 року було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1, хоча фактично між сторонами склалися боргові зобовязання за розпискою. Під час укладення договору купівлі-продажу між сторонами була усна домовленість про те, що після повернення суми боргу, відповідач поверне квартиру у власність позивача.

Ухвалою суду першої інстанції від 17 червня 2016 року (т.с. 1 а.с. 16) провадження у цій справі за вищезазначеним позовом ОСОБА_2 відкрито.

ОСОБА_3 подав зустрічний позов у цій справі до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус ЗМНО ОСОБА_4, ОСОБА_5 (т.с. 1 а.с. 40-41), в якому просив усунути йому перешкоди у користуванні власною квартирою шляхом виселення ОСОБА_2 та його дружини ОСОБА_5 з займаної ними квартири АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення та подальшого зняття з реєстрації за вказаним місцем проживання.

В обґрунтування свого зустрічного позову ОСОБА_3 зазначав, що він відповідно до договору купівлі-продажу від 25.12.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО ОСОБА_4, є власником квартири № 6 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, буд. № 15б. Відповідач ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_5 проживають у ній, добровільно звільнити квартиру відмовляються, чим перешкоджають йому у користуванні квартирою.

Ухвалою суду першої інстанції від 11 січня 2017 року (т.с. 1 а.с. 100) вищезазначений зустрічний позов ОСОБА_6 обєднано в одне провадження у цій справі за первісним позовом ОСОБА_2

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2017 року (т.с.1 а.с.169-171) у задоволенні позову ОСОБА_2 у цій справі відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні квартирою, шляхом виселення задоволено.

Усунуто ОСОБА_3 перешкоди у користування квартирою шляхом виселення ОСОБА_2, ОСОБА_5 з займаної ними квартири АДРЕСА_3 без надання іншого жилого приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,20 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (т.с.1 а.с.173, 185-186) просив рішення суду першої скасувати та ухвалити нове рішення, яким первісні позовні вимоги задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити у повному обсязі.

В автоматизованому порядку у цій справі 22 червня 2017 року визначений склад колегії суддів апеляційного суду: головуючий суддя (суддя-доповідач) Трофимова Д.А., судді Крилова О.В. та Кухар С.В. (т.с. 1 а.с.78).

Ухвалою апеляційного суду від 20 липня 2017 року апеляційне провадження за вищезазначеною скаргою ОСОБА_2 відкрито (т.с.1 а.с.188).

В автоматизованому порядку 21 липня 2018 року у цій справі замінено суддею Подліяновою Г.С. суддю-члена колегії ОСОБА_7 у звязку із тривалою відпусткою останнього (т.с.1 а.с.189-190).

У липні 2017 року справу призначено до апеляційного розгляду на 01 листопада 2017 року (т.с.1 а.с.191).

Розгляд цієї справи не відбувався 01 листопада 2017 року через перебування судді-члена колегії ОСОБА_8 у відрядженні (т.с. 1 а.с. 204).

У подальшому розгляд цієї справи апеляційним судом по суті не відбувався через перебування головуючого судді Трофимової Д.А. на лікарняному (довідки т.с. 1 а.с. 213, 224, 227, 238-239).

В автоматизованому порядку 20 квітня 2018 року у цій справі замінено головуючим суддею Гончар М.С. головуючого суддю Трофимову Д.А. у звязку із тривалою хворобою останньої, залишені членами колегії судді Крилова О.В. та Подліянова Г.С. (т.с. 1 а.с.241-242).

Ухвалою апеляційного суду (головуючий суддя Гончар М.С., судді Крилова О.В. та Подліянова Г.С., т.с. 1 а.с. 243) дану справу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 26 липня 2018 року з у рахуванням навантаженості судді доповідача та колегії суддів (в Апеляційному суді Запорізької області замість 71 судді за штатом фактично працює 20 суддів, з яких: 13 суддів у судовій палаті з розгляду цивільних справ) та відпустки судді-доповідача у період з 04.06.2018 року по 13.07.2018 року включно (довідка т.с.2 а.с.3).

З 15.12.2017 року набрав законної сили ЦПК України в новій редакції, останньою має керуватись апеляційний суд при апеляційному перегляді цієї справи.

Оскільки, в силу вимог п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року № 2147-VІІ, якій набрав чинності з 15.12.2017 року, справи у судах … апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується (п. 8 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року).

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 26 липня 2018 року не відбувся та був відкладений (т.с. 2 а.с. 42-43) через першу неявку первісного позивача ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_5 (відносно якої в апеляційного суду відсутні дані про належне повідомлення про час і місце розгляду справи на дане судове засідання, конверт повернувся на адресу апеляційного суду без вручення т.с. 1 а.с. 249-251) в порядку задоволення клопотання представника первісного позивача ОСОБА_2 (т.с. 1 а.с. 109) ОСОБА_9 (зі слів представника - останні перебувають у цей день у м. Києві з приводу медичного обстеження ОСОБА_2О.)

В автоматизованому порядку у цій справі суддею Маловічко С.В. замінено суддю Крилову О.В. у звязку із тривалою відпусткою останньої (т.с. 2 а.с. 55-56).

Розгляд цієї справи апеляційним судом, призначений на 09 серпня 2018 року, не відбувся та був відкладений (т.с. 2 а.с. 95-96) в порядку задоволення клопотання первісного позивача ОСОБА_2 і третьої особи ОСОБА_5, а також їх представника ОСОБА_10 про виклик та допит в якості свідків: первісного відповідача у цій справі ОСОБА_3, а також ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_12

В автоматизованому порядку 11.09.2018 року у цій справі суддею Криловою О.В. замінено суддю Подліянову Г.С. у звязку із тривалою відпусткою останньої (т.с. 2 а.с. 112-113).

У судове засідання 13 вересня 2018 року повідомлені апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 та свідок ОСОБА_12 не зявились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки третьої особи - приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_12 і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю всіх інших учасників цієї справи.

Ухвалою апеляційного суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, апеляційний суд вважав недоцільним у подальшому виклик та допит свідка ОСОБА_12 у цій справі, оскільки останній вже допитувався раніше у цій справі судом першої інстанції у судовому засіданні 11.01.2017 року (журнал судового засідання т.с. 1 а.с. 101-105, розписка та присяга свідка т.с. 1 а.с. 98-99) та від своїх показів не відмовлявся, апеляційний суд має також дотримуватись розумних строків для розгляду цієї справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення всіх зявившихся учасників цієї справи, зокрема:

- позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2, який у тому числі на запитання апеляційного суду зазначав, що грошей за квартиру у сумі 215343,00 грн. він від ОСОБА_3 в день укладення договору купівлі продажу вищезазначеної квартири він не отримував, хоча депозитний рахунок у банку був відкритий дійсно на його (ОСОБА_2В.) імя; в день посвідчення угоди договору купівлі-продажу вищезазначеної квартири 25.12.2013 року ОСОБА_3 надав йому позику на суму десь 50000,00 грн., але будь-якої розписки немає, він у своєму позові не заявляв, але саме договором позики від 15.12.2013 року на суму 50000,00 грн. слід визнати вищезазначений договір купівлі-продажу квартири сторін у цій справі; квартира була його особистою приватною власністю, так як була подарунком батька, тому згода дружини ОСОБА_5 на її продаж ОСОБА_3 не була потрібна; він дійсно просив ОСОБА_3 не казати про продаж квартири його дружині (ОСОБА_2В.) ОСОБА_5, вона дізналась про це лише у 2016 році, він (ОСОБА_2В.) дійсно просив ОСОБА_3 сказати його дружині ОСОБА_5, що у 2013 році був укладений між ним не договір купівлі-продажу квартири, а позика,

- представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 - ОСОБА_9, у тому числі останнього, як свідка (розписка та присяга т.с. 2 а.с. 115), який у тому числі зазначав, що він перебуває у дружніх відносинах із сімю ОСОБА_2, з ОСОБА_3 познайомився у звязку із цією справою, вони робили звукозапис у 2016 році розмов між ОСОБА_5 і ОСОБА_3 та іншими, оскільки готувались подавати вищезазначений позов ОСОБА_13 про визнання договору удаваним у цій справі; ОСОБА_5 дійсно спочатку нічого не було відоме про справи її чоловіка,

- відповідача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3, у тому числі останнього, як свідка (розписка та присяга т.с. 2 а.с. 114), у тому числі з приводу записів та роздруківки звукозапису розмов, наданих стороною ОСОБА_2 в апеляційному суді (т.с. 2 а.с. 9-38,) які досліджувались судом першої інстанції у цій справі, але він допитувався як свідок у суді першої інстанції, раніше, та який у тому числі зазначав, що записи його (ОСОБА_14О.), на звукозапису його (ОСОБА_3О.) голос також є, він не оспорює; з ОСОБА_2 вони мали дружні відносини задовго до угоди купівлі-продажу вищезазначеної квартири, оскільки ОСОБА_2 постійно брав у нього та віддавав йому гроші; ОСОБА_2 був винний гроші багатьом особам, одного разу ОСОБА_2 приїхав та запропонував йому (ОСОБА_3О.) купити його вищезазначену квартиру, оскільки йому були потрібні гроші на погашення інших боргів, його це зацікавило і він (ОСОБА_3О.) на це погодився; але ОСОБА_2 просив не казати про продаж квартирі його (ОСОБА_2В.) дружині - ОСОБА_5, якщо остання буде питати, сказати їй, що це була позика, оскільки, якщо він (ОСОБА_3О.) скаже його (ОСОБА_2О.) дружині правду, то остання (ОСОБА_2О.) із ним (ОСОБА_2В.) розлучиться; вони домовились, що сімя ОСОБА_2 поживе у цій квартирі 3-4 місяці, він (ОСОБА_3О.) фактично не користувався купленою на той час квартирою, хоча мав від неї ключ, ОСОБА_2 і ОСОБА_15 залишатись мешкати у цій квартири, за що за їх (ОСОБА_2 та ОСОБА_3О.) усною домовленістю ОСОБА_2 сплачував комунальні послуги по квартирі та невелику орендну плату щомісяця на його (ОСОБА_3О.) карту у банку, що може бути підтверджено відповідною випискою з його рахунку; у подальшому у 2015 році він (ОСОБА_3О.) надавав ОСОБА_2 гроші у позику на загальну суму десь 20000,00 доларів США, на підтвердження чого ОСОБА_2 написав йому розписку, ці гроші він потім стягнув з ОСОБА_2 за рішенням суду в іншій справі, копія рішення є в матеріалах цієї справи, гроші від ОСОБА_2 перестали поступати і він (ОСОБА_3О.) вирішив продати вищезазначену належну йому квартиру, запросив агента з нерухомості та запропонував сімї ОСОБА_2 виїхати із його квартири, тоді дружина ОСОБА_2 - ОСОБА_5 дізналася правду про свого чоловіка та його борги; звернулась до нього (ОСОБА_3О.) і він їй розповів спочатку так, як просив його (ОСОБА_3О.) розповідати ОСОБА_2

- представника відповідача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 за довіреністю (т.с. 2 а.с. 5) ОСОБА_16, який проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 заперечував, просив залишити без змін рішення суду першої інстанції у цій справі,

- третю особа ОСОБА_5, яка підтримала апеляційну скаргу ОСОБА_2, просила її задовольнити у повному обсязі,

- свідка ОСОБА_11 (розписка та присяга т.с. 2 а.с. 116), яка зазначала, що є агентом з нерухомості, за заявою ОСОБА_5 мала продавати вищезазначену спірну квартиру, коли вона прийшла до спірної квартири, у квартирі були ОСОБА_5 та 4 (чотири) парня, які вели розмову за гроші, особа, якій вона хотіла показати квартиру для продажу, оказалась теж агентом з нерухомості,

перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Всі особи, які беруть участь у цій справі, із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували, окрім позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2

