АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/7957/2018 Доповідач - Ратнікова В.М.
У х в а л а

м. Київ Справа № 757/47976/16-ц

14 вересня 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі судді Судової палати з розгляду цивільних справ Ратнікової В.М., розглянувши матеріали апеляційної скарги заступника Генерального прокурора України - керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Холодницького НазараІвановича, який діє в інтересах держави на рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року, ухвалене під головуванням судді Писанця В.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів дарування, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів дарування.

Визнано недійсним договір дарування садового будинку за адресою: АДРЕСА_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою Т.В., від 28 листопада 2011 р., серія ВРМ № 753852.

Визнано недійсним договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою Т.В., від 18 листопада 2011 р. серія ВРМ № 753841.

Скасовано реєстрацію права власності на садовий будинок за адресою: АДРЕСА_2, що внесена в реєстр КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» за реєстраційним номером 11798451 від 14 лютого 2011 р., проведену на підставі спірного договору дарування житлового будинку, та реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, що внесена в реєстр КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» за реєстраційним номером 35048449 від 03 грудня 2011р.

Не погоджуючись з даним рішенням суду першої інстанції, 22 лютого 2018 року заступник Генерального прокурора України - керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Холодницький Назар Іванович, який діє в інтересах держави, надіслав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Зазначив, що вказаною ухвалою арешт було накладено не тільки на майно відповідача, але й на майно апелянта. Вказує на те, що частина майна, на яке накладено арешт, не належить відповідачу, а частина перебуває в іпотеці, що унеможливлює його відчуження відповідачем і по суті забезпечує виконання відповідачем своїх зобов'язань перед іншим кредитором, а тому захист прав позивача в такий спосіб порушує законні права апелянта.

Також клопотав про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Печерського районного суду м. Києвавід 21 грудня 2017 року, посилаючись на те, що даний строк пропущено з поважних причин.

Зазначає, що копія рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року апелянту судом не направлялася, оскільки він є особою, яка не брала участі у справі. Про оскаржуване рішення апелянт дізнався з Єдиного державного реєстру судових рішень 17 січня 2018 року та надіслав апеляційну скаргу 09 лютого 2018 року безпосередньо до Апеляційного суд м. Києва відповідно до статті 355 ЦПК України без врахування вимог пункту 15.5 Перехідних положень діючого ЦПК України, в зв'язку з чим скаргу йому було повернуто судом без розгляду ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 14 лютого 2018 року.

22 лютого 2018 року апелянт подав апеляційну скаргу до суду першої інстанції.

Посилаючись на те, що скористався своїм гарантованим правом на апеляційне оскарження, на користь чого свідчать первісне подання скарги, хоч і з порушенням порядку її направлення, просив поновити строк на подання скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність поданої апеляційної скарги вимогам ст.ст. 354, 356 ЦПК України, вивчивши доводи клопотання про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів дарування.

Копія оскаржуваного рішення суду апелянту не направлялася, оскільки він є особою, яка не брала участі у справі.

Про існування даного рішення апелянт дізнався 17 січня 2018 року з Єдиного державного реєстру судових рішень.

09 лютого 2018 року апелянт надіслав до Апеляційного суду міста Києва апеляційну скаргу на рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року.

Враховуючи все викладене, варто зробити висновок, що доводи апелянта про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи.

Стаття 129 Конституції України закріпила, що забезпечення апеляційного та, у визначених законом випадках, касаційного оскарження рішення суду є однією з основних засад судочинства (пункт 8 частини третьої статті 129 Конституції України).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях наголошує, що стаття 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлює вимог до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Проте там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 Рішення у справі &q?пр;Делкур проти Бельгії&quБе; від 17 січня 1970 року та пункт 65 Рішення у справі &quсп;Гофман проти Німеччини&q?ме; від 11 жовтня 2001 року).

За таких обставин, з метою забезпечення дотримання закріпленого в законодавстві принципу апеляційного оскарження судового рішення, вважаю за необхідне поновити заступнику Генерального прокурора України - керівнику Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ХолодницькомуНазару Івановичу, який діє в інтересах держави процесуальний строк на подачу апеляційної скарги на рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року.

За формою та змістом апеляційна скарга відповідає вимогам ст. 356 ЦПК України.

Апеляційна скарга подана особою, яка має право на апеляційне оскарження.

Керуючись ст. 127, 356, 359, п. 8 ч. 1 Розділу XІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147, п. 3 Розділу XІІ «Перехідні та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02 червня 2016 року, -

у х в а л и в:

Поновити заступнику Генерального прокурора України - керівнику Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ХолодницькомуНазару Івановичу, який діє в інтересах держави процесуальний строк на подачу апеляційної скарги на рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року.

Відкрити апеляційне провадження в цивільній справі за апеляційною скаргою заступника Генерального прокурора України - керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Холодницького Назара Івановича, який діє в інтересах держави на рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року, ухвалене під головуванням судді Писанця В.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів дарування

Встановити учасникам справи строк на подання відзиву на апеляційну скаргу до 08 жовтня 2018 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Суддя: