АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року м.Кривий Ріг

Справа № 211/752/17-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Чубіна А.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва Алла Михайлівна, державний реєстратор приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва Алла Михайлівна,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 21 лютого 2018 року, яке ухвалене суддею Ніколенко Д.М.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 21 лютого 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі - ТОВ «ФК «Вектор Плюс») та приватного нотаріуса Кобелєвої А.М. про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та визнання права власності.

Позов мотивовано тим, що між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» було укладено кредитний договір № 0308/0308/88-068 від 27 березня 2008 року, відповідно до якого банк надав йому кредит у розмірі 20 000,00 доларів США з терміном повернення до 26 березня 2018 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ним та банком було укладено іпотечний договір від 27 березня 2008 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу Пахомовою Н.І., відповідно до якого ним було передано в іпотеку належне йому на праві власності майно - квартиру АДРЕСА_1. В подальшому він виконував зобов'язання по укладеному кредитному договору та сплачував банку грошові кошти до припинення діяльності останнього. Будь-яких повідомлень про зміну укладеного договору, зміну кредитора, можливих правонаступників, нових реквізитів для перерахування коштів, він не отримував, місце проживання не змінював. Наприкінці 2016 року в телефонному режимі представники ТОВ «ФК «Вектор Плюс» повідомили його, що вони є новими кредиторами по договору №0308/0308/88-068 від 27 березня 2008 року, однак письмових підтверджуючих даних йому не було надано. 14 лютого 2017 року до нього прибув представник ТОВ «ФК «Вектор Плюс», повідомивши, що тепер він, позивач, вже не власник своєї квартири АДРЕСА_1, підтверджуючих документів при цьому не надав. Згідно зробленої ним інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» дійсно значиться як власник вищевказаної квартири ще з 30 листопада 2015 року, підстава виникнення права власності - договір іпотеки від 27.03.2008 р., підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва А.М.

Вважає вказані дії відповідачів, відповідно до яких ТОВ «ФК «Вектор Плюс» набуло право власності на квартиру незаконними, без належних на це підстав та за відсутності відповідних документів, тому просить суд скасувати рішення приватного нотаріуса Кобелєвої А.М. про державну реєстрацію права власності ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на квартиру АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності на вказану квартиру та стягнути солідарно з відповідачів понесені ним витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою суду від 14.08.2017 року, яка постановлена судом без виходу до нарадчої кімнати, до участі у справі залучено в якості співвідповідача державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєву А.М.

Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 21 лютого 2018 року позов задоволено.

Скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М.8 про державну реєстрацію права власності ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1

Визнано за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1

Стягнуто в рівних частках з ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2184 гривні 19 копійок, тобто по 1092 гривні 10 копійок з кожного.

В апеляційній скарзі відповідач ТОВ «ФК «Вектор Плюс» просить рішення суду скасувати та закрити провадження у справі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неврахування того, що дані позовні вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства на підставі ст. 17 КАС України. При цьому, відповідач вважає, що відповідно до ст. 19 ЦПК України в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися вимоги що стосуються реєстрації прав лише у випадку, коли такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, а в даному випадку, похідності вимоги реєстраційного характеру, від вимог щодо нерухомого майна немає.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, як законне та обґрунтоване, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (надалі - ВАТ «Сведбанк») та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 0308/0308/88-068, відповідно до якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 20 000,00 доларів США на строк з 27 березня 2008 року по 26 березня 2018 року (а.с. 10-11).

На забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором, між ВАТ «Сведбанк», як іпотеко держателем, та ОСОБА_1, як іпотекодавцем, було укладено Іпотечний договір № 0308/0308/88-068-Z-1 від 27 березня 2008 року, який посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Пахомовою Н.І. (а.с. 9-10).

Відповідно до пункту 2 цього Договору, на забезпечення виконання основного зобов'язання іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності майно: двокімнатну квартиру, розташовану на другому поверсі чотириповерхового житлового будинку загальною площею 44,01 кв.м., житловою площею 28,5 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Третьою Криворізькою державною нотаріальною конторою 13.07.2005 р. за р. № 1-3210, зареєстрованого в КП Криворізькому бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до п.11 Іпотечного договору від 27 березня 2008 року, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобов'язання повністю або частково, у т.ч. якщо іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобов'язання, а також в інших випадках, передбачених основним зобов'язанням та цим договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов'язання (як основного боргу, так і процентів за ним).

При настанні зазначених в першому абзаці цього пункту договору випадків, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобов'язання та зобов'язань, передбачених цим договором у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимоги іпотекодержателя залишаються без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, власником квартири АДРЕСА_1 є ТОВ «ФК «Вектор плюс» на підставі договору іпотеки від 27.03.2008 року. Підстава внесення запису про право власності: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М., як державного реєстратора (а.с. 12-13).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відбулася з порушенням п.11 Іпотечного договору від 27 березня 2008 року, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про протиправність дій приватного нотаріуса. Крім того, судом враховано й норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року, згідно якого протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною 1 статті 36 Закону України «Про іпотеку» визначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону (ч. 2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку»).

При цьому, можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку визначені частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку».

Як вбачається з п.11 Іпотечного договору № 0308/0308/88-068-Z-1 від 27 березня 2008 року, який посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Пахомовою Н.І., сторони у справі досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

При цьому, відповідно до п.11 цьогго Договору, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобов'язання повністю або частково, у т.ч. якщо іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобов'язання, а також в інших випадках, передбачених основним зобов'язанням та цим договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов'язання (як основного боргу, так і процентів за ним).

При настанні зазначених в першому абзаці цього пункту договору випадків, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобов'язання та зобов'язань, передбачених цим договором у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимоги іпотекодержателя залишаються без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору.

Отже, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку лише через у разі залишення іпотекодавцем без виконання вимоги про усунення порушень кредитного договору протягом строку, що не перевищує тридцяти календарних днів та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази, як повідомлення іпотекодавця ОСОБА_1 про відступлення прав вимоги за Кредитним договором № 0308/0308/88-068 від 27 березня 2008 року та за Іпотечним договором № 0308/0308/88-068-Z-1 від 27 березня 2008 року до нового кредитора - ТОВ «ФК «Вектор Плюс», так і про направлення ТзОВ «ФК «Вектор Плюс» на адресу іпотекодавця ОСОБА_1 письмової вимоги про усунення порушення основного зобов'язання та зобов'язань, передбачених іпотечним договором у порядку п.11 Іпотечного договору № 0308/0308/88-068-Z-1 від 27 березня 2008 року.

В свою чергу, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва А,М., в порушення п.11 Іпотечного договору № 0308/0308/88-068-Z-1 від 27 березня 2008 року та ст. 33, 35, 36, 37 Закону України «Про іпотеку», прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, провівши перереєстрацію права власності спірної квартири за ТОВ «ФК «Вектор Плюс».

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії приватного нотаріуса щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, яке виникає на підставі договору іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, є протиправними.

Також, колегія суддів вважає безпідставними посилання представника ТОВ «ФК «Вектор Плюс» про необхідність розгляду позовних вимог про скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію в порядку адміністративного судочинства, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. Позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб'єкти владних повноважень. Відповідачем в адміністративній справі є суб'єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом (ст. 46 КАС України).

Згідно з пунктом сьомим частини першої статті 4 КАС України суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Спір виник між сторонами з приводу порушення права позивача на квартиру внаслідок дій ТОВ «ФК «Вектор Плюс» і нотаріуса щодо реєстрації такого права на неї за ТОВ «ФК «Вектор Плюс».

Враховуючи те, що спірні правовідносини пов'язані із захистом права приватної власності позивача та з належністю виконання договору іпотеки, колегія суддів вважає, що цей спір не є публічно-правовим і має вирішуватися судом за правилами цивільного судочинства.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №554/14813/15-ц від 11 квітня 2018 року.

З огляду на це, колегія відхиляє, як необґрунтовані, доводи апеляційної скарги ТОВ «ФК «Вектор Плюс» щодо необхідності розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи встановлені обставини у справі та наведені норми матеріального права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс»- залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 21 лютого 2018 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її постановлення, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 вересня 2018 року.

Головуючий:

Судді: