____________________________________________________________________________________________________________________ Справа № 520/8001/16-ц
Провадження № 2/520/2299/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2018 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.,

за участю секретаря - Єгорової Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою

Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1»

в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення

ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_2

до ОСОБА_3,

третя особа ОСОБА_4,

про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_5 акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_1» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійсненняліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_2 11 липня 2016 року звернулося до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви поданої 17.03.2017 року, яка була прийнята судом до розгляду, просить суд в рахунок часткового погашення:

- заборгованості ОСОБА_4 перед ОСОБА_5 акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_1» за кредитним договором №298/07ф-5 від 28 серпня 2007 року, відповідно до розрахунку, яка становить 1891832 гривні 75 копійок, з яких: заборгованість за кредитом - 43886,32 доларів США; заборгованість за відсотками - 27947,55 доларів США; разом заборгованість за кредитом та за відсотками становить 71833,87 доларів США, яка згідно курсу НБУ станом на 26.07.2016 року еквівалентна 1780599,65 грн.; комісія за РО 0.00 грн.; штраф згідно п.4.3 кредитного договору за несвоєчасне погашення кредиту - 111233,10 грн.;

- заборгованості ОСОБА_3 перед ОСОБА_5 акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_1» за кредитним договором №299/07ф-5 від 28 серпня 2007 року, відповідно до розрахунку, яка становить 7226634,16 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 136841,57 доларів США; заборгованість за відсотками - 141711,25 доларів США; разом заборгованість за кредитом та за відсотками становить 278552,82 доларів США, яка згідно курсу НБУ станом на 18.05.2016 року, еквівалентна 7039984,08 грн.; комісія за РО - 0,00 грн.; штраф згідно п. 4.3 кредитного договору за несвоєчасне погашення кредиту - 186650,08 грн.,

- звернути стягнення на належне ОСОБА_3 домоволодіння, за адресою місто ОСОБА_6, 1-й провулок Іванова, буд 3, розташоване на земельній ділянці 500 кв.м., кадастровий номер земельної ділянки :50:028:0003, шляхом визнання права власності за ОСОБА_5 акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_1», за вартістю яка буде визначена суб'єктом оціночної діяльності на момент набуття права власності;

- стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» сплачений судовий збір у сумі 1378,00 грн.

Вищезазначена справа перебувала на розгляді під головуванням судді Київського районного суду міста Одеси Чаплицького В.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 21.07.2016 року на підставі вищевказаної позовної заяви було відкрито провадження по справі.

Згідно з розпорядженням Київського районного суду міста ОСОБА_6 за №632 від 05.12.2016 року, відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, з метою недопущення порушення строків розгляду справи, справу було передано до автоматичного розподілу.

Вказана цивільна справа на підставі ст. 11-1 ЦПК України, розподілена судді Київського районного суду м. Одеси Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 06 грудня 2016 року цивільну справу №520/8001/16-ц за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки, прийнято до свого провадження та призначено дату, час і місце проведення попереднього судового засідання.

17 березня 2017 року позивач ОСОБА_5 акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_1» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійсненняліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_2 надавдо Київського районного суду м. Одеси уточнену позовну заяву до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якій позивачем заявлені вищевказані вимоги.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача послався на те, що 28 серпня 2007 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 298/07ф-5 (кредитний договір 1), відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит в іноземній валюті в сумі 150000 доларів США, для споживчих потреб. Кредитні кошти надавалися строком до 25 серпня 2017 року. За користування кредитними коштами встановлювалась плата в розмірі 14 процентів річних, при умові не виконання позичальником п. 2.7.1.2 цього договору плата за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі 28 процентів річних.

Взяті на себе зобов'язання банком було виконано в повному обсязі. Зобов'язання ОСОБА_4 за кредитним договором належним чином виконані не були, що підтверджується рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполь Донецької області по цивільній справі № 263/9826/15-ц про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором у сумі 1569737,71 грн.

Таким чином, як стверджує представник позивача, факт надання кредитних коштів та порушення боржником умов кредитного договору № 298/07ф-5 від 28.08.2007р. щодо своєчасного повернення кредиту та відсотків встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.

