АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«19» червня 2018 року

м. Харків

справа № 615/565/18-ц

провадження № 22ц/790/3712/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Баранкової В.В.,

учасники справи:

позивач - Приватне сільськогосподарське підприємство «Нове життя»,

відповідачі - ОСОБА_1, представник відповідача - ОСОБА_2, Фермерське господарство «Велес-В»

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Нове життя» на ухвалу Валківського районного суду Харківської області від 20 квітня 2018 року в складі судді Логвінова А.О.,

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року Приватне сільськогосподарське підприємство «Нове життя» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, Фермерського господарства «Велес-В» про визнання недійсним договору користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, визнання поновленим договору оренди землі та визнання укладеною додаткової угоди, в якому просив визнати недійсним договір користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) на земельну ділянку площею 6,16 га, кадастровий номер № НОМЕР_1, укладений між Фермерським господарством «Велес-В» та ОСОБА_1, зареєстрований 05 квітня 2018 року за № 25670611 та скасувати його державну реєстрацію; визнати поновленим договір оренди землі на земельну ділянку 6,16 га, кадастровий номер № НОМЕР_1 від 01 січня 2006 року, зареєстрований 25 червня 2008 року за № 04 та визнати укладеною додаткову угоду.

У квітні 2018 року Приватне сільськогосподарське підприємство «Нове життя» звернувся до суду з заявою про забезпечення позову.

Заява мотивована тим, що 01 січня 2006 року між ОСОБА_1 та Приватним сільськогосподарським підприємством «Нове життя» укладено договір оренди земельної ділянки площею 6,16 га, кадастровий номер № НОМЕР_1, який зареєстрований 25 червня 2008 року за № 04, відповідно до умов якого договір укладено строком на п'ять років та договір набуває чинності з дати його реєстрації. Строк дії договору тривав до 11 грудня 2017 року.

Зазначив, що підприємством направлено лист-повідомлення від 01 жовтня 2017 року про поновлення договору оренди з проектом додаткової угоди. Разом з тим, протягом одного місяця після закінчення строку дії договору ні одна із сторін не повідомила про розірвання договору, а орендар продовжує використовувати спірну ділянку.

Вказав, що підприємством понесені затрати на незавершене виробництво, тому саме підприємство має право завершити цикл виробництва.

Вважав, що з метою запобігання порушенню майнових прав і охоронюваних законом інтересів необхідно вжити заходів щодо забезпечення позову.

Просив вжити заходів щодо забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 та Фермерському господарству «Велес-В» вчиняти певні дії, а саме обробляти земельну ділянку, площею 6,16 га, кадастровий номер № НОМЕР_1, здійснювати на ній посів сільськогосподарських культур, вчиняти дії щодо збору врожаю на земельній ділянці площею 6,16 га, кадастровий номер № НОМЕР_1 та заборонити продаж або інше відчуження, передачу в оренду земельної ділянки, площею 6,16 га, кадастровий номер № НОМЕР_1.

Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 20 квітня 2018 року в задоволенні заяви Приватного сільськогосподарського підприємства «Нове життя» про забезпечення позову - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду Приватне сільськогосподарське підприємство «Нове життя» подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати, ухвалити нове рішення по справі, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклав вимоги заяви. При цьому зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що 01 листопада 2017 року підприємству надіслано відповідь про відмову у поновленні договору від 01 січня 2006 року, проте протягом місяця після закінчення строку дії договору ні одна із сторін не повідомила про розірвання договору, а орендар продовжує її використовувати; що укладення договору емфітевзису земельної ділянки між орендодавцем та Фермерським господарством «Велес-В» є грубим порушенням його переважного права як орендаря на поновлення договору оренди; що здійснення відповідачем дії, зокрема, щодо надання спірної земельної ділянки в користування іншим особам робить ускладненим виконання рішення суду у даній справі, оскільки за результатами її розгляду буде надано оцінку праву позивача на використання спірної земельної ділянки, а у разі використання іншою особою цієї ж земельної ділянки буде ускладнено виконання рішення суду, яке може підтвердити право позивача використовувати спірну земельну ділянку на підставі договору оренди землі; що доводи щодо відсутності у позивача права на використання спірної земельної ділянки мають бути оцінені при вирішенні спору по суті, а не при вирішенні питання про необхідність забезпечення позову; що пропозиції щодо зустрічного забезпечення відсутні, оскільки, відповідачі не несли затрати на посів, внаслідок забезпечення їх права порушені не будуть; що договір мав діяти до закінчення ротації основної сівозміни, тому землекористувач має право на вироблену продукцію, не задоволення ж заяви призведе до неможливості відновлення порушеного права позивача як особи, яка понесла затрати на посів.

