Справа №694/1406/18
провадження № 2/694/684/18
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

17.09.2018 р. м. Звенигородка

Суддя Звенигородського районного суду Черкаської області Гончаренко Т.В. розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про визнання права власності на автомобіль та зняття арешту,

встановила :

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про визнання права власності на автомобіль та зняття арешту.

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій зазначив, що у 2008 році він придбав у жителя ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає у с.Вінницькі хутори Вінницького району автомобіль марки БМВ-525, 1992 р.в., державний реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов №WBAHA51050ВА84534, договір купівлі-продажу оформлено не було, а було оформлено доручення, на основі якого було видано на його прізвище тимчасовий реєстраційний талон авто Звенигородським МРЕВ 17.01.2008 р. Потім продовжив довіреність на право користування та розпорядження автомобілем, яка дійсна до 18.03.2020 року. Позивачу стало відомо про те, що на автомобіль накладено арешт Державною виконавчою службою Вінницького районного управління юстиції у Вінницькій області від 27.12.2010 року (вих.№9/4 18148) за борги ОСОБА_2 Так як він, користуючись авто з 2008 року, сплачує всі необхідні податки, обслуговує та ремонтує його, заплатив за нього кошти вважає його своєю власністю. Звернувшись до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом про зняття арешту та визнання права власності на автомобіль, заяву було повернуто, та пояснивши в телефонній розмові про те, що згідно ч.2 ст.30 ЦПК України, позови про зняття арешту пред»являються за місцезнаходженням майна або за місцем реєстрації авто, а також не було додано документів на підтвердження факту накладення арешту на авто, після чого звернувшись до Центрального відділу ДВС м.Вінниця ГТУЮ з проханням зняти арешт з авто або надати копію постанови про арешт автомобіля, йому пояснили, що вказану копію постанови надати неможливо, тому що архівні дані зберігаються не більше 3-х років, управління ДВС, яким було накладено арешт на автомобіль розформовано, державного виконавця, який накладав арешт також немає, рекомендували звернутися до суду про зняття арешту і боргів на сьогоднішній день за ОСОБА_2 немає. Тому просить визнати за ним право власності на зазначений автомобіль та зняти арешт.

Звертаючись з даною заявою, ОСОБА_1 вважає себе повноцінним власником спірного автомобіля.

Дійсно, якщо на майно особи накладено арешт, і воно належить їй на праві власності, то така особа може звернутися з позовом до суду про зняття арешту з майна.

З метою забезпечення правильного й однакового застосування судами законодавства при розгляді позовів про зняття арешту з майна, керуючись пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судам надано роз»яснення: Позов про зняття арешту з майна може бути пред»явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). При цьому, відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження»,особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Така позовна заява підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки тут не оскаржуються дії або бездіяльність державного виконавця, а вирішується питання саме про визнання права власності на даний автомобіль або інше майно.

Позивачем в даному випадку виступає особа, яка є новим власником автомобіля, а відповідачем попередній власник. Так як в процесі розгляду справи буде вирішуватись питання про зняття арешту, то потрібно залучити до справи як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган державної виконавчої служби, котрий виконує рішення суду.

Якщо у суді встановлюється, що особа придбала автомобіль на законних підставах, в неї є документи, котрі підтверджують право власності на транспортний засіб та позивач дійсно є власником даного автомобіля, відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у

здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Саме тому, «подальше стягнення на вказаний транспортний засіб в межах процедури виконавчого провадження про стягнення заборгованості з особи боржника є неможливим, оскільки вказане майно вибуло з його володіння у передбаченому законодавством порядку».

Під час розгляду судами таких справ, судами обов'язково повинно бути перевірено яким чином здійснено відчуження даного автомобіля, чи здійснено реєстрацію транспортного засобу на нового власника в сервісному центрі МВС, відповідно до Порядку здійснення реєстрації та перереєстрації, зняття з обліку автомобілів, затвердженого Постановою КМУ від 07 вересня 1998 року №1388.В тому ж випадку, коли попереднім власником була надана генеральна довіреність на користування автомобілем або договір купівлі продажу не зареєстровано у встановленому чинним законодавством порядку, новому власнику авто обов»язково необхідно встановлювати право власності на даний автомобіль, оскільки передача автомобіля іншій особі на підставі довіреності - це прихований правочин купівлі - продажу, який здійснюється особами шляхом видачі довіреності з метою ухилення від сплати податків, а тому він не є підставою для набуття права власності особою, котра ним користується.

В позовній заяві про зняття арешту з майна, позивачем обов»язково повинно бути вказано: інформацію про спірний предмет і виконавче провадження, через якого необхідна відміна арешту на майно, підтвердження того, що спірні матеріальні блага належать саме йому на праві власності.

Виходячи в вищезазначеного, суд вважає, що не має можливості повноцінно розглядати позовні вимоги позивача про скасування арешту майна без уточнення ним позовних вимог про визнання за ним права власності на спірний автомобіль.

Вивчивши заяву та додані матеріали, встановлено, що зняття арешту з майна здійснюється в позовному провадженні з дотриманням вимог ст.ст.175, 177 ЦПК України.

Позовна заява не відповідає вимогам ст. ст.175 та 177 ЦПК України, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити: повне найменування (для юридичних осіб) або імя (прізвище, імя та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів звязку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Всупереч вказаним вимогам дані відомості в заяві відсутні. ОСОБА_1 в заяві (хоч повинен звертатись до суду з позовною заявою) не зазначає ані відповідача, ані (за наявності) третіх осіб, (на права та обов'язки якого може вплинути рішення по даній справі), їх місцезнаходження або проживання чи перебування, поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв»язку. Тому ОСОБА_1 необхідно визначитись із суб»єктивним складом учасників справи.

Частиною 5,8 ст. 175 ЦПК України, зокрема, визначено, що позовна заява повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

В порушення вищевказаної норми ОСОБА_1 у прохальній частині заяви (позову) не вказано повні дані про арешт, який позивач просить суд скасувати, а саме: коли, ким та на який підставі накладений арешт, який позивач просить суд скасувати, по якому судовому рішенні (справі) та не надано документ на підтвердження факту накладення арешту на транспортний засіб, що унеможливлює встановлення порядку розгляду скасування даного арешту (тобто позивачем обов»язково повинно бути вказано: інформацію про спірний предмет і виконавче провадження, на підставі якого накладено арешт на автомобіль; в заяві не вказано, чи звертався ОСОБА_1 до відповідного відділу Державної виконавчої служби з заявою саме про зняття арешту з його майна, якщо так, позивачу необхідно було надати інформацію щодо наслідків його звернення. Окрім

того, розписка про передачу коштів, яка додана до матеріалів заяви належним чином не завірена.

Також в порушення п.п.7, 9,10 ч.3 ст.175 ЦПК України заява (позовна) не містить - відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у звязку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до ч.1 ст.177 ЦПК України, позивачу необхідно додати до виправленої позовної заяви її копію та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів.

Згідно вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено дві позовні вимоги майнового та немайнового характеру.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.176 ЦПК України ціна позову у позовах про права власності на майно або його витребування вартістю майна.

Підпунктом а пункту 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про практику у справах за позовами про захист права приватної власності» визначено, що під дійсною вартістю майна розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Таким чином, ОСОБА_1 необхідно зазначити ціну позову щодо вимог майнового характеру з урахуванням дійсної вартості майна на день звернення до суду та сплатити відповідно до цієї суми судовий збір.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» за подання вимоги немайнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. А тому позивачу слід сплатити судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. та надати суду квитанцію про проведення оплати, або в позовній заяві необхідно зазначити підстави звільнення від сплати судового збору та надати суду підтвердження.

Окрім того слід зазначити, що відповідно до ч.2 ст.30 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна предявляються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Як вбачається з матеріалів справи, автомобіль марки БМВ-525, 1992 р.в., державний реєстраційний номер НОМЕР_1 перебуває у володінні ОСОБА_1, який проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2. Тому оскільки ОСОБА_1 не надано інших доказів на підтвердження факту, що автомобіль перебуває в м.Звенигородка та Звенигородському районі, Черкаської області, справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно ч. 1,2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог у статтях 175 і 177 ЦПК України, протягом пяти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З урахуванням встановлених недоліків, на підставі ст. 185 ЦПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення заяви без руху із встановленням ОСОБА_1 строку для усунення виявлених недоліків.

Керуючись, ст.ст. 175, 177, 185, 258, 260 ЦПК України , суддя,-

у х в а л и л а:

Заяву ОСОБА_1 про визнання права власності на автомобіль та зняття арешту- залишити без руху.

Повідомити ОСОБА_1 про необхідність усунення недоліків заяви у десятиденний термін з дня отримання копії цієї ухвали.

Роз»яснити, що в разі не усунення недоліків позову в установлений судом строк позовна заява буде вважатись неподаною та повернута йому з усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.В.Гончаренко