Сарненський районний суд
____________________________________________________________________
Справа №572/1832/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

04 вересня 2018 року м.Сарни

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сарни справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Сарненського районного суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики в розмірі 10000, втрати від інфляції за час прострочення в сумі 1364 грн. та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 878,63 грн..

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач в позові зазначає, що в червні 2013 р. до неї з проханням звернувся відповідач позичити їй грошові кошти у розмірі 10000 тис. грн., на що вона погодилася та про що 26.06.2013 р. сторони уклали договір позики, посвідчений в нотаріальній конторі. Згідно даного договору ОСОБА_2 зобов"язалась повернути позивачці вказану суму до 26.06.2015 р. та написала власноручно розписку. 05.08.2015 р. позивачкою було надіслано ОСОБА_2 вимогу-претензію про добровільну сплату заборгованої суми у розмірі 10000 грн. Проте, відповідачка коштів не повернула.

Позивачка в судове засідання не з"явилась, подала до суду заяву в якій просила суд розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги задоволити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, до суду повернувся конверт, надісланий на її адресу із відміткою за закінченням терміну зберігання, в зв"язку з чим вона була повідомлена шляхом за допомогою розміщення відповідного оголошення на веб-сайті судової влади України.

Відповідно до ст.280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити з наступних підстав.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина 1 ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Судом встановлено, що 26 червня 2013 року позивач надала в борг відповідачу 10000 грн. Відповідач зобов'язувалася, що поверне борг до 26 червня 2013 року.

З розписки від 26.06.2013 р., наданої суду позивачем, вбачається, що ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 кошти в сумі 10000 грн., що вказує на укладення між сторонами договору позики. Тобто 26 червня 2013 року між сторонами було укладено договір позики в усній формі, відповідно до якого позивач надав в борг відповідачу 10000 грн.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Крім того, 26.06.2013 р. між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець ОСОБА_1 передала у власність позичальникові ОСОБА_2 10000 грн., а позичальник зобов"язалася повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів в термін до 26.06.2015 р. П. 6 даного Договору передбачено, що у разі, якщо Позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 (три) відсотки річних від простроченої суми.

У правовій позиції, яка викладена в Постанові Верховного Суду України у справі № 6-1967 цс 15 від 11 листопада 2015 року, вказано, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Таким чином, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру чи боргова розписка на підтвердження укладення такого договору є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

В порушення умов Договору позики у встановлений договором строк, відповідач кошти позивачу не повернув.

Відповідно до норм ст. ст.1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Відповідно до ст.1048, ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики.

Відповідно до ст. 207 ч.1 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

У позовній вимозі Позивач, вказує, що стягненню підлягає сума боргу в розмірі 10000, втрати від інфляції за час прострочення в сумі 1364 грн. та три проценти річних від простроченої суми в сумі 878,63 грн., про що в заперечення відзиву відповідачем до суду не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положеннями ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на встановлене, суд вважає, що ОСОБА_2 має виконати вказане зобов'язання та повернути позивачу борг в розмірі 10000, втрати від інфляції за час прострочення в сумі 1364 грн. та три проценти річних від простроченої суми в сумі 878,63 грн.

На підставі ст.ст. 207,509, 526, 530, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2, жительки с. Катеринівка вул. Ткача,41/25, Сарненського району Рівненської області на користь ОСОБА_1, жительки с. Катеринівка вул. Ткача,41/1, Сарненського району Рівненської області борг в розмірі 10000 (десять тисяч) грн., втрати від інфляції за час прострочення в сумі 1364 (одної тисячі триста шістдесят чотири)грн. та три проценти річних від простроченої суми в сумі 878 (вісімсот сімдесят вісім) грн. 63 (шістдесят три) коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Рівненської області через Сарненський районний суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

У випадку неподання заяви про перегляд заочного рішення чи апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після закінчення строку на їх подання.

Суддя О.А. Рижий