Справа № 204/3207/17
Провадження № 2/204/909/18
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

10 вересня 2018 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Книш А.В.,

при секретарі Подвижній О.О.,

за участі позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Третя дніпровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до відповідача з позовною заявою, в якій просила визнати заповіт, що був виданий від імені ОСОБА_5 на імя ОСОБА_6, посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 04 липня 1995 року за реєстром № 3-1822, недійсним і нечинним. В обґрунтування даного позову позивач зазначила, що 22 листопада 2009 року помер рідний брат її матері ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкав у АДРЕСА_1. 26 листопада 2009 року Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за заявою ОСОБА_6 про прийняття спадщини за заповітом було заведено спадкову справу № 1000/2009 щодо майна ОСОБА_5 На обґрунтування свого звернення ОСОБА_6 надала заповіт, що був посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 04 липня 1995 року за реєстром № 3-1822, який був виданий від імені ОСОБА_5 на імя ОСОБА_6 12 травня 2010 року мати позивача ОСОБА_8, звернувшись до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з відповідною заявою, прийняла спадщину, що залишилася після смерті її брата ОСОБА_5 В той час мати позивача дізналася про наявність спірного заповіту. Будь-хто з інших осіб не звертався до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з приводу прийняття ним спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_5 ОСОБА_6 померла 26 серпня 2015 року, залишивши за життя заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 22 січня 2013 року за реєстром № 4-76, та яким заповідала все своє майно відповідачу. 11 січня 2016 року померла мати позивача ОСОБА_8 у звязку з чим 25 лютого 2016 року за заявою позивача про прийняття спадщини Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №122/2016 за №58630788 у спадковому реєстрі, щодо майна ОСОБА_8 Мати позивача ОСОБА_8 і позивач не відмовлялися від своєї спадщини. Нерухомим майном, яке входить до складу спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_5, є квартира АДРЕСА_2, яка належала ОСОБА_5 на праві приватної власності. Відповідач претендує на отримання майна померлого дядька позивача ОСОБА_5, посилаючись на наявність двох заповітів. Але заповіт, на думку позивача, не може бути визнаним дійсним на день, яким від датований, і не може вважатися дійсним і чинним починаючи з 21 травня 2015 року, оскільки заповіт за реєстром № 3-1822 виданий державною установою державною нотаріальною конторою, посвідчений державним нотаріусом, виконаний на бланку, який містить зображення герба неіснуючої на той час держави СРСР і не містить зображення герба України. Отже, на думку позивача, заповіт, який був виданий від імені ОСОБА_5 на імя ОСОБА_6 і був посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 04 липня 1995 року за реєстром № 3-1822, не відповідає положенням Постанови Верховної Ради України «Про державний герб України» від 19 лютого 1992 року. У зображенні герба на бланку заповіту відтворюється поєднання серпа та молота, що згідно Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» від 09 квітня 2015 року, який набрав чинності 21 травня 2015 року, визнається символікою тоталітарного режиму. Таким чином, використання заповіту, що був посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 04 липня 1995 року за реєстром № 3-1822, заборонено Законом. Заборона використання заповіту унеможливлює отримання спадкоємцями ОСОБА_6 майна ОСОБА_5, як частки спадщини після ОСОБА_6 Цей заповіт не надає права спадкоємцям ОСОБА_6 отримати у спадщину майно, що належало ОСОБА_5 за його життя, оскільки Закон набрав чинності до відкриття спадщини на майно ОСОБА_6 Спірний заповіт не приводить до настання правових наслідків, на які був спрямований, і тим не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для його чинності. Враховуючи викладене, позивач вважає, що єдиним і безспірним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5, була мати позивача ОСОБА_8

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2018 року відкрито провадження у справі за зазначеною позовною заявою за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2018 року залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 серпня 2018 року підготовче засідання у справі закрито та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_10 та відповідач у судове засідання не зявилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у їх відсутність, а також відзив не подавали, у звязку із чим, суд, враховуючи згоду позивача, ухвалив відповідно до ст. 280 ЦПК України проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. .

Представник третьої особи Третьої дніпровської державної нотаріальної контори, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у судове засідання не зявився. До початку судового засідання надав заяву, у якій просив провести розгляд справи без його участі.

Третя особа ОСОБА_3, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до судового засідання не зявився. До початку судового засідання надав заяву, в якій просив розглянути справу без його присутності, та письмові пояснення, відповідно до яких просив позов задовольнити. В своїх письмових пояснення третя особа ОСОБА_11 вказав, що на день посвідчення спірного заповіту вже три з половиною роки була чинною Постанова Верховної Ради України «Про Державний герб України» від 19 лютого 1992 року, якою затверджено тризуб, як малий герб України, і встановлено, що зображення Державного герба поміщується на бланках державних установ. Враховуючи, що спірний заповіт було посвідчено з порушенням даної постанови ту обставину, що з 21 травня 2015 року набрав чинності Закон України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», його слід визнати недійсним та таким, що втратив чинність.

Третя