Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 243/4464/16-ц

провадження № 61-23455св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представники позивача: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

відповідач - ОСОБА_7,

представник відповідача - ОСОБА_8,

третя особа - орган опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області,

представник третьої особи - Шевченко Марк Володимирович,

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_7,

відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_4,

третя особа - приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу Слащев АндрійГеннадійович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 25 січня

2017 року у складі судді Проніна С. Г. та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 25 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Кішкіної І. В., Біляєвої О. М., Папоян В. В.,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7, третя особа - орган опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області, про визначення порядку спілкування з дитиною.

Позовна заява мотивована тим, що з 21 грудня 2007 року по 16 березня 2015 рік перебував у шлюбі з ОСОБА_7 Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом із батьками відповідача за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач створює перешкоди для його зустрічей з дитиною, не допускає позивача до спілкування з донькою. Вважає вказані дії відповідача протиправними та такими, що порушують його права, як батька дитини.

З урахуванням викладеного та уточнень позовних вимог, ОСОБА_4 просив суд встановити наступний порядок спілкування та виховання дитини:

в першу суботу кожного місяця з 11:00 год до 19:00 год за місцем його мешкання без присутності відповідача;

один раз на три місяці з 16:00 год п'ятниці по 15:00 год неділі за місцем його мешкання без присутності відповідача;

щорічно у літні місяці не менше 15 календарних днів для літнього відпочинку та оздоровлення з можливістю виїзду за межи України без присутності відповідача;

щоденно спілкуватися з дочкою по телефону.

У серпні 2016 року ОСОБА_7 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу Слащев А. Г., про стягнення заборгованості з аліментів на утримання дитини за шлюбним договором, про тлумачення умов шлюбного договору.

Позовна заява мотивована тим, що 08 квітня 2013 року між нею та ОСОБА_4 укладено шлюбний договір, який посвідчено приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Слащевим А. Г. за реєстровим № 1664. Відповідно до пункту 3.5 вказаного договору відповідач зобов'язаний сплачувати допомогу на утримання дитини у розмірі 1 200,00 грн, що еквівалентно 150 доларам США, відповідно до курсу Національного Банку України (далі - НБУ). Проте,

ОСОБА_4 свої зобов'язання не виконує, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Станом на 17 серпня 2016 року заборгованість складала 163 324,00 грн, з розрахунку 150 доларів США на 36 місяців за курсом НБУ

25,06 грн за один долар.

З урахуванням викладеного та уточнень позовних вимог,

ОСОБА_4 просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь заборгованість з аліментів з квітня 2013 року по грудень 2016 року у розмірі 159 352,00 грн, що еквівалентно 6 176 доларів США, а також розтлумачити пункт 3.5 шлюбного договору та вважати його таким, що ОСОБА_4 зобов'язаний щомісячно сплачувати ОСОБА_7 аліменти на утримання дитини ОСОБА_13 суму в еквіваленті 150 доларів США.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 25 січня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_7 не чинити перешкод ОСОБА_4 в особливому спілкуванні з неповнолітньою донькою ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1 та участі у її вихованні.

Зобов'язано в інтересах неповнолітньої ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1, надати ОСОБА_4 час для особистого спілкування з донькою і участі у її вихованні без участі матері ОСОБА_7:

один раз на місяць кожну третю суботу та неділю з 11:00 год. до 19:00 год.;

один раз на квартал в кожну другу п'ятницю другого місяця кварталу з 16:00 год. п'ятниці до 15:00 год. другої неділі місяця;

надати можливість ОСОБА_4 в літні місяці один раз на рік оздоровлювати ОСОБА_13 у вигляді спільного відпочинку протягом двох тижнів.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Розтлумачено ОСОБА_7 пункт 3.5 шлюбного договору який був посвідчено 08 квітня 2013 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Слащевим А. Г. за реєстром № 1644 таким чином - ОСОБА_4 зобов'язується сплачувати ОСОБА_7 допомогу по догляду за дитиною ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно в розмірі, еквівалентному 150 доларів США, відповідно до курсу НБУ.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що

ОСОБА_7 фактично перешкоджає ОСОБА_4 в особистому спілкуванні з неповнолітньою дочкою, тому є підстави для зобов'язання відповідача за первісним позовом усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною та надати ОСОБА_4 час для спілкування з дитиною у відповідності до графіку.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 25 квітня 2017 року рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 25 січня 2017 року в частині задоволення позову ОСОБА_7 про тлумачення пункту 3.5 шлюбного договору та відмови у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за аліментами на утримання неповнолітньої дитини скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову

ОСОБА_7

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення зустрічного позову, апеляційний суд виходив з того, що задовольняючи зустрічний позов в частині тлумачення пункту 3.5 шлюбного договору, суд першої інстанції вийшов за межі тлумачення змісту правочину та вирішив питання не про тлумачення умов договору, а про зміну істотних умов, в частині розміру допомоги, строків сплати, зазначивши еквівалент у іноземній валюті. Крім того, дійшов висновку, що позов в частині заборгованості є недоведеним, а тому відсутні підстави для стягнення такої заборгованості.

У травні 2017 року ОСОБА_7 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, щосудами попередніх інстанцій при розгляді справи не надано належної оцінки усім доказам наявним у матеріалах справи та неправильно встановлено фактичні обставини справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

11 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 16 березня 2015 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 розірвано.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_2.

ОСОБА_7 проживає у АДРЕСА_3.

Неповнолітня ОСОБА_13 проживає разом з батьками

ОСОБА_7 у АДРЕСА_1.

Також судами встановлено, що з 2015 року між сторонами тривають конфліктні відносини з приводу виховання та спілкування з дочкою ОСОБА_13,

ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідач перешкоджає позивачу в особистому спілкуванні з дитиною, не надає можливості в спілкуванні та участі у вихованні дочки.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області від 17 червня 2016 року, з метою повноцінного розвитку дитини ОСОБА_13 та підтримки родинних зв'язків з батьком ОСОБА_4 встановлено графік спілкування батька з дочкою один раз на місяць у суботу та неділю з 11:00 год. до 19:00 год. без присутності матері.

Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до статей 15, 16 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Частинами першою-третьою статті 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків , хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 вересня 1989 року, яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Із врахуванням зазначених положень закону, вирішуючи спір в частині визначення порядку спілкування батька з дочкою, суди обґрунтовано виходили із рівності прав і обов'язків обох батьків, враховуючи ставлення батька до виконання своїх батьківських обов'язків, характеризуючи дані його особи, вік дитини, рекомендацію органу опіки і піклування щодо режиму систематичного спілкування батька із дитиною, дійшов обґрунтованого висновку про встановлення вищезазначеного режиму спілкування з дитиною.

У іншій частині рішення судів є законними, обґрунтованими та ґрунтуються на вимогах закону.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 25 січня

2017 року у нескасованій частині та рішення суду Апеляційного суду Донецької області від 25 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П.Курило

М. Є.Червинська