Постанова

Іменем України

30 травня 2018 року

м. Київ

справа № 456/827/16-ц

провадження № 61-11433св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

відповідачі: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,

треті особи: виконавчий комітет Стрийської міської ради, Стрийська житлово-експлуатаційна контора № 4 м. Стрия, ОСОБА_10, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова Міністерства оборони України,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_9, який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_8, та його представника ОСОБА_11 на постанову апеляційного суду Львівської області від 20 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Бойко С. М., Копняк С. М., Ніткевича А. В.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: виконавчий комітет Стрийської міської ради, Стрийська житлово-експлуатаційна контора № 4 м. Стрия, ОСОБА_10, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова Міністерства оборони України, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Позов мотивований тим, що позивачі, відповідачі та третя особа ОСОБА_10 зареєстровані в спірній квартирі як члени сім'ї основного квартиронаймача ОСОБА_12, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Після його смерті витрати з утримання спірного приміщення та з оплати комунальних послуг взяв на себе його син, позивач ОСОБА_3, а два його інші сини, відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_9, у квартирі не проживають з 2000 року та з 1994 року відповідно, жодних витрат з її утримання не несуть. ОСОБА_8 лише зареєстрована у спірній квартирі, проте ніколи у ній не проживала.

Зазначають, що через реєстрацію відповідачів у спірній квартирі не можуть оформити та отримувати субсидії на оплату комунальних послуг. Як на правову підставу для визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, посилались на статтю 71 ЖК УРСР.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 червня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що договір найму указаної квартири не оформлено, а тому позивачі не наділені правом звернення до суду з позовними вимогами про виселення.

Постановою апеляційного суду Львівської області від 20 грудня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано і прийнято постанову, якою позов ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволено.

Визнано ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про задоволення позову, суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідачі більше шести місяців не проживають у квартирі АДРЕСА_1, про що вони не заперечують, доказів на підтвердження поважності причин непроживання у цій квартирі суду не надано. ОСОБА_3, будучи інвалідом 3-ої групи з дитинства, разом з членами своєї сім'ї, серед яких є також інвалід 2-ої групи з дитинства ОСОБА_6, зареєстровані та постійно проживають у квартирі.

У лютому 2018 року до суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_9, який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_8, та його представника, у якій вони, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просять скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідачі не були належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, а тому не мали змоги надати суду свої пояснення та заперечення на касаційну скаргу.

Апеляційний суд не надав оцінки усім доказам, що містяться в матеріалах справи, які підтверджують, що ОСОБА_6, разом із неповнолітньою дочкою користуються указаною квартирою.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення апеляційного суду не відповідає.

Суд установив, що квартира АДРЕСА_1 не приватизована, належить до комунальної власності територіальної громади м. Стрия і закріплена за Міністерством оборони України. У цій квартирі зареєстровані: ОСОБА_12 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1) як основний квартиронаймач, його дружина ОСОБА_10, їхні сини: ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_6, невістка ОСОБА_4 та онуки: ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_8

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (стаття 129 Конституції України).

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Також Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, передбачає право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона у справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість брати участь у ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб не тільки знати про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Матеріали справи не містять доказів про належне повідомлення відповідача ОСОБА_6 про дату, час і місце судового засідання.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

За таких обставин, ураховуючи вимоги пункту 5 частини першої, частини четвертої статті 411 ЦПК України та доводи касаційної скарги щодо неналежного повідомлення про час і дату проведення судового засідання в апеляційному суді, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про наявність підстав для обов'язкового скасування постанови апеляційного суду Львівської області від 20 грудня 2017 року з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_9, який діє у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_8, і його представника ОСОБА_11 задовольнити частково.

Постанову апеляційного суду Львівської області від 20 грудня 2017 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В.І. Крат

В. П. Курило