АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1012/18 Справа № 202/2413/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Посунся Н.Є.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Посунся Н. Є.

суддів Лаченкової О.В., Пономарь З.М.

при секретарі Гречишниковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк», приватного нотаріуса ОСОБА_3 про визнання протиправним рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка у позові просить визнати незаконним рішення про державну реєстрацію права власності на належну їй квартиру АДРЕСА_1, припинити право власності ПАТ КБ «Приватбанк» на вказану нерухомість та скасувати запис у Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 17965015 від 08.12.2016 року. Посилається на незаконність способу звернення стягнення на предмет застави шляхом використання позасудового порядку, а саме, шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки приватним нотаріусом на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2017 року відмовлено в задоволенні позову. Суд виходив із правомірності прийнятого приватним нотаріусом рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ПАТ КБ «Приватбанк» як за іпотекодержателем.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що мало місце відчуження без згоди власника нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, в звязку із чим було порушено вимоги ст. 1 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», якою встановлено заборону примусового стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого майна; суд першої інстанції не дав оцінку ч.3 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», всупереч вимогам якої іпотекодержатель не проводив оцінку предмета іпотеки на момент набуття права власності, не звернув увагу на відсутність в матеріалах реєстраційної справи оцінки предмету іпотеки; а наданий Банком Звіт про оцінку спірної квартири, датований 18 січня 2017 року, тобто після дій щодо переоформлення квартири; в матеріалах реєстраційної справи відсутня Заставна, що є порушенням нотаріусом вимог п. 61 Порядку «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Апеляційний суд, вивчивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, вважає оскаржуване рішення незаконним, таким, що повинне бути скасованим з прийняттям нового про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 24 квітня 2008 року ОСОБА_2 уклала з ПАТ КБ «Приватбанк» договір про іпотечний кредит, за яким вона отримала кредитні кошти в сумі 39 371,50 доларів США зі сплатою 1,08% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 24.04.2018 року. Цього ж дня в забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору між сторонами укладений іпотечний договір, за яким в іпотеку банку передано квартиру загальною площею 31,7 кв. м., житловою площею 16,6 кв. м., розташовану у м. Дніпропетровську (Дніпро), АДРЕСА_2.

Встановлено, що за кредитним договором наявна прострочена заборгованість.

В зв*язку з цим ПАТ КБ «Приватбанк» у заяві до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу просив про реєстрацію права власності на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 24.04.2008 року.

Нотаріус прийняла рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру та зробила запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №17965015 про державну реєстрацію права власності за ПАТ КБ «Приватбанк».

Висновки райсуду про те, що нотаріус діяла у відповідності до вимог закону, зроблені без повного врахування дійсних обставин та вимог закону.

Так, іпотечний договір та договір про задоволення вимог іпотекодержателя між сторонами укладений у 2008році. У цей час діяв ЗУ «Про іпотеку» в редакції від 12.05.2006 року, який і регулював іпотечні правовідносини. Його статтями 36, 37 передбачалось, що позасудове врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між сторонами іпотечного договору… у порядку, встановленому статтею 37 Закону, згідно якої договір про задоволення вимог іпотекодержателя (а ним вважається і відповідне застереження в іпотечному договорі), який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, є правовою підставою для реєстрації права власності.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Стаття 37 ЗУ «Про іпотеку» передбачає договірний порядок набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, тобто за згодою (підписом) іпотекодавця.

Водночас право сторін укласти договір про задоволення вимог іпотекодержателя передбачено статтею 36 Закону, якою унормовано питання позасудового врегулювання спору.

Зокрема, сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 37 цього Закону прямо визначено порядок передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки : останній може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання.

Пунктами 3,4 іпотечного договору та пунктом 3 договору про задоволення вимог іпотекодержателя визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Із перелічених способів у договорі не вбачається такий, який би давав право іпотеко- держателю задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом Н А Б У Т Т Я права власності на предмет іпотеки саме у спосіб, який оскаржується.

Тобто, укладаючи у 2008році іпотечний договір, позивачка не узгоджувала з іпотекодержателем умови про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття ним права власності у порядку реєстрації такого права державним реєстратором -нотаріусом, а, значить, таку згоду вона не надавала, а надавала згоду на задоволення забезпеченої іпотекою вимоги у порядку, визначеному статтею 37 Закону, тобто в порядку укладення окремого договору про задоволення таких вимог, який і міг бути єдиною підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем. Наступні зміни, внесені у ст.37 Закону, по-перше, не відносяться до правовідносин, що виникли у 2008році, по-друге, не можуть бути застосовані у даному випадку, оскільки договором визначені конкретні способи переходу права власності до банку, які не містять способу, з яким звернувся до нотаріуса іпотекодержатель, крім того, цей спосіб та внесені у ст. 37 Закону зміни не знаходяться у відповідності до правил ст. 22 ч.3 Конституції України щодо заборони звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при внесенні змін до чинних законів.

Районний суд наведені обставини та вимоги закону у повній мірі не з*ясував та не надав їм оцінку.

З огляду на встановлене та вимоги Закону, враховуючи відсутність укладеного сторонами Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, відчуження майна без відповідного договору, враховуючи що Банк задовольнив забезпечену іпотекою вимогу у порушення вимог закону та умов договорів, - рішення нотаріуса не може вважатись прийнятим правомірно, а тому підлягає визнанню незаконним та скасуванню, як і рішення районного суду. Новим рішенням апеляційного суду позовні вимоги повинні бути задоволені на підставах та вимогах закону, наведених вище.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу та позов ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2017 року скасувати.

Визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень квартири АДРЕСА_3, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3.

Скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №17965015 від 08.12.2016 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про реєстрацію права власності за Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» та припинити право власності Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на квартиру АДРЕСА_3.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 2 688,00 грн..

Постанова чинна з моменту прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.Є. Посунся

Судді: О.В. Лаченкова

ОСОБА_4