Також представник позивача зазначив, що 28 серпня 2007 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 299/07ф-5, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит в іноземній валюті в сумі 150000 доларів США, для споживчих потреб. Кредитні кошти надавалися строком до 25 серпня 2017 року. За користування кредитними коштами встановлювалась плата в розмірі 14 процентів річних, при умові не виконання позичальником п. 2.7.1.2 цього договору плата за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі 28 процентів річних. Додатковою угодою №2 від 10.10.2008 року за користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 16 процентів річних.

Взяті на себе зобов'язання банком було виконано в повному обсязі. Зобов'язання ОСОБА_3 за кредитним договором належним чином виконані не були, що підтверджується рішенням Іллічівського районного суду Одеської області по цивільній справі № 2- 2510/11 про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором у сумі 1267966,47 грн.

Таким чином, як стверджує представник позивача, факт надання кредитних коштів та порушення боржником умов кредитного договору № 299/07ф-5 від 28.08.2007р. щодо своєчасного повернення кредиту та відсотків встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.

Також позивач зазначив, що 30 серпня 2007 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_3 був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за № 4181, за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно, а саме домоволодіння, за адресою місто ОСОБА_6, 1-й провулок Іванова, буд 3, розташоване на земельній ділянці 500 кв.м., кадастровий номер земельної ділянки :50:028:0003, яким забезпечується виконання грошових зобов'язань ОСОБА_4 за кредитним договором №298/07ф-5 від 28 серпня 2007 року (надалі - кредитний договір 1) та виконання грошових зобовязань ОСОБА_3 за кредитним договором №299/07ф-5 від 28 серпня 2007року (далі - кредитний договір 2).

Як стверджує позивач, станом на 26 липня 2016 pоку, загальна сума заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором №298/07ф-5 від 28 серпня 2007 року, відповідно до розрахунку у додатках становить 1891832 гривні 75 копійок, з яких: заборгованість за кредитом 43886 доларів 32 цента США; заборгованість за відсотками 27947 доларів 55 центів США; разом заборгованість за кредитом та за відсотками становить 71833 долара 87 центів США, що згідно з курсом НБУ станом на 26.07.2016 року еквівалентно 1780599 гривень 65 копійок, а також комісія за РО - 0,00 грн., штраф згідно п. 4.3 кредитного договору за несвоєчасне погашення кредиту 111233 гривні 10 копійок.

Станом на 18 травня 2016 pоку, загальна сума заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором №299/07ф-5 від 28 серпня 2007 року, відповідно до розрахунку становить 7226634 гривні 16 копійок, з яких: заборгованість за кредитом 136841 долар 57 центів США; заборгованість за відсотками 141711 доларів 25 центів США; разом заборгованість за кредитом та за відсотками становить 278552 долара 82 цента США, що згідно з курсом НБУ станом на 18.05.2016 року еквівалентно 7039984 гривні 08 копійок, а також комісія за РО - 0,00 грн.; штраф згідно п. 4.3 кредитного договору за несвоєчасне погашення кредиту 186650 гривень 08 копійок.

Представник позивача також посилається на те, що відповідно до ст. 589 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язань, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 статті 590 Цивільного кодексу України зазначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно п. 4.1. іпотечного договору, у випадку невиконання чи неналежного виконання іпотекодавцем зобов'язання в цілому або в частині, а також у інших випадках, передбачених цим договором, кредитним договором або чинним законодавством, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки в порядку, передбаченому цим договором та чинним законодавством.

Пунктом 4.2. іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя; згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до умов розділу 5 іпотечного договору.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Враховуючи те, що відповідач та третя особа порушили умови кредитних договорів, не виконали свої зобов'язання, передбачені даними договорами, існує заборгованість, яка не сплачена в установлений строк, позивач вважає, що отримав право звернення стягнення на предмет іпотеки, у звязку з чим був вимушений звернутись до суду з відповідним позовом.

10 серпня 2017 року судом було ухвалено прийняти вказану уточнену позовну заяву до розгляду для спільного розгляду з первісною позовною заявою та ухвалено закінчити проведення попереднього судового засідання та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У судове засідання 20.06.2018 року представник позивача не зявився, але 23 серпня 2016 року надіслав на адресу суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності та зазначив, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити, у разі неявки відповідача по справі у судове засідання не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідач ОСОБА_3 у судові засідання не з'явився, про дату, час і місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив.

Відповідно до п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Частиною 3 та частиною 4 ст. 130 ЦПК України передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сімї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.

Згідно з відповіддю відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області (а.с.33), ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 25 грудня 2006 року зареєстрований за адресою: Одеська область. АДРЕСА_1, та саме за цією адресою судом надсилалась судова кореспонденція рекомендованим листом з повідомленням на імя ОСОБА_3.

Третя особа ОСОБА_4 у судові засідання не з'явилась, про дату, час і місце слухання справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не сповістила.

Також з метою належного сповіщення відповідача та третьої особи по справі, судом також здійснювався виклик відповідача та третьої особи у спосіб, визначений ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

З опублікуванням оголошення про виклик відповідач та третя особа вважаються повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, тому суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_4 належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду вказаної справи.

Суд також зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа ОСОБА_8 проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Враховуюче вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі та постановлена ухвала про заочний розгляд справи.

Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, 28 серпня 2007 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 298/07ф-5, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит в іноземній валюті в сумі 150000 доларів США, для споживчих потреб. Кредитні кошти надавалися строком до 25 серпня 2017 року. За користування кредитними коштами встановлювалась плата в розмірі 14 процентів річних, при умові не виконання позичальником п. 2.7.1.2 цього договору плата за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі 28 процентів річних.

Відповідно до умов кредитного договору та графіку погашення заборгованості, позичальник зобовязується щомісячно в дату, зазначену у графіку, поповнювати свій поточний рахунок у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням у сумі не менших сум чергового погашення відповідної частини кредиту, процентів, а також плати за обслуговування кредиту.

Згідно п.5.2 кредитного договору у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх боргових та інших зобовязань за кредитним договором, банк має право вимагати від позичальника виконання боргових зобовязань в цілому: погашення кредиту в повному обсязі, сплати процентів за його користування, плати за обслуговування кредиту, сплати відповідних штрафних санкцій.

28 серпня 2007 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_4 була укладена додаткова угода №1 до кредитного договору № 298/07ф-5 від 28.08.2007 року, за умовами якої сторони погодили, що позичальник здійснює повернення кредиту згідно з графіком кредиту, наведеним в додатку №1.

Враховуючи невиконання ОСОБА_4 своїх зобовязань по вищезазначеному кредитному договору, ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» звернулося до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 грудня 2015 року по цивільній справі №263/9826/15-ц, яке набрало законної сили 12 січня 2016 року, позов Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1569737 гривень 71 копійка та стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 23546 гривень 07 копійок.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Також судом встановлено, що 28 серпня 2007 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 299/07ф-5, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит в іноземній валюті в сумі 150000 доларів США, для споживчих потреб. Кредитні кошти надавалися строком до 25 серпня 2017 року. За користування кредитними коштами встановлювалась плата в розмірі 14 процентів річних, при умові не виконання позичальником п. 2.7.1.2 цього договору плата за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі 28 процентів річних.

Відповідно до умов кредитного договору та графіку погашення заборгованості, позичальник зобовязується щомісячно в дату, зазначену у графіку, поповнювати свій поточний рахунок у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням у сумі не менших сум чергового погашення відповідної частини кредиту, процентів, а також плати за обслуговування кредиту.

Згідно п.5.2 кредитного договору у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх боргових та інших зобовязань за кредитним договором, банк має право вимагати від позичальника виконання боргових зобовязань в цілому: погашення кредиту в повному обсязі, сплати процентів за його користування, плати за обслуговування кредиту, сплати відповідних штрафних санкцій.

10 жовтня 2008 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду №2 від 10.10.2008 року до кредитного договору №299/07ф-5 від 28.08.2007 року, за умовами якої сторони погодили, що за користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 16 процентів річних.

Щодо посилань представника позивача, що взяті на себе зобов'язання банком було виконано в повному обсязі. Зобов'язання ОСОБА_3 за кредитним договором належним чином виконані не були, що підтверджується рішенням Іллічівського районного суду Одеської області по цивільній справі № 2- 2510/11 про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором у сумі 1267966,47 грн., суд вважає необґрунтованими, оскільки представником позивача не надано до суду належним чином завіреної копії рішення Іллічівського районного суду Одеської області по цивільній справі № 2-2510/11.

Судом також встановлено, що 30 серпня 2007 року між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_1» був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за №4181.

