АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року м.Кривий Ріг

Справа № 211/2795/18

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Чубіна А.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_3, на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 30 липня 2018 року, яке ухвалено суддею Сарат Н.О. о 16 годині 39 хвилин у місті Кривому Розі Дніпропетровської області (відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні),-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 01 березня 2017 року. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка мешкає разом з позивачем. Позивач має намір забезпечити навчання дитини в університеті Польщі, для підвищення її рівня світогляду, духовного та морального розвитку та для покращення майбутнього, що є в інтересах та на користь дитини. Позивач та донька неодноразово намагалися зв'язатися з відповідачем та отримати дозвіл без суду, але відповідач ігнорує ці звернення та прохання, позбавляючи дитину можливості навчатися за кордоном. Тому позивач, уточнивши позовні вимоги, просила суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Польщі, з метою навчання, неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, без дозволу (без згоди) її батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, до досягнення нею 18 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 30 липня 2018 року позовні вимоги задоволено.

Надано дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Польщі, з метою навчання, неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, без дозволу (без згоди) її батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, до досягнення нею 18 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири ) гривні 80 коп.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне дослідження всіх доказів та неврахування всіх істотних обставин справи. Вважає, що за вибраною спеціальністю є можливість отримати освіту в Україні на безоплатній основі, проте донькою спроби вступити до ВНЗ України не зроблено. Рішення суду порушує право батька на вільне спілкування з дитиною, оскільки мати дитини робить все можливе, щоб вивезти доньку за кордон без згоди батька. Крім того, додає до апеляційної скарги докази погашення заборгованості по сплаті аліментів.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, позивача ОСОБА_1 та представника третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради - ОСОБА_6, які, кожна окремо, заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 28.01.2005 року по 01.03.2017 року позивач ОСОБА_1 перебувала в шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, шлюб між ними розірвано рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 01.03.2017 року. (а.с. 6).

Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 від 07.08.2001 року (а.с. 7).

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 03.12.2004 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання їх спільної дитини ОСОБА_4 в розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку, щомісячно (а.с. 12-13).

Згідно довідки, виданої Довгинцівським відділом ДВС Криворізького міського управління юстиції, станом на 01.09.2018 року ОСОБА_2 заборгованості по аліментам не має (а.с. 92).

Згідно Довідки про прийняття іноземця для навчання на ім'я ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, остання прийнята на навчання до Академії соціальних наук філії у місті Варшаві в період з 01.10.2018 року до 30.09.2021 року, форма навчання стаціонарна, за напрямком адміністрування (а.с. 45-46).

Спір виник з приводу того, що позивач має намір забезпечити навчання неповнолітньої дитини в університеті Польщі, для підвищення її рівня світогляду, духовного та морального розвитку та для покращення майбутнього , що є в інтересах та на користь дитини, однак відповідач не надає згоду на виїзд дитини за кордон.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що виїзд неповнолітньої дитини за межі України на навчання відповідає її інтересам.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну.

Відповідно до ч. 3 ст. 1 цього Закону, порядок в'їзду до іноземної держави регулюється законодавством іноземної держави.

Згідно Кодексу Спільноти з візових питань (візовий Кодекс), затвердженого Європейським парламентом 16 червня 2009 року, дозвіл батьків або законного опікуна є необхідним при подачі неповнолітнім документів для вирішення консульством питання надання йому візи.

При цьому, якщо особа, що вирушає до Польщі на момент подання документів ще не досягла 18-ти років, то для отримання студентської візит необхідно надати наступні документи: свідоцтво про народження дитини; документ-дозвіл на виїзд, підписаний обома батьками (або офіційними опікунами); оригінали та копії паспортів обох батьків (навіть якщо батьки розлучені + на момент подання документів має бути присутній один з них); чек про оплату візового збору (студенти після 18 років потрапляють до пільгової категорії населення, тому не повинні його сплачувати).

Згідно ч.1 ст. 34 ЦК України повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягнула вісімнадцяти років (повноліття).

В ч.ч. 2, 3 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачено, що оформлення проїзного документа дитини, необхідного для виїзду за кордон України провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, неповнолітня ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, прийнята на навчання до Академії соціальних наук філії у місті Варшаві, у зв'язку з чим, для отримання студентської візи, їй необхідно надати до Консульської установи документ-дозвіл на виїзд, підписаний обома батьками.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в такій категорії справ основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 53 Конституції України кожен має право на освіту.

Право на освіту - це одне з основних соціально-культурних прав людини на здобуття певного обсягу знань, культурних навичок, професійної орієнтації, які необхідні для нормальної життєдіяльності в умовах сучасного суспільства. Освіта є основою інтелектуального, духовного, фізичного і культурного розвитку особистості, її успішної соціалізації. Метою освіти є всебічний розвиток людини, як особистості, її талантів, інтелектуальних, творчих і фізичних здібностей, формування цінностей необхідних для успішної самореалізації.

Отже, до основних батьківських обов'язків входить забезпечення реалізації права дитини на освіту, а відповідач ОСОБА_2, своєю незгодою надати дозвіл доньці на виїзд до Польщі на період навчання, перешкоджає всебічному розвитку доньки ОСОБА_4 та її подальшої успішної реалізації, у зв'язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову та надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України до Польщі, з метою навчання, неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди її батька ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги щодо можливості отримання неповнолітньої дитиною освіту на безоплатній основі в Україні, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки вибір освіти за кордоном пов'язаний з подальшим життям ОСОБА_4, її розвитком та становленням як особистості.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька за рішенням суду порушить рівність його прав щодо виховання дитини та спілкування з нею, оскільки, згідно ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України, тобто ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, як особа, яка досягла шістнадцяти років, має право самостійно вирішувати питання щодо виїзду за межі України, а згода батька, у даному випадку, необхідна виключно для оформлення студентської візи.

Доводи апеляційної скарги щодо неповного з'ясування судом обставин справи зводяться до незгоди з рішенням суду та суб'єктивного тлумачення норм права, однак висновків суду першої інстанції не спростовують.

Виходячи з вищевикладеного апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для його скасування не вбачається.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 30 липня 2018 року- залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 вересня 2018 року.

Головуючий:

Судді: