Номер провадження 2/754/1400/18
РІШЕННЯ

Іменем України

06 червня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Таран Н.Г.

секретаря судового засідання Двірко Т.В.,

за участю позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Граб Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт», про поновлення на роботі (посаді), визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

21.08.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт», про поновлення на роботі (посаді), визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що, відповідно до наказу Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» від 10.07.2017 року призначений на посаду заступника директора Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт». Наказом № 158-к від 17.07.2017 року позивача було звільнено з 17 липня 2017 року із займаної посади за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України). Вважає, дане звільнення безпідставним та необґрунтованим. Жодних підстав для звільнення немає. 14 липня 2017 року відповідно до КЗпП України, позивачем була подана та зареєстрована заява про звільнення за власним бажанням. На заяві була поставлена резолюція: «До наказу з відпрацюванням 14 днів». Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник мас право розірвати трудовий що укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Таким чином, позивач за два тижні попередив керівництво про звільнення, у свою чергу підприємство попередило позивача про відпрацювання 14-ти днів. 18 липня 2017 року скориставшись своїм правом, позивачем була подана та зареєстрована заява, якою позивач відізвав раніше подану заяву про звільнення за власним бажанням від 14 липня 2017 року. Заяву про відзив ОСОБА_1 подавав заступнику директора ОСОБА_3, ним накладена резолюція та було принципово погоджено, що позивач продовжує працювати. Натомість, коли останній звернувся у відділ кадрів, йому повідомили, що його звільнили 17 липня 2017 року, тобто до закінчення строку відпрацювання. Наказ на звільнення був підписаний іншим заступником директора ОСОБА_4, натомість заступнику директора ОСОБА_3, який розглядав його заяви, про звільнення не було нічого відомо. Крім того, 17 липня 2017 року, позивач був відсутній на роботі через поганий стан здоров'я і був вимушений звернутися до лікарні. Такі дії відповідача грубо порушують права позивача, а звільнення його з займаної сади є необґрунтованим та незаконним, а відтак наказ про звільнення підлягає скасуванню а його має бути поновлено на роботі на посаді заступника директора Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт». Крім того, відповідачем станом на сьогоднішній день не проведено кінцевого розрахунку, не виплачено заробітною плату, а трудову книжку було видано лише 07 серпня 2017 року. На день пред'явлення позову до суду позивач перебував у вимушеному прогулі 23 дні, з липня 2017 року по 16 серпня 2017 року. За цей час відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу. У зв'язку з вищевикладеним позивач поросить поновити його на посаді заступника директора Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт». Стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за час з 10 по 16 липня 2017 року. Стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час в змушеного прогулу.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив про те, що заявлений ОСОБА_1 позов є безпідставним та не підлягає до задоволення з огляду на наступне. Відповідно до наказу від 5 липня 2017 року позивач був прийнятий в ДП «Укрспирт» на посаду заступника директора. В день видачі Наказу працівник був відсутній на роботі та вказаний Наказ було доведено до його відома 07 липня 2017 року. В подальшому працівник був на роботі 5 днів, в останній день 14 липня 2017 року ОСОБА_1 подав заяву про звільнення за власним бажанням. Відповідно до резолюції виконуючого обов'язки директора заступника директора ОСОБА_4 було погоджено звільнення працівника за власним бажанням. 17 липня 2017 року виконуючим обов'язки директора заступником директора ОСОБА_5 було підписано Наказ від 17 линия 2017 року №158-к про звільнення заступника директора ОСОБА_1 із займаної посади за власним бажанням па підставі ст. 38 КЗпП України. 17 липня 2017 року ОСОБА_1 був відсутній на роботі. В день звільнення копію наказу було надіслано працівнику поштою. 18 липня ОСОБА_1 прибув за місцем розташування апарату управління Державного підприємства «Укрспирт», де йому було вручено наказ про звільнення. Засвідчити факт отримання Наказу та ознайомлення із ним працівник відмовився, про що було складено відповідний акт. У цей же день працівник зареєстрував в канцелярії заяву про відкликання попередньої заяви на звільнення, однак вказану заяву забрав для особистого вручення керівництва. 07 серпня 2017 року ОСОБА_1 отримано трудову книжку на підприємстві, про що зроблено відповідний запис в журналі. Починаючи із моменту зарахування до штату підприємства директора ОСОБА_1 до роботи не приступив, 17 липня 2017 року на роботі був відсутній без поважних причин, а відповідно підстави вважати що працівник зважаючи на подану раніше заяву про звільнення продовжив працювати протягом строку попередження відсутні. За таких обставин ДП «Укрспирт» правомірно звільнило працівника за бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, оскільки працівник після прийняття підприємства до роботи не приступив, а після подання заяви на звільнення на з'являвся.