Відповідно до п.1.1 іпотечного договору, іпотекодавець ОСОБА_9 передає в іпотеку нерухоме майно, зазначене в п.1.4 цього договору. За домовленістю сторін загальна вартість предмету іпотеки становить 2364024 гривні 00 копійок, що за курсом НБУ на дату укладання договору складає 468123 долари США 56 центів, з яких: вартість нерухомого майна, зазначеного в п. 1.4.1 (домоволодіння) становить 1788079 гривень 00 копійок, що за курсом НБУ на дату укладання договору складає 354075 доларів США 05 центів, вартість нерухомого майна, зазначеного в п. 1.4.2 (земельної ділянки) становить 575945,00 гривень, що за курсом НБУ на дату укладання договору складає 114048 доларів США 51 цент.

Пунктом 1.2 договору, іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов'язань ОСОБА_4 за кредитним договором № 298/07ф-5 від 28 серпня 2007 року, (надалі - кредитний договір 1), додатковою угодою №01 до кредитного договору 1, ОСОБА_3 за кредитним договором № 299/07ф-5 від 28 серпня 2007 року (надалі - кредитний договір 2), додатковою угодою № 01 до кредитного договору 2 (разом кредитний договір 1, додатковою угодою №01 до кредитного договору 1, кредитний договір 2, додатковою угодою № 01 до кредитного договору 2, надалі названі «Кредитний договір»).

Пунктами 1.4-1.8 вказаного договору передбачено, що предмет іпотеки:

- вид нерухомого майна - домоволодіння; місцезнаходження: місто ОСОБА_6, 1-ий провулок Іванова, 3, розташованого на земельній ділянці 500 кв.м., що належить іпотекодавцю. Згідно з правовстановлювальним документом, зазначеними в п. 1.5 цього договору опис предмету іпотеки: житловий будинок літера «А», гараж - літера «Б», огорожа № 1-3, мостіння №1, загальною площею 272,5 (двісті сімдесят два цілих і п'ять десятих) кв. м., житловою площею - 114,8 кв. м;

- вид нерухомого майна - земельна ділянка № 3; місцезнаходження (адреса) - місто ОСОБА_6, 1-й провулок Іванова. Згідно з правовстановлювальним документом, зазначеними в п.1.5 цього договору опис предмету іпотеки: земельна ділянка, загальною площею 0,0500 га, цільове призначення (використання) земельної ділянки - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Кадастровий номер: :50:028:0003.

Предмет іпотеки, зазначений в п1.4.1 (домоволодіння) є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 30.08.2007 року, реєстровий №4168, зареєстрованого Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 30.08.2007 року, запис № 41614 книзі 283-136, що підтверджується Витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 30.08.2007 року за № 15754875. Згідно з Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 30.08.2007 року за № 15761729, реєстраційний номер об'єкту нерухомості, який є предметом цього договору за Державним реєстром прав власності на нерухоме майно 19829076.

Предмет іпотеки, зазначений в п.1.4.2 (земельна ділянка) придбаний іпотекодавцем на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 30.08.2007 року, реєстровий№4122, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 30.08.2007 року за №2314498, згідно з Витягом про реєстрацію правочинів №4526856 від 30.08.2007 року, наданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 Право власності іпотекодаця на земельну ділянку, зазначену в п. 1.4.2 виникає після отримання іпотекодавцем Державного акту про право власності на земельну ділянку. Іпотекодавець свідчить, що предмет іпотеки до цього часу не є предметом іпотеки за іншими зобов'язаннями, жодним способом не відчужений, у спорі та під арештом (забороною) не перебуває, щодо нього немає прав третіх осіб (в тому числі прав користування дітьми), немає жодних договірних змін, строків позовної давності щодо правочинів, на підставі яких іпотекодавець отримав право власності на предмет іпотеки. Забороняється розпорядження предметом іпотеки без згоди іпотекодержателя.

Іпотека розповсюджується на всі приналежності предмету іпотеки та на всі невідємні від майна поліпшення, складові частини та внутрішні системи, що існують на момент укладання цього договору та виникнуть з майбутньому. Всі зроблені іпотекодавцем в період дії цього договору всілякого роду поліпшення, реконструкційні роботи, зміни, доробки тощо автоматично стають предметом даного іпотечного договору - предметом іпотеки, - і не потребують внесення змін до цього іпотечногодоговору. Предмет іпотеки залишається у володінні та користуванні іпотекодавця.

