Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 761/33322/16-ц

провадження № 61-31535св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду м. Києва в складі колегії суддів: Антоненко Н. О., Семенюк Т. А., Шкоріної О. І. від 30 травня 2017 року та касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва в складі судді Осаулова А. А. від 30 січня 2017 року та рішення Апеляційного суду м. Києва в складі колегії суддів: Антоненко Н. О., Семенюк Т. А., Шкоріної О. І. від 30 травня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, у якому просила зобов'язати відповідача не чинити їй перешкоди у користуванні приміщенням АДРЕСА_1 під № 1-2 пл. 8,2 кв.м - кухнею за її призначенням, а саме винести ліжко із кухні у житлові приміщення відповідача; зобов'язати відповідача не чинити їй перешкоди у користуванні ? частиною будинку і надати їй ключі від вхідних дверей будинку, який об лаштований через приміщення 1-1; зобов'язати відповідача розблокувати вхідні двері до будинку через приміщення 1-8 та визначити співвласниками будинку відокремлені входи до будинку - через приміщення 1-1, відповідачу через приміщення 1-8; зобов'язати відповідача не чинити перешкоди у закритті (замуруванні) дверних отворів між кімнатами 1-3 і 1-5, 1-4 і 1-5; зобов'язати відповідача не чинити їй перешкод в зрізанні аварійного дерева груші, що знаходиться на спільній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 поряд з правою межею садиби будинку 39 по цій же вулиці; заборонити відповідачу чинити перешкоди їй в поселенні орендарів жилих приміщень АДРЕСА_1

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що сторони є співвласниками спірного будинку, порядок користування яким визначений рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 грудня 2007 року. Відповідно до вказаного рішення суду, відповідачу виділено в користування приміщення 1-5 пл. 9, 8 кв.м., 1-6 пл. 7,4 кв.м., 1-7 пл. 6,1 кв.м, 1-8 пл. 2,7 кв.м., з надвірних споруд - сарай під літ. «Б» з льохом та вбиральнею, земельну ділянку площею 197 кв.м, в тому числі частину ділянки спільного користування 103,3 кв.м., а ОСОБА_6 (яка у подальшому їй подарувала ? частину будинку) були виділені приміщення 1-4 пл. 15,7 кв.м., 1-3 пл. 6,6 кв.м., з надвірних споруд - льох, земельну ділянку площею 197 кв.м, в тому числі частину ділянки спільного користування площею 103,3 кв.м. У спільне користування було виділено приміщення 1-2 площею 8,2 кв.м., 1-1 площею 8,2 кв.м та 1-9 площею 3,2 кв.м. разом із тим, відповідач постійно порушує права позивача як співвласника будинку та перешкоджає останньому здійснювати право власності ? частиною будинку та користуватися земельною ділянкою, порушуючи виконання рішення суду.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2017 року позов задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_5 не чинити перешкод у користуванні спільним майном - приміщенням № 1-2 площею 8, 2 кв.м. - кухнею будинку АДРЕСА_1 за призначенням, а саме винести диван (ліжко) з кухні у належні відповідачу приміщення; Зобов'язано ОСОБА_5 не чинити перешкод у користуванні ? належної ОСОБА_4 частиною приміщення будинку АДРЕСА_1 передавши їй ключі від вхідних дверей, що об лаштований через приміщення № 1-1 вказаного будинку; Зобов'язано ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_4 у закритті (замуруванні) дверних отворів між кімнатами 1-3 і 1-5 та між 1-4 та 1-5 в будинку АДРЕСА_1 У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання про судовий збір.

Виходячи з того, що відповідач систематично порушує право власності позивача на частину спірного житлового будинку, періодично проникаючи у виділені їй у користування жилі приміщення та користуючись ними, розмістив на кухні (приміщення 1-2 площею 8,2 кв.м) габаритний диван, чим створив перешкоди у користуванні цим приміщенням, що перебуває у спільному користуванні сторін, за його призначенням, а також, що відповідач не надає позивачу ключі від вхідних дверей, - суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та зобов'язав відповідача не чинити перешкоди позивачу у користуванні спільним майном. Щодо інших позовних вимог, суд першої інстанції відмовив у їх задоволенні з підстав недоведеності.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 30 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2017 року в частині зобов'язання відповідача не чинити перешкоди позивачу у закритті (замуруванні) дверних отворів між кімнатами 1-3 і 1-5 та 1-4 і 1-5 у будинку 3 37 по вул. Краснодарській у м. Києві скасовано і в цій частині ухвалено нове рішення про відмову в позові. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що неприпустимим є захист права одного співвласника у спільній частковій власності шляхом порушення права іншого співвласника, а тому вважав, що рішення місцевого суду в частині зобов'язання ОСОБА_5 не чинити перешкоди ОСОБА_4 у закритті (замуруванні) дверних отворів між кімнатами 1-3 і 1-5 та 1-4 і 1-5 спірного будинку підлягає скасування з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в позові.

У червні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду м. Києва від 30 травня 2017 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови в задоволенні її позову, та в цій частині залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не взяв до уваги судове рішення, яке має преюдиційне значення при розгляді зазначеної справи, а саме, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 грудня 2007 року про встановлення порядку користування між сторонами спірним будинком, де було встановлено, відповідач не має права на користування кімнатами 1-3 і 1-5, відтак вона має право замурувати двірні отвори між проходами зазначених кімнат.

У липні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2017 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 30 травня 2017 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд скасувати зазначені судові рішення в частині задоволення позову та в цій частині ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

Касаційна скарга мотивована тим, що між сторонами по справі не було встановлено порядку користування спірним житловим будинком, а судове рішення щодо визначення порядку користування вказаним будинком було ухвалено стосовно іншого співвласника, яка подарувала свою частину будинку позивачу. Відтак, порядку користування ним між сторонами по справі на даний час не встановлено, а тому він не порушує право власності позивача.

Відзивів на касаційні скарги сторонами до суду не подано.

Касаційні скарги задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суди встановили, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 грудня 2007 року було визначено порядок користування жилим будинком АДРЕСА_1 між його співвласниками, якими на той час були ОСОБА_6 та ОСОБА_5, і ОСОБА_5 виділено у користування приміщення 1-5 площею 9,8 кв.м, 1,6 площею 7,4 кв.м, приміщення 1-7 площею 6,1 кв.м, 1-8 площею 2,7 кв.м, а приміщення 1-2 площею 8,2 кв.м, 1-1 площею 8,2 кв.м та 1-9 площею 3,2 кв.м виділені у спільне користування співвласників будинку; цим же рішенням було вирішено порядок користування надвірними будівлями, воротами, огородженням, інженерними комунікаціями та земельною ділянкою.

На підставі договору дарування частини житлового будинку від 27 червня 2012 року ОСОБА_6 подарувала належну їй на праві власності ? часину будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_4

Звертаючись до суду з указаним позовом ОСОБА_4 указувала на те, що відповідач систематично порушує її право власності на частину спірного житлового будинку.

Відповідно до частини першої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до змісту частини четвертої цієї статті якщо порядок володіння та користування спільним майном відповідно до часток співвласників у праві спільної часткової власності визначений рішенням суду, він є обов'язковим і для особи, яка згодом придбає у праві спільної часткової власності на це майно.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Суди установивши, що відповідач систематично порушує право власності позивача на частину спірного житлового будинку, періодично проникаючи у виділені їй у користуванні жилі приміщення та користуючись ними, розмістив на кухні (приміщення 1-2 площею 8,2 кв.м) габаритний диван, чим створив перешкоди у користуванні цим приміщенням, що перебуває у спільному користуванні сторін, за його призначенням, а також, що відповідач не надає позивачу ключі від вхідних дверей, суди дійшли правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог. У задоволенні решти вимог відмовили за їх недоведеністю.

Також правильними є висновки апеляційного суду в частині скасування рішення місцевого суду про зобов'язання відповідача не чинити перешкоди ОСОБА_4 у закритті (замуруванні) дверних отворів між кімнатами 1-3 і 1-5 та 1-4 і 1-5 спірного будинку з огляду на таке.

Відповідно до плану будинку вхід до приміщення 1-5, що знаходиться в користуванні відповідача, можливий або через приміщення 1-3, або через приміщення 1-4, обидва з яких на праві користування виділені позивачу. У разі замурування обох дверних пройомів доступ до приміщення відповідача 1-5 буде неможливим, що порушить права ОСОБА_5 на здійснення його користування спільною частковою власністю відповідно до встановленого рішенням суду порядку.

З огляду на викладене, правильними є висновки апеляційного суду, що є неприпустимим захист права одного співвласника у спільній частковій власності шляхом порушення права іншого співвласника, а тому вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

Доводи касаційних скарг не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційних скарг висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2017 року в частині, що не скасована апеляційним судом, та рішення Апеляційного суду м. Києва від 30 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

В. М. Коротун

В. П. Курило