Тому, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3 у цій справі, керувався керуючись ст. ст. 10 - 11, 57, 59, 60, 88, 208, 209, 212, 214-215, 292, 294 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2018 року включно, та виходив із необґрунтованості та недоведеності первісних позовних вимог ОСОБА_2, відсутності підстав для задоволення останніх, та, навпаки, обґрунтованості та доведеності зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 у цій справі

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції - таким, що ухвалено з додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 25.12.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири № 6 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, буд. № 15б, який посвідчено приватним нотаріусом ЗМНО ОСОБА_4 і зареєстровано в реєстрі за № 1977 (т.с. 1 а.с. 33-35).

Згідно із витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.12.2013 року № 15384686, за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (форма власності приватна, частка - 1, т.с. 1 а.с. 36).

Відповідно до квитанції № 4456 від 25.12.2013 року ОСОБА_3 перерахував на рахунок ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 215343,00 грн. через Олександрівське відділення ПАТ «ОСОБА_12 кредит Дніпро», призначення платежу» внесення коштів на поточний рахунок за придбання квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 (т.с. 1 а.с. 37).

Згідно із ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно(товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього грошову суму.

Ст. 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини.

Тобто, воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином. За удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини.

В той же час, для визнання правочину удаваним необхідно мати на увазі, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. Наміру однієї сторони на укладення удаваної угоди недостатньо.

Згідно із ч. 1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частини може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.20117 року включно, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За правилами ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2018 року включно, кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2018 року включно, позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач ОСОБА_2 у суді першої інстанції посилався на те, що договір купівлі-продажу спірної квартири було оформлено з метою приховати договір позики та фактично він мав забезпечити його боргове зобов'язання перед відповідачем. Посилаючись на приписи ст. 235 ЦК України просив задовольнити позов.

Відповідач удаваність угоди у суді першої інстанції заперечував.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Ст. 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що при укладені договору купівлі-продажу сторони підтвердили, що договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, їх волевиявлення є вільним і відповідає їх внутрішній волі, договір не носить характеру фіктивного чи удаваного правочину (п.6 договору).

Зазначені обставини підтверджують, що між сторонами досягнуто згоди по всім істотним умовам, а саме: визначено предмет договору, об'єкт купівлі - продажу, ціну, а також дотримано форми договору купівлі - продажу, що відповідає ст.ст. 655 - 657 ЦК України.

Із змісту договору вбачається, що волевиявлення сторін було направлено, саме на укладення договору купівлі - продажу квартири.

Наявність між сторонами інших правовідносин, в тому числі боргових зобовязань до, чи після укладення оспорюваного договору купівлі-продажу квартири ніяким чином не робить останній недійсним (удаваним).

Крім того, суд першої інстанції правильно прийняв до уваги у цій справі те, що наявність у боржника ОСОБА_2 розписки від 04.06.2013 року на суму 215000,00 грн. зі строком повернення до 20.12.2013 року (т.с. 1 а.с. 75), яка була надана ним до матеріалів цивільної справи як доказ того, що між сторонами існували боргові зобовязання, та оригінал якої був наданий його представником і оглянутий судом у суді першої інстанції у судовому засіданні 11.01.2017 року (т.с. 1 а.с. 101-105), виключає існування між сторонами боргових зобовязань за нею на час розгляду цієї справи судом першої інстанції, оскільки її оригінал зберігається у боржника, а не у кредитора. Окрім того, відповідач ОСОБА_3 не визнав дійсність цієї розписки та пояснив суду, що між ними на теперішній час існують боргові зобовязання за розпискою від 27.11.2015 року і за нею існує борг у розмірі еквівалентному 20000,00 доларів США (заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.02.2017 року в іншій цивільній справі ЄУН 315/28/17, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 за розпискою від 27.11.2015 року борг в розмірі 20000,00 доларів США, що складає по курсу НБУ 542264,00 грн., 3 % річних від простроченої суми, яка дорівнює 16267,92 грн., та рахунок відшкодування сплаченого судового збору у сумі 5585,32 грн., а всього 564117,24 грн., т.с. 1 а.с. 122-123).

Згідно із абз. 2 ч. 1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків.

Відповідно до ст. 186 ЦПК зміст особистих паперів, листів, записів телефонних розмов, телеграм та інших видів кореспонденції фізичних осіб може бути оголошений і досліджений у відкритому судовому засіданні тільки за згодою осіб, визначених ЦК України.

Судом першої інстанції, за клопотанням представників позивача, були досліджені аудіозаписи (т.с. 1 а.с. 79), які свідчать про те, що між невстановленими особами велися розмови щодо погашення боргу за розписками за рахунок продажу квартири, адреса якої не зазначалася, про порядок отримання грошових коштів у борг.

Окрім того, судом першої інстанції, за клопотанням представників позивача були допитані свідки: ОСОБА_17, ОСОБА_5, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, але їх показання суд першої інстанції оцінив критично, так як жоден з них не був присутній під час укладення договору купівлі-продажу від 25.12.2013 року, а обставини, які вони повідомили суду першої інстанції не мають відношення до предмету спору, а лише підтверджують наявність між позивачем та відповідачем боргових зобовязань.

Пояснення свідка ОСОБА_12 суд першої інстанції правильно не приймав до уваги, оскільки його пояснення не мають правового значення для вирішення спору по суті.

Всупереч вимог ст. ст. 10, 58, 59, 60 ЦПК України ОСОБА_2 не були доведені у встановленому законом порядку ті обставини, на які він посилався, як на підставу своїх позовних вимог.

Несплата ОСОБА_3 комунальних платежів за утримання квартири, навіть, за умови доведеності цих обставин, не має правового значення для вирішення даного спору, оскільки згідно з ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобовязує. А тому, негативні наслідки від неутримання майна несе власник майна, яким у спірному випадку виступає ОСОБА_3

При вищевикладених обставинах, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 є необґрунтованими, недоведеними і не підлягають задоволенню у цій справі.

Разом із тим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що зустрічний позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню у цій справі, так як він є законним власником спірної квартири і відповідно до вимог ст. ст. 317, 319, 383 ЦК України має право використовувати її на власний розсуд, а проживання у ній сторонніх осіб, які не є членами сімї власника житла, створюють перешкоди власнику у реалізації його законних прав.

Відповідно до умов п. 13 договору купівлі-продажу від 25.12.2013 року ОСОБА_2 зобовязався у строк до 25.03.2014 року передати квартиру ОСОБА_3 для вільного користування і безперешкодного володіння нею, але взятий на себе обовязок не виконав, у звязку з чим відповідач і звернувся до суду захистом свого права.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 фактично дублюють доводи позовної заяви позивача за первісним позовом у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку в оскаржуємому рішенні у цій справі, з якою погоджується апеляційний суд.

Крім того, вказані доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 у цій справі є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію ОСОБА_2, викладену у цій справі, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

В силу вимог ст. 3 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року, ОСОБА_2 мав право на звернення до суду із вищезазначеним позовом у цій справі.

Оскільки, за змістом ст. 20 ч. 1 ЦПК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Проте, здійснюючи правосуддя, суд захищає права… фізичних осіб… у спосіб, визначений законом …(ст. 5 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року).

Відповідно до ст. 12 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Випадки, передбачені ст. 82 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, для звільнення від доказування позивача ОСОБА_2 у цій справі відсутні.

Саме ОСОБА_2, як позивач за первісним позовом у цій справі, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, мав довести: факт укладання правочину, що, на його думку, є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Однак, ОСОБА_2, як первісний позивач у цій справі, та його представник не надали суду першої інстанції належних та допустимих доказів в обґрунтування первісного позову позивача ОСОБА_2 у цій справі та зокрема не підтвердили факт укладення 25.12.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 саме договору позики на будь-яку суму замість нотаріально посвідченого договору сторін купівлі-продажу квартири № 6 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, буд. № 15б.

