Ухвала

Іменем України

08 червня 2018 року

м. Київ

справа № 683/1147/16-ц

провадження № 61-32957ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від

20 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Хмельницької області від 06 березня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_4 до виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області, ОСОБА_5 про припинення дій, які порушують майнові права, визнання рішень незаконними та їх скасування, відновлення правовідносин,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовними вимогами до виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області, ОСОБА_6 про:

? припинення дії виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області та ОСОБА_5, які порушують її сімейні права самостійно володіти та розпоряджатись спільною власністю подружжя;

? визнання незаконними та скасування правових актів індивідуальної дії: рішення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради від

30 серпня 2007 року № 387 пункт 2 «Про впорядкування адресного господарства» та рішення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради від 11 жовтня 2007 року № 476 пункт 3 «Про оформлення права власності»;

? відновлення правовідносин, які існували до порушення її прав на недоторканість сімейного життя до прийняття рішень виконавчим комітетом Старокостянтинівської міської ради від 30 серпня 2007 року № 387 пункт 2 «Про впорядкування адресного господарства» та від 11 жовтня 2007 року

№ 476 пункт 3 «Про оформлення права власності».

Позовна заява мотивована тим, що з 1970 року ОСОБА_4 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 В період шлюбу ОСОБА_4 та

ОСОБА_5 побудували житловий будинок АДРЕСА_1. У 2015 році ОСОБА_4 дізналася про прийняті виконавчим комітетом Старокостянтинівської міської ради наступних рішень. Рішенням № 387 пункт 2 «Про впорядкування адресного господарства» присвоєно частині індивідуального житлового будинку

ОСОБА_5, що складається із коридору 2-1, житлової кімнати 2-2, житлової кімнати 2-3, ванної кімнати 2-4, кухні з топкою 2-5, адресу АДРЕСА_1, замість АДРЕСА_1, а також присвоєно частині індивідуального житлового будинку ОСОБА_5, що складається із коридору та топки 1-1, кухні 1-2, житлової кімнати 1-3, коридору 1-4, житлової кімнати

1-5, ванної кімнати 1-6, туалету 1-7 адресу АДРЕСА_2, замість АДРЕСА_2. Рішенням № 476 пункт 3 від 11 жовтня 2007 року «Про оформлення права власності» ОСОБА_5 надано дозвіл на оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2. Зазначені рішення прийняті без згоди ОСОБА_4 та порушують її сімейні та майнові права, оскільки вона позбавлена права на володіння та розпорядження спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, оскаржені нею рішення підписані не міським головою відповідно до статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а першим заступником міського голови, який не наділений такими повноваженнями.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 20 листопада 2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог

ОСОБА_4 до виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області, ОСОБА_5 про припинення дій, які порушують майнові права, визнання рішень незаконними та їх скасування, відновлення правовідносин.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 оскаржила його в апеляційному порядку.

Постановою апеляційного суду Хмельницької області від 06 березня

2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від

20 листопада 2017 року залишено без змін.

16 квітня 2018 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 20 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Хмельницької області від 06 березня 2018 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не досліджено обставини справи та докази, які наведено заявником у позовній заяві, не встановлено порушення її права власності на спільне майно подружжя прийнятими рішеннями виконавчим комітетом міської ради. Представником відповідача не надано жодних доказів та норм закону, якими виконавчим комітетом міської ради надано повноваження передавати та оформляти права подружжя жінки іншому із подружжя або ж піддавати права жінки дискримінації. Судами не виконано вимог процесуального закону в частині оцінки актів органів місцевого самоврядування вимогам Конституції та законів України. Судами не надано належної оцінки доказів, що документи у формі рішення виконкому видавалися з метою позбавлення прав

ОСОБА_4, порушення її сімейних прав.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до вимог пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Суди обґрунтовано виходили з того, що статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до частин другої-третьої статті 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Будинковолодіння по АДРЕСА_1 було набуто подружжям під час шлюбу, а тому належало їм на праві спільної сумісної власності. Після впорядкування адресного господарства та присвоєння житловому будинку адреси квартира АДРЕСА_1 та квартира АДРЕСА_2 та оформлення права власності на ці квартири на ОСОБА_5, зазначене будинковолодіння, що стало складатись з квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 з господарськими будівлями, не перестало бути спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Саме через те, що квартира АДРЕСА_2 була спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та

ОСОБА_4, при посвідченні договору дарування від 23 жовтня 2008 року, який укладався між ОСОБА_5 та його сином ОСОБА_7, нотаріусом була отримана нотаріально посвідчена згода ОСОБА_4, як співвласника майна, на таке відчуження.

Отже, вчинення одним з подружжя дій, спрямованих на визначення правового режиму речі (майна), набутої (набутого) під час шлюбу, у тому числі оформлення правовстановлюючих документів на річ (майно), внаслідок чого така річ (майно) не перестає бути об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, не є правочином із розпорядженням майном і не порушує право спільної сумісної власності іншого з подружжя, а рішення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради від 30 серпня 2007 року № 387 пункт 2 «Про впорядкування адресного господарства» та від 11 жовтня

2007 року № 476 пункт 3 «Про оформлення права власності» жодним чином не позбавляли ОСОБА_4 права спільної сумісної власності на будинковолодіння.

Щодо доводів ОСОБА_4, про те, що рішення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради від 30 серпня 2007 року № 387 пункт 2 «Про впорядкування адресного господарства» та від 11 жовтня 2007 року

№ 476 пункт 3 «Про оформлення права власності» підписані не уповноваженою на те, особою, то судами правильно зазначено, що статтею 53 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що основною формою роботи виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (в разі її створення) ради є його засідання. Засідання виконавчого комітету скликаються відповідно сільським, селищним, міським головою (головою районної у місті ради), а в разі його відсутності чи неможливості здійснення ним цієї функції - заступником сільського, селищного, міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради. Оскільки міський голова у період з 28 серпня 2007 року по 09 вересня 2007 року перебував у відпустці, а тому на цей період його повноваження виконував перший заступник, який відповідно мав право підпису рішень виконкому у цей період.

Конституційний Суд України у рішенні від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів.

Суди обґрунтовано виходили з того, що оскаржені рішення виконавчого комітету вичерпали свою дію внаслідок їх виконання: присвоєння на підставі рішення від 30 серпня 2007 року № 387 пункт 2 «Про впорядкування адресного господарства» адреси двом частинам будинку по АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 та оформлення права власності за ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 на підставі рішення від 28 лютого

2008 року № 107 пункт 13 «Про оформлення права власності». Вони не призвели до порушення прав ОСОБА_4

Крім того, у зв'язку з укладенням 23 жовтня 2008 року за згодою подружжя договору даруванням квартири АДРЕСА_2 у будинку, відновлення становища, яке існувало до прийняття рішень, неможливе.

Встановлено й це вбачається з матеріалів касаційного провадження, що рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від

20 листопада 2017 року та постанова апеляційного суду Хмельницької області від 06 березня 2018 року прийняті з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 20 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Хмельницької області від 06 березня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_4 до виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області, ОСОБА_5 про припинення дій, які порушують майнові права, визнання рішень незаконними та їх скасування, відновлення правовідносин, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М. Коротун

М. Є. Червинська