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву в якому останній зазначив, що відповідач зазначає, що коли позивача призначили наказом від 05 липня 2017 року, позивач був відсутній на роботі і ознайомлено тільки 07 липня 2017 року - однак позивача призначено з 10 липня 2017 про що, позивачем зазначено в позовній заяві. Запис в трудовій теж підтверджує позицію позивача, а саме призначення з 10 липня 2017 року. Заяву про звільнення позивач написав 14 липня 2017 року і на ній була поставлена резолюція заступника директора ДП «Укрспирт» - ОСОБА_3 «До наказу з відпрацюванням 14 днів». Резолюцій на його заяві про звільнення від заступника директора ОСОБА_4 як про те зазначає відповідач, не проставлялося. Таким чином, позивач попередив про звільнення за 14 днів і йому було надано строк з відпрацюванням цього терміну. Тим більше, була й усна домовленість з заступником директора ОСОБА_3, що позивачу цей час (14 днів) потрібен, щоб знайти нову роботу, а підприємству, щоб підібрати іншу кандидатуру на його місце. Тож, звільнення через три дні, а саме: 17 липня 2017 року є абсолютно необґрунтованим, чим грубо порушено трудові права позивача. Відповідач стверджує що в нього відсутня заява позивача на звільнення та його заява про відклик заяви про звільнення, про що працівниками відповідача складено відповідні акти. 14 липня 2017 року відповідач склав акт про відсутність заяви позивача на звільнення в канцелярії - якщо так, то виникає питання: взагалі на якій підставі видавався наказ 17 липня 2017р про звільнення позивача. Докази відповідача просто абсурдні. 18 липня 2017 року зранку позивач звернувся в канцелярію з заявою в якій просив відкликати заяву про звільнення від 14 липня 2017 року та її зареєстрували, а вже пізніше після обіду, йому повідомили, що його звільнено з 17 липня 2017 року. Тоді ж, позивачу було видано завірені копії: наказу про звільнення від 17 липня 2017 року, заяви про звільнення від 14 липня 2017 року та заяви про відклик заяви про звільнення від 18 липня 2017 року - про відсутність яких виявляється працівниками відповідача складались акти. Відповідач у своїх твердженнях і доданих документах суперечить сам собі, що свідчить про те, що більшість документів доданих до його відзиву були виготовленні після відкриття провадження по справі у суді. Після обіду 18 липня 2017 року позивачу було надано копію наказу про звільнення - натомість відповідач стверджує, що позивач буцім то відмовився ставити підпис - однак позивачу цього ніхто не казав і не просив робити, просто видали копію наказу і все. Наказ про звільнення навіть не містить графи і відведеного місця для ознайомлення з ним. Трудову книжку теж ніхто не збирався видавати, сказали коли буде заповнена - тоді отримаєте. Всі ці обставини, як кожна окрема так і всі разом свідчать, що 18 липня 2017 року отримавши заяву про відклик заяви про звільнення, деякі посадові особи відповідача вирішили звільнити позивача раніше встановленого терміну і з порушенням порядку звільнення, розрахунку і видачі трудової книжки, яка на 18 липня не була навіть заповнена. Відповідач надає суду неправдиву інформацію, у своєму відзиві стверджує, що позивач до роботи не приступив, а 17 липня 2017 року був відсутнім на роботі без поважних причин. Проте, це не відповідає дійсності, до роботи позивач приступив з 10 липня 2017 року, що підтверджується трудовою книжкою та табелем обліку робочого часу наданого відповідачем, натомість 17 липня 2017 року був відсутній через стан здоров'я про що суду і відповідачу надавав відповідну довідку з лікарні від 17 липня 2017 року. Законодавством не допускається звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності. Крім того, відповідач у своєму ж відзиві пише: «в подальшому працівник був на роботі 5 днів». Отже, всі твердження і доводи відповідача побудовані на неправдивій і суперечливій інформації та на хибному застосуванні норм закону. Відповідачем не надано суду відповідних документів яких у позивача не має, а саме: виписки із штатного розкладу підприємства, з зазначенням його посадового окладу, відомості щодо виплати позивачу заробітної плати та проведення остаточного розрахунку. Відповідні записи в його трудовій книжці та дані табелю обліку робочого часу свідчать про те, що позивач працював та має право на відповідну заробітну плату і проведення розрахунку. Жодних листів, повідомлень про нарахування чи виплату заробітної плати від відповідача позивач не отримував. Нормативне обґрунтування позиції позивача по незаконному звільненню викладено в позовній заяві, натомість відповідач не спромігся надати належних та допустимих доказів та викласти нормативно-правове обґрунтування такого звільнення.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та відповідь на відзив. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача Державного підприємства «Укрспирт» Граб Ю.І. в судовому засіданні позовних вимог не визнав, просив відмовити в їх задоволенні з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини.

Згідно записів у трудовій книжці серія НОМЕР_1 від 03.07.2001 року, ОСОБА_1 10.07.2017 року на підставі наказу №155-К від 05.07.2017 року призначений на посаду заступника директора Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт».

14.07.2017 року позивач адресував заступнику директора Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» заяву в якій просив звільнити його за власним бажанням.

Відповідно до Акту №4 від 14.07.2017 року про відсутність заяви на звільнення, складеного працівниками Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» ОСОБА_1 звертався до канцелярії підприємства із заявою про звільнення від 14.07.2017 року, яку було зареєстровано під №5592.

Наказом від 17.07.2017 року за №158-К ОСОБА_1 звільнений з посади заступника директора Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» за власним бажанням, відповідно до ст. 38 КЗпП України, згідно з поданою заявою.

Відповідно до табелю обліку використання робочого часу за липень 2017 року керівництва Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» ОСОБА_1 17.07.2017 року був відсутній на робочому місці.

Згідно довідки від 17.07.2017 року виданої Київською міською клінічною лікарнею №3 ОСОБА_1 17.07.2017 року знаходився на лікуванні в гнійній хірургії Київської міської клінічної лікарні №3, лікарем проведено обстеження ОСОБА_1 та рекомендовано лікування.

Однак, наказом №158-К від 17.07.2017 року ОСОБА_1 звільнений з посади заступника директора ДП «Укрспирт» за власним бажанням, відповідно до ст. 38 КЗпП України, згідно з поданою заявою.

18.07.2017 року ОСОБА_1 повідомив відповідача про відкликання ним заяви від 14.07.2017 року про звільнення за власним бажанням (згідно відмітки на заяві, її 18.07.2017 року отримла секретар канцелярії адмінстрації господарчого управління Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт».

Відповідно до Акту про відмову ставити підпис про ознайомлення з наказом та отримання трудової книжки від 18.07.2017 року складеним працівниками Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» вбачається, що ОСОБА_1 18.07.2017 року у відділі кадрів підприємства отримав копію наказу від 17.07.2017 року про звільнення та сфотографував його, однак поставити свій підпис про ознайомлення та отримання наказу категорично відмовився. Також ОСОБА_1 відмовився отримати власну трудову книжку.

Відповідно до Акту про відсутність заяви від 18.07.2017 року складеним працівниками Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» вбачається, що до канцелярії підприємства звернувся ОСОБА_1 з вимогою зареєструвати його заяву про відкликання попередньої заяви на звільнення. Вказана заява була зареєстрована під №5627 18.07.2017 року.

Відповідно до листів Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» від 17.07.2017 року та 28.07.2017 року адресованих ОСОБА_1 вбачається, що останньому повідомлено про те, що його з 17.07.2017 року звільнено з посади за власним бажанням, у зв'язку з чим йому у відділі кадрів підприємства необхідно особисто отримати трудову книжку.

Згідно бухгалтерської довідки, виданої Державним підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» №5-2/198 від 01.12.2017 року ОСОБА_1 з 10.07.2017 року по 17.07.2017 року на посаді заступника директора Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» у зв'язку із звільненням 17.07.2017 року згідно статті 38 КЗпП України нараховано розрахункові виплати в сумі 5588,10 грн. (заробітна плата за липень 2017 року).

Встановлені судом обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 оскаржує звільнення його посади заступника директора Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» за власним бажанням, оскільки стверджує, що керівництво звільнило його до закінчення відпрацювання 14-ти днів та за наявності його заяви про відкликання попередньої заяви про звільнення, а тому він був звільнений роботодавцем незаконно. Представник відповідача заперечує такі доводи позивача та посилається на те, що ОСОБА_1 був відсутній в день винесення наказу про звільнення, а саме: 17.07.2017 року, у зв'язку з чим копію наказу було відправлено ОСОБА_1 поштою, однак повернуто як надіслане за невірною адресою.

Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

В п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року (з наступними змінами та доповненнями), роз'яснено, що працівник, який попередив власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження відкликати свою заяву і звільнення в цьому випадку не проводиться, якщо на його місце не запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації (ч.4 ст.24 КЗпП). Якщо після закінчення строку попередження трудовий договір не був розірваний і працівник не наполягає на звільненні, дія трудового договору вважається продовженою.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи станом на 17.07.2018 року, а саме у день винесення наказу про звільнення відповідача з займаної посади його на робочому місці не було, що підтверджується табелем робочого часу Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт», довідкою від 17.07.2017 року виданої Київською міською клінічною лікарнею №3.

На наступний день, а саме 18.07.2017 року ним було подано заяву про відкликання попередньої заяви про звільнення за власним бажанням, написану ним 14.07.2017 року, у зв'язку з чим можна вважати що станом на 18.07.2017 року у нього не було волевиявлення на припинення трудових відносин з Державним підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт».

Зокрема, позивач відмовився поставити свій підпис та ознайомитись із наказом Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт», від 17.07.2017 року №158-К про звільнення із займаної посади та відмовився отримати власну трудову книжку.

Таким чином, суд приходить до переконання, що у виниклих між сторонами правовідносинах мало місце порушення відповідачем трудових прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання незаконним та скасування наказу Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» від 17.07.2017 року за №158-К про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» за власним бажанням, відповідно до ст. 38 КЗпП України та понолення позивача на посаді заступника директора Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт».

За правилами ч.2 ст. 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченимипостановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Оскільки звільнення ОСОБА_1 відбулося 17.07.2017 року, то середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися виходячи з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме за травень 2017 року та червень 2017 року.

У судовому засіданні з'ясовано, що середньоденний заробіток ОСОБА_1 становить 1117,62 грн.

Станом на дату розгляду справи позивач перебуває у вимушеному прогулі 223 днів, з 18 серпня 2017 року по 06 червня 2018 року.

Отже, якщо 1117,62 грн. (розмір середньоденної заробітної плати за день відповідно до довідки про доходи) х 223 днів (кількість днів вимушеного прогулу).

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 249229,26 грн. відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України виплата всіх сум, що належить працівнику від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

На день звільнення з роботи 17 липня 2017 року відповідачем не було проведено з позивачем остаточний розрахунок, а саме нараховано, але не виплачено заробітну плату в розмірі 5588,10 грн.

Фактичний розрахунок з працівником не проведено досі, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі за період з 10.07.2017 року по 17.07.2017 року в сумі 5588,10 грн.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки, підприємство, установа, організація згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У відповідності до положень ст.ст.16, 23 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Питання про розподіл судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Виходячи з вказаної норми, суд вважає, що підлягають стягненню з відповідача Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «УКРСПИРТ» на користь держави судовий збір в сумі 3051,10 грн.

Відповідно п.4 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Рішення суду в частині поновлення на роботі слід допустити до негайного виконання.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 206, 258-268, 273, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 38, 40, 116, 117, 235, 247, 237-1 КЗпП України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт», про поновлення на роботі (посаді), визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «УКРСПИРТ» № 158-к від 17.07.2017 року про звільнення ОСОБА_1.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника директора Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «УКРСПИРТ».

Стягнути з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «УКРСПИРТ» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з 10.07.2017 року по 17.07.2017 року в сумі 5588,10 грн..

Стягнути з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «УКРСПИРТ» на користь ОСОБА_1, середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 249229,26 грн..

Стягнути з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «УКРСПИРТ» на користь держави судовий збір в сумі 3051,10 грн.

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць, що складає суму 23470,00 грн.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду м.Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлено 15.06.2018 року.

Суддя: Н.Г. Таран