Пунктом 1.9 іпотечного договору встановлено, що експертна вартість предмета іпотеки нерухомого майна, зазначеного в п.1.4.1 згідно зі звітом про незалежну оцінку житлового будинку виданого ТОВ «Росла» станом на 21.08.2007 року становить 1788079 гривень 00 копійок, що за курсом НБУ станом на день укладення договору становить 354075 доларів 05 центів США; нерухомого майна, зазначеного в п.1.4.2 згідно з висновком про вартість земельної ділянки, виданим ПП «Дельта-Консалтинг» спільно із ТОВ «Оціночна фірма «Абакус» станом на 14.08.2007 року становить 575945 гривень 00 копійок, що згідно з курсом НБУ станом на дату укладення договору еквівалентно 114048 доларів 51 цент США.

Розділом 4 іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення здійснюється іпотекодержателем у: випадках, зазначених в п.п.2.1.1.-2.1.2, цього іпотечного договору; у разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності або визнання банкрутом іпотекодавця; у разі порушення іпотекодавдем будь-якого зобов'язання за цим договором або порушення іпотекодавцем, будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором.

Звернення стягнення щодо предмета іпотеки здійснюється: на підставі рішення суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя між іпотекодателем та іпотекодержателем, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки; згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до умов розділу 5 цього договору.

У випадках, зазначених в п.п.2.1.1.-2.1.2. цього іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та іпотекодавцю повідомлення, оформлене згідно до ст. 35 Закону України "Про іпотеку".

У разі невиконання іпотекодавцем вимог, зазначених в повідомленні, про яке йдеться в п.4.3., іпотекодержатель здійснює звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення за рішенням суду та виконавчим написом нотаріуса здійснюється відповідно до законодавства України.

Звернення стягнення по застереженню про задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється відповідно до розділу 5 цього іпотечного договору та відповідно до ст.36 Закону України "Про іпотеку".

Пунктом 5.1 іпотечного договору передбачено, що у разі настання обставин, зазначених в п. 4.1 цього іпотечного договору, іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Враховуючи невиконання вищезазначеного рішення суду, невиконання відповідачем ОСОБА_3 умов кредитного договору №299/07ф-5 від 28 серпня 2007 року та ОСОБА_4 умов кредитного договору №298/07ф-5 від 28 серпня 2007 року, у останніх виникла заборгованість за вказаними кредитним договорами, у звязку з чим ОСОБА_5 акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_1» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійсненняліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_2 звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1, ч. 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Так, відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 , ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 524 ЦК України, зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У звязку з невиконанням відповідачем ОСОБА_3 умов кредитного договору №299/07ф-5 від 28 серпня 2007 року та ОСОБА_4 умов кредитного договору №298/07ф-5 від 28 серпня 2007 року, у останніх виникла заборгованість за вказаними кредитним договорами, а саме:

- заборгованість ОСОБА_4 перед ОСОБА_5 акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_1» за кредитним договором №298/07ф-5 від 28 серпня 2007 року, відповідно до наданого до суду розрахунку, станом на 26 липня 2016 року, становить 1891832 гривні 75 копійок, з яких: заборгованість за кредитом 43886 доларів 32 цента США; заборгованість за відсотками 27947 доларів 55 центів США; разом заборгованість за кредитом та за відсотками становить 71833 долара 87 центів США, яка згідно курсу НБУ станом на 26 липня 2016 року еквівалентно 1780599 гривень 65 копійок; а також комісія за РО 0,00 грн.; штраф згідно п.4.3 кредитного договору за несвоєчасне погашення кредиту 111233 гривні 10 копійок;

- заборгованість ОСОБА_3 перед ОСОБА_5 акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_1» за кредитним договором №299/07ф-5 від 28 серпня 2007 року, відповідно до наданого до суду розрахунку, станом на 18 травня 2016 року, становить 7226634 гривні 16 копійок, з яких: заборгованість за кредитом 136841 долар 57 центів США; заборгованість за відсотками 141711 доларів 25 центів США; разом заборгованість за кредитом та за відсотками становить 278552 долара 82 цента США, що згідно курсу НБУ станом на 18.05.2016 року, еквівалентно 7039984 гривні 08 копійок; а також комісія за РО - 0,00 грн.; штраф згідно п. 4.3 кредитного договору за несвоєчасне погашення кредиту 186650 гривень 08 копійок.

Доказів сплати зазначеної суми відповідачем ОСОБА_3 та третьої особою ОСОБА_4, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, суду не надано.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на

предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї

вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору . Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Розділом 4 іпотечного договору від 30 серпня 2007 року передбачено, що звернення стягнення здійснюється іпотекодержателем у: випадках, зазначених в п.п.2.1.1.-2.1.2, цього іпотечного договору; у разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності або визнання банкрутом іпотекодавця; у разі порушення іпотекодавдем будь-якого зобов'язання за цим договором або порушення іпотекодавцем, будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором. Звернення стягнення щодо предмета іпотеки здійснюється: на підставі рішення суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя між іпотекодателем та іпотекодержателем, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки; згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до умов розділу 5 цього договору. У випадках, зазначених в п.п.2.1.1.-2.1.2. цього іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та іпотекодавцю повідомлення, оформлене згідно до ст. 35 Закону України "Про іпотеку". У разі невиконання іпотекодавцем вимог, зазначених в повідомленні, про яке йдеться в п.4.3., іпотекодержатель здійснює звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення за рішенням суду та виконавчим написом нотаріуса здійснюється відповідно до законодавства України.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» регламентовано можливість звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду шляхом реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

При цьому, у п. 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», розяснено, що при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК).

Відповідно до п. 42 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). При цьому суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України "Про іпотеку" (або статті 589 ЦК щодо заставодавця).

Також, згідно з ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Положеннями ч.1 ст.39 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до ч.2 ст.43 Закону України «Про іпотеку», початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.

Виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо та аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», слід дійти висновку, що у розумінні норми статті 39 цього Закону встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 27 травня 2015 року (справа № 6-61цс15), в постанові від 07 жовтня 2015 року (справа № 6-1935цс15), в постанові від 21 жовтня 2015 року (справа № 6-1561цс15) та в постанові від 08 червня 2016 року (справа № 6-1239цс16).

Разом з тим відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.

До аналогічного висновку дійшла ОСОБА_10 Верховного Суду у справі №235/3619/15-ц від 21.03.2018 року.

Дійсна вартість майна визначається відповідно до вимог Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

В якості доказу вартості майна суду можуть бути подані звіт про оцінку саме ринкової вартості майна.

Позивачем не надано до суду документів на підтвердження ринкової вартості предмета іпотеки за договором іпотеки від 30 серпня 2007 року, а саме стосовно домоволодіння, розташованого за адресою місто ОСОБА_6, 1-й провулок Іванова, буд 3, на земельній ділянці 500 кв.м., кадастровий номер земельної ділянки :50:028:0003, у звязку з чим суд позбавлений у відповідності норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» у рішенні суду про звернення стягнення на предмет іпотеки зазначити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, розглядаючи заяву в межах заявлених позовних вимог, відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд не вбачає правових підстав для задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 30 серпня 2007 року, а саме стосовно домоволодіння, розташованого за адресою місто ОСОБА_6, 1-й провулок Іванова, буд 3, на земельній ділянці 500 кв.м., кадастровий номер земельної ділянки :50:028:0003, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ОСОБА_5 акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_1» за кредитним договором №298/07ф-5 від 28 серпня 2007 року, в сумі 1891832 гривні 75 копійок, та в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ОСОБА_5 акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_1» за кредитним договором №299/07ф-5 від 28 серпня 2007 року, в сумі 7226634,16 грн., шляхом визнання права власності за ОСОБА_5 акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_1», за вартістю яка буде визначена суб'єктом оціночної діяльності на момент набуття права власності, оскільки представником позивача не надано доказів вартості вказаного спірного предмету іпотеки, а у відповідності норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» у рішенні суду про звернення стягнення на предмет іпотеки зазначаються у тому числі початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно з ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають то судові витрати позивачеві до відшкодування не підлягають.

При вищевикладених обставинах та керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 5, 10, 12, 13, 76-78, 80-81, 89, 141, 263-265, 273, 280-282, 352, 354ЦПК України, п. 15.5 Перехідних положень Розділу ХІІІ ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_2 (місцезнаходження: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 27-Т) до ОСОБА_3 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2), третя особа ОСОБА_4 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3), про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Калініченко Л. В.