П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2018 року м. Рівне

справа № 567/217/18

провадження № 22-ц/787/839/2018

Апеляційний суд Рівненської області у складі суддів: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), ОСОБА_1, ОСОБА_2

секретар судового засідання: Москалик Т.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3

відповідач - Державне підприємство «Сетам», Острозький районний відділ ДВС ГТУЮ у Рівненькій області,

треті особи ОСОБА_4, ПАТ АБ «Укргазбанк»

представник позивача ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_6 на ухвалу Острозького районного суду у складі судді Назарука В.А. від 19 березня 2018 року про забезпечення позову

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Сетам», Острозького районного відділу ДВС ГТУЮ у Рівненькій області, треті особи ОСОБА_4, ПАТ АБ «Укргазбанк» про визнання електронних торгів недійсними, визнання недійсним та скасування протоколу електронних торгів

в с т а н о в и в :

21.02.2018року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом у якому просив визнати електронні торги недійсними, визнати недійсним та скасувати протокол електронних торгів.

15.03.2018року представником позивача подана заява про забезпечення позову, в якій вона покликається на те, що реалізовані на торгах обєкти нерухомого майна, на думку позивача, є обєктами спільної сумісної власності подружжя, однак їх реалізація здійснювалась без згоди та відома позивача. Доводить, що на даний час внаслідок незаконної реалізації майна із прилюдних торгів спірне майно може бути відчужене у будь-який час. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення виконання рішення суду в разі задоволення позову, а відтак і до порушення прав позивача, як співвласника нерухомого майна.

Ухвалою Острозького районного суду від 19 березня 2018 року вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони Острозькому районному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області вичиняти будь - які дії щодо реалізації результатів електронних торгів, проведених 1.02.2018р. державним підприємством "СЕТАМ" з продажу нерухомого майна, а саме: будівлі заправки з навісом площею 24,4 кв.м., будівлі складу площею 194,5 кв.м., будівлі мийки площею 16,8 кв.м., будівлі гаражів площею 370,2 кв.м., будівлі гаражів площею 590,4 кв.м., будинку тракторної бригади площею 240,2 кв.м., піднавіса з навісом площею 106,1 кв.м.

Ухвала суду мотивована тим, що оскарження електронних торгів свідчить про існування спору між сторонами та наявності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову, запропоновані заявником заходи забезпечення позову спрямовані на зупинення дій щодо реалізації результатів електронних торгів.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_4 вважає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права. Вказує, що позивач вже двічі у лютому 2018 року звертався із аналогічними заявами до суду, які були ухвалами повернуті заявнику. Подана втретє заява про забезпечення позову не містить пропозиції зустрічного забезпечення, що є порушенням ст.151 ЦПК України щодо змісту та форми заяви.

Вважає, що задовольнивши заяву, суд фактично вирішив спір по суті, без відповідного розгляду та дослідження матеріалів справи.

Стверджує, що чинним рішенням Острозького районного суду від 29.07.2016року, яким стягнуто з ОСОБА_3 солідарно із ОСОБА_4 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість по кредитному договору, позивача фактично було позбавлено власності на майно, яким він нібито має покрити майбутню шкоду завдану забезпеченням позову.

Покликається на відсутність мотивації суду щодо необхідності забезпечення позову у вказаний позивачем спосіб. Просить ухвалу скасувати, а у задоволенні заяви відмовити.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_6 вважає ухвалу суду такою, що порушує його права.

Вказує, що він є переможцем електронних торгів і законним власником придбаного на них майна, однак оскаржувана ухвала перешкоджає йому оформити власність у встановленому порядку.

Зазначає, що позивач є боржником у виконавчому провадженню, а тому він не може посилатись на наявність реалізованого у ньому майна, як на таке, що може покрити майбутні збитки від забезпечення позову.

Доводить, що втручання у його право власності у світлі Конвенції з прав людини та основоположних свобод є допустимим, коли воно ґрунтується на законі, переслідує легітимну мету і забезпечує справедливий баланс між ними та приватними інтересами особи, в права якої здійснюється втручання. Такі критерії відсутні.

Покликається на спричинення йому матеріальних збитків через фактичне позбавлення його права власності та неможливість здійснення господарської діяльності. Просить ухвалу скасувати, а у задоволенні заяви відмовити. Застосувати до позивача та його представника заходи процесуального примусу за явне зловживання своїми процесуальними правами.

У відзивах на апеляційні скарги представник позивача ОСОБА_7 вважає, що ухвала судом першої інстанції постановлена з дотримання норм процесуального права.

Вказує, що наслідком проведених торгів є перехід права власності на майно до нового власника, внаслідок чого позивач не матиме можливості реального відновлення порушеного права у разі задоволення його позову, а невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи повністю унеможливити виконання майбутнього рішення суду. Просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а ухвалу суду-без змін.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Рівненської області та утворено Рівненський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Рівненську область, з місцезнаходженням у місті Рівному.

У відповідності до ч. 6ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Рівненської області.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, а тому апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_6- частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

У поданій 15.03.2018 року заяві, ОСОБА_3 вказував, що він випадково від представника ПАТ АБ «Укргазбанк» дізнався про те, що спірне майно було виставлене на продаж шляхом електронних торгів на сайті «СЕТАМ» в ході виконання виконавчого листа про стягнення боргу з ОСОБА_8 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк». 1 лютого 2017 року на даному аукціоні вже було реалізовано наступне нерухоме майно, без виділення частки позивача у ньому:

- будівля заправки з навісом, загальною площею 24,4 кв.м.;

- будівля складу, загальною площею 194,5 кв. м.;

- будівля мийки, загальною площею 16,8 кв.м.;

- будівля гаражів, загальною площею 370,2 кв.м.;

- будівля гаражів, загальною площею 590,4 кв.м.;

- будинок тракторної бригади, загальною площею 240,2 кв.м.;

- під навіс з навісом, загальною площею 106,1 кв.м.

ОСОБА_3 вважає, що оскільки вказане майно є спільним майном подружжя, то він має аналогічне право на отримання частки коштів від його реалізації. Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може не лише істотно ускладнити, а й повністю унеможливити виконання рішення суду у даній справі, у разі задоволення його позову. Просив на підставі п.4 ч.1 ст.150 ЦПК України вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Острозькому районному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області вчиняти будь-які дії щодо реалізації результатів електронних торгів, проведених 1.02.2018року ДП «Сетам» з продажу зазначеного вище майна.

У відповідності до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України передбачені види забезпечення позову, в т.ч. її п. 4 ч.1 - забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання.

П. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України розяснено, що суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

П. 2 цієї ж Постанови Пленуму Верховного Суду України вказано, що недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Встановлено, що в ході примусового виконання рішення Острозького районного суду від 17 березня 2015 року, яким було задоволено позов ПАТ АБ «Укргазбанк» та стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 1 013 985,03 грн. та судові витрати, державним виконавцем було звернуто стягнення на майно ОСОБА_4, яке було передано в іпотеку.

1 лютого 2018 року в межах виконавчого провадження № 49237775 проведено прилюдні торги, на яких було реалізовано наступне нерухоме майно: будівля заправки з навісом, загальною площею 24,4 кв.м.; будівля складу, загальною площею 194,5 кв. м.; будівля мийки, загальною площею 16,8 кв.м.; будівля гаражів, загальною площею 370,2 кв.м.; будівля гаражів, загальною площею 590,4 кв.м.; будинок тракторної бригади, загальною площею 240,2 кв.м.; піднавіс з навісом, загальною площею 106,1 кв.м. за ціною 1 774109 грн. Покупцем майна та переможцем торгів став ОСОБА_6

Кошти від реалізації майна були перераховані на рахунок Острозького районного відділу державної виконавчої служби.

Апеляційний суд вважає, що постановленою ухвалою від 19.03.2018 року державний виконавець позбавлений можливості закінчити виконання рішення суду, перерахувати банку кошти, отримані від продажу нерухомого майна на прилюдних торгах та передати майно його покупцю - ОСОБА_6

Таким чином, забезпечуючи позов шляхом заборони Острозькому районному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області вчиняти будь-які дії щодо обєктів нерухомого майна, на які було звернуто стягнення на виконання рішення суду та які були відчужені на прилюдних торгах 1 лютого 2018 року в ході виконавчого провадження, суд першої інстанції фактично зупинив виконання судового рішення та проведення виконавцем виконавчих дій по виконанню судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яке набрало законної сили і є для всіх обовязковим та підлягає виконанню, чим допустив порушення норм процесуального права, та обрав спосіб забезпечення позову, який не відповідає і не передбачений вимогами ст. 150 ЦПК України.

Окрім цього, при постановленні ухвали суд керувався п.3 ч.1 ст.150 ЦПК України (встановленням обов'язку вчинити певні дії) хоча позивач просив застосувати вид забезпечення позову шляхом заборони іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору (п.4 ч.1 ст.150 ЦПК). Ухвала не містить мотивів відмови у запропонованому позивачем заході забезпечення позову та необхідності застосування судом іншого заходу, обов"язку вчинити дії, їх перелік.

Також вирішуючи заяву, суд першої інстанції прийняв до уваги інтереси тільки позивача, однак не врахував інтереси й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Усе зазначене суттєво вплинуло на законні права відповідачів та третіх осіб у справі та призвело до неправильного вирішення заяви. Постановлена ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні ОСОБА_3 заяви про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить суд постановити ухвалу про застосування до позивача та його представника заходи процесуального примусу у звязку з недобросовісним виконанням процесуальних обовязків, зловживанню правами.

Клопотання позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обовязків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Згідно вимог ст. 144 ЦПК України одним із видів заходів процесуального примусу є штраф.

За положеннями ч. 1 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в т.ч., у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

Вбачається, що позивачем двічі подавались заяви про забезпечення позову у даній справі, які ухвалами суду першої інстанції з різних причин повернуті заявнику. Зазначене, на думку колегії суддів, виключає наявність підстав вважати, що ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_5 подаючи таку заяву втретє зловживають своїми процесуальними правами, що у свою чергу, унеможливлює застосування судом заходів процесуального примусу у вигляду штрафу.

У п.37 постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розяснено, що якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції передбачену в ч.1 ст.293 ЦПК України, то розподіл сум судового збору, повязаного з розглядом цієї скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст.88 ЦПК України.

За наведеного, апеляційний суд питання щодо розподілу судових витрат, понесених особами при подачі ними апеляційних скарг не вирішує.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Острозького районного суду від 19 березня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення:

Заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову по справі за його позовом до Державного підприємства «Сетам», Острозького районного відділу ДВС ГТУЮ у Рівненькій області, треті особи ОСОБА_4, ПАТ АБ «Укргазбанк» про визнання електронних торгів недійсними, визнання недійсним та скасування протоколу електронних торгів залишити без задоволення.

Постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 18 червня 2018 року.

Судді: Бондаренко Н.В.

ОСОБА_1

ОСОБА_2