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Крім того, на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, суд першої інстанції сприяв повному та всебічному зясуванню обставин цієї справи: заслуховував пояснення сторін, досліджував докази сторін, зокрема аудіозапис, допитував свідків сторін тощо.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 у цій справі.

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Доказами, передбаченими ст. 367 ч. 3 ЦПК України у цій справі, не можуть бути надані апеляційному суду первісним позивачем ОСОБА_2 та представником останнього оригінал записів та роздруківка розмов осіб (т.с. 2 а.с. 9-43), оскільки копії цих записів та самі розмови осіб на аудіозапису, які мали місце у 2016 році перед подачею вищезазначеного позову ОСОБА_2 до суду у цій справі, досліджувались судом першої інстанції у цій справі та суд першої інстанції надав їм відповідну оцінку, з якою не погоджуються ОСОБА_2 та його представник.

Проте, доказами, передбаченими ст. 367 ч. 3 ЦПК України у цій справі, які можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги у цій справі, є покази в апеляційному суді свідків ОСОБА_3, ОСОБА_23 та ОСОБА_11 (т.с. 2 а.с. 114-116), однак, останніми не спростовуються правильно встановлені фактичні обставини цієї справи та правильні по суті висновки суду першої інстанції у цій справі щодо відсутності підстав для визнання удаваним вищезазначеного договору купівлі-продажу квартири сторін у цій справі.

Хоча встановлено, що відповідач ОСОБА_3 у суді першої інстанції й допитувався як свідок у судовому засіданні 11.01.2017 року (журнал судового засідання т.с. 1 а.с. 103 зворот), проте, останньому не задавались у суді першої інстанції відповідні питання з приводу записів та аудіозапису, а тому суд першої інстанції надавав останнім відповідну оцінку без урахування відповідних показів ОСОБА_3, як свідка.

ОСОБА_3 у суді апеляційної інстанції свою позицію, зазначену у суді першої інстанції, підтримав, удаваність угоди у суді апеляційної інстанції заперечував.

При вищевикладених обставинах, будь-які покази будь-яких свідків не можуть бути прийняті судом у цій справі, як належні, на підтвердження обставин укладення між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 25.12.2013 року саме договору позики, у тому числі на суму 50000,00 грн., як ОСОБА_2 та його представник вже зазначали в усній формі лише у суді апеляційної інстанції, конкретизуючи позовні вимоги первісного позивача ОСОБА_2 у цій справі щодо умов договору позики, який, начеб - то, був укладений під договором купівлі-продажу квартири, оскільки, останні взагалі не містять конкретних умов договору позики.

Так як для підтвердження цих обставин повинні були бути надані суду виключно письмові докази, зокрема на підтвердження передачі грошей (розписка тощо) саме у цій день і саме на цю суму.

Однак, письмові докази отримання ОСОБА_2 у ОСОБА_3 грошей у позику на суму 50000,00 грн. 25.12.2013 року у цій справі відсутні та стороною ОСОБА_2 апеляційному суду не надані.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, ст. 81 ч. 6 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року).

Крім того, в силу вимог ст. 367 ч. 6 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

В разі відмови судом у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 у цій справі, зустрічний позов ОСОБА_3 підлягав задоволенню у цій справі.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обовязковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

Додаткові помилкові посилання суду першої інстанції в оскаржуємому рішенні суду у цій справи та описки суду не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції у цій справі за наслідками апеляційного перегляду цієї справи апеляційним судом в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_2

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 у цій справі не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 88 ЦПК України в редакції, що була чинною до 14.12.2017 року включно, вирішено питання про розподіл судових витрат сторін, повязаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у разі відмови ОСОБА_2 у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію будь-яких судових витрат, повязаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді судового збору 2975,09 грн. (а.с. 183), сплаченого ОСОБА_2 при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі.

Керуючись ст. ст. 10 - 11, 57, 59, 60, 88, 208, 209, 212, 214-215, 292, 294 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2018 року включно, ст.ст. 12, 141, 367-368, 371-372, 374-375, 381-384, п. п. 8, 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови у цій справі апеляційним судом складений 19.09.2018 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_24ОСОБА_25