18 червня 2018 року представник відповідачів надав відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначив, що ухвала суду є законною, а апеляційна скарга - необгрунтованою.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся учасників справи, дослідивши виділені матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Нове життя» необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду - скасувати.

Ухвала суду першої інстанції, з висновком якої погоджується судова колегія, мотивована тим, що заявником не доведено, що невжиття визначених заявником заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких звернувся заявник.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов'язком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Судом встановлено та підтверджується виділеними матеріалами справи, що Приватне сільськогосподарське підприємство «Нове життя» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, Фермерського господарства «Велес-В» про визнання недійсним договору користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, визнання поновленим договору оренди землі та визнання укладеною додаткової угоди, в якому просив визнати недійсним договір користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) на земельну ділянку площею 6,16 га, кадастровий номер № НОМЕР_1, укладений між Фермерським господарством «Велес-В» та ОСОБА_1, зареєстрований 05 квітня 2018 року за № 25670611 та скасувати його державну реєстрацію; визнати поновленим договір оренди землі на земельну ділянку 6,16 га, кадастровий номер № НОМЕР_1 від 01 січня 2006 року, зареєстрований 25 червня 2008 року за № 04 та визнати укладеною додаткову угоду.

Як вбачається з виділених матеріалів справи основним предметом спору та судового розгляду є право користування земельною ділянкою, що є вимогою немайнового характеру.

Проте, вид забезпечення позову, зазначений у заяві, неспівмірний з заявленими вимогами, оскільки заборона вчиняти будь-які дії, а саме обробляти земельну ділянку, здійснювати на ній посів сільськогосподарських культур, вчиняти дії відносно збору врожаю на земельній ділянці та заборони продажу або іншого відчуження, передачі в оренду земельної ділянки, не є передумовою, направленою на можливість виконання рішення суду у випадку задоволення позову про визнання недійсним договору користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, визнання поновленим договору оренди землі та визнання укладеною додаткової угоди.

Крім того, слід зазначити, що вимоги, викладені в заяві, фактично є вимогами позовної заяви, які не можуть бути розглянуті без вирішення справи по суті.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції також правильно зазначив і про недоведеність заявником того, що невжиття заходів може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду.

В суді апеляційної інстанції представник Приватного сільськогосподарського підприємства «Нове життя» також не довів, яким невжиття заходів може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду.

Виходячи з того, що ухвалу суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає за необхідне відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційну скаргу - залишити без задоволення, судове рішення - залишити без змін.

При цьому судова колегія звертає увагу суду на суб'єктний склад учасників справи (Приватне сільськогосподарське підприємство «Нове життя», Фермерське господарство «Велес-В») та недопустимість об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Доводи апеляційної скарги зведені до посилань на ті обставини, які були предметом розгляду в суді першої інстанції і яким суд надав відповідну правову оцінку.

Враховуючи, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат в порядку вимог статті 141 ЦПК України не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Нове життя» - залишити без задоволення.

Ухвалу Валківського районного суду Харківської області від 20 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О.Бровченко

О.М. Хорошевський

Повний текст постанови складено 20 червня 2018 року.