Справа № 592/106/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2018 року Сумський районний суд Сумської області в складі :

головуючого судді - Черних О.М.

при секретарі -Скрипка - Соіна О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми , цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до Сумської районної державної нотаріальної контори (вул. Янки Купала, 1 м. Суми), Хотінської об'єднаної територіальної громади Хотінської селищної ради ( ( вул. Соборна, 45, смт. Хотінь, Сумського району, Сумської області) про визнання права власності на землю в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначає, що після смерті батька -ОСОБА_2 відкрилась спадщина. Вона в установленому законом порядку прийняла спадщину. Проте, у зв'язку з тим, що відсутні оригінали правовстановлюючих документів на земельну ділянку площею 1,61 га для ведення особистого підсобного господарства, яка знаходиться на території Хотінської селищної ради Сумського району Сумської області у спадкодавця вона позбавлена можливості прийняти спадкове майно. А тому, просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності в порядку спадкування після померлого ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 1,61 га для ведення особистого підсобного господарства, яка знаходиться на території Хотінської селищної ради Сумського району Сумської області .

В судове засідання представник позивача - ОСОБА_3 не з'явився, направив суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача по справі - Сусловець Д.В., у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду повідомлений належним чином, заяв або клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Надав відзив в якому вказав, що на даний час вищевказана земельна ділянка планується для індивідуального житлового будівництва. Вважав, що оскільки спадкодавець - ОСОБА_2 за життя не оформив документи на спірну ділянку, то у нього було відсутнє право власності, а тому вважав, що позовні вимоги є необґрунтованими.

Завідувач Сумської районної державної нотаріальної контори Блошенко В.І. надала заяву, в якій просить справу розглядати без участі їх представника.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньо досліджених наявних у справі доказів вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, про що Хотінською селищною радою Сумської області внесено актовий запис № 57 від ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 12).

Згідно свідоцтва про народження та свідоцтва про одруження ОСОБА_1 є його рідною донькою ( а.с. 14-15).

Як вбачається з копії спадкової справи ОСОБА_2, в установленому законом порядку ОСОБА_1 звернулась до Сумської районної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, який був складений спадкодавцем 19 листопада 1998 року, зареєстрований за № 201 та посвідчений секретарем виконавчого комітету Хотінської селищної ради народних депутатів. Позивачка прийняла спадкове майно після спадкодавця ОСОБА_2, а саме: права на пайовий фонд майна КСП «Мрія», житловий будинок АДРЕСА_1, розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0,29 га (а.с. 43-47).

Суд приходить до висновку, що правовідносини щодо спадкування спірної земельної ділянки після смерті ОСОБА_2 виникли у 2000 році, а тому регулюються чинними на той час положеннями ЗК України1990 року та ЦК України 1963 року.

Відповідно до норм ст. 548 ЦК 1963 р., а так само і згідно з положеннями ст. 1268 ЦК України 2004 року (на час прийняття спадщини позивачем), не допускається прийняття спадщини з умовою або із застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 12-1 ЗК України у редакції 1970 року (який діяв до 1992 року) сільські Ради народних депутатів, їх виконавчі комітети в межах і в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, на своїй території, зокрема надають відповідно до статті 16 цього Кодексу земельні ділянки в користування із земель, які не входять до землекористування колгоспів, радгоспів, інших сільськогосподарських підприємств; розподіляють між підприємствами, організаціями, установами і громадянами ділянки під городи, сінокоси і пасовища з земель державного запасу, що виділяються сільській Раді у встановленому порядку.

Право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів. (ч.5 ст. 20 ЗК України у редакції 1970 року).

Рішенням Хотінської селищної Ради Сумського району Сумської області народних депутатів 21 скликання десятої сесії від 12 березня 1992 року спадкодавцю - ОСОБА_2 виділена для ведення особистих підсобних господарств земельна ділянка площею 1,61 га, яка знаходиться на території Хотінської селищної ради Сумського району (а.с. 16). Дане рішення сільської ради ніким не оскаржувалося і є чинним. У цьому ж рішенні селищної ради в пункті 4 поручено виконкому селищної Ради народних депутатів замовити розробку проектів відведених земельних ділянок, перенесення їх границь на місцевість і виготовлення документів вищезгаданими громадянами, які посвідчують право володіння землею.

Однак, будь-яких проектів та виготовлення документів селищною Радою виготовлено не було. При цьому, селищною Радою за період з 1992 року по даний час будь-яких рішень відносно земельної ділянки виділеної спадкодавцю ОСОБА_2, а саме про припинення права користування (вилучення) земельною ділянкою площею 1,61 га не приймалось, фактично він не був позбавлений права власності чи права користування даною земельною ділянкою.

Відповідно до статті 17 ЗК України у редакції 1990 року (який втратив чинність у 2002 році) передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. (Дію частини другої статті 17 зупинено щодо власників земельних ділянок, визначених статтею 1 Декрету N 15-92 від 26.12.92 згідно з цим Декретом) Власники земельних ділянок, переданих їм Радою народних депутатів, не вправі протягом шести років з часу набуття права власності продавати або іншими способами відчужувати належну їм земельну ділянку, крім передачі її у спадщину або Раді народних депутатів на тих же умовах, на яких вона була їм передана. При наявності поважних причин суд за позовом власника може скоротити зазначений строк.

Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї.

Відповідна Рада народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність.

Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для: ведення селянського (фермерського) господарства у розмірі згідно зі статтею 52 цього Кодексу; ведення особистого підсобного господарства у розмірі згідно з статтею 56 цього Кодексу; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу.

Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо).

Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення.

Отже, проаналізувавши вказані вище норми закону та зміст рішення від 12 березня 1992 року Хотінської селищної Ради народних депутатів «Про виділення земельних ділянок і надання дозволу на будівництво індивідуальних жилих будинків», в якому вказано, що селищною радою було розглянуто заяви громадян про виділення їм земельних ділянок, слід прийти до висновку, що на підставі прийняття такого рішення уповноваженим законом органом у відповідності до чинного на той час законодавства виникло право власності на спірну земельну ділянку у ОСОБА_2 у розмірі, 1,61 га.

Нормами частини другої статті 6, частини першої статті 22, частини першої статті 23 ЗК України (1990 року) передбачалося набуття громадянами права власності на земельні ділянки у разі одержання їх у спадщину та виникнення права власності після встановлення меж земельної ділянки в натурі і одержання державного акта про право власності на землю.

Згідно із ч. 1 ст. 22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування вперше наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Разом з тим, як вказала позивачка і ніяким чином не спростовано відповідачем спадкодавець та вона після прийняття спадщини користувалися даною земельною ділянкою, у вказаних розмірах.

Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені ст.23 ЗК України 1990 року. Проте дію ст. 23 зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» (далі - Декрет).

Пунктом 3 Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.

Згідно з п. 7 Перехідних положень ЗК України 2001 року громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2012 року у справі № 6-31цс12.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Порядок прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, визначає стаття 549 ЦК УРСР, яка на відміну від положень чинного законодавства серед способів прийняття спадщини передбачала і фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачка прийняла спадкове майно після спадкодавця ОСОБА_2, а саме: права на пайовий фонд майна КСП «Мрія», житловий будинок АДРЕСА_1, розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0,29 га.

Відповідно до ст. 81 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки, зокрема на підставі: приватизації земельних ділянок, що були надані їм для користування; прийняття спадщини.

Отже суд приходить до висновку, що ОСОБА_1, будучи спадкоємицею померлого батька ОСОБА_2, успадкувала належне йому на день смерті право власності на земельну ділянку за раніше діючим законодавством, а саме, відповідно до положень ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, відповідно до якої визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Враховуючи вищенаведене, з урахуванням вищезазначених положень ЦК України, ЗК України, суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачені ним судові витрати в розмірі 640 грн.

Керуючись ст. ст. 258, 263, 264, 265ЦПК України суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1) до Сумської районної державної нотаріальної контори (вул. Янки Купала, 1 м. Суми), Хотінської об'єднаної територіальної громади Хотінської селищної ради ( вул. Соборна, 45, смт. Хотінь, Сумського району, Сумської області) про визнання права власності на землю в порядку спадкування- задовольнити.

Визнати право власності за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 1,61 га для ведення особистого підсобного господарства, яка знаходиться на території Хотінської селищної ради Сумського району Сумської області.

Стягнути з Хотінської об'єднаної територіальної громади Хотінської селищної ради ( вул. Соборна, 45, смт. Хотінь, Сумського району, Сумської області) на користь позивача ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, 640 грн. в рахунок відшкодування витрат за сплату судового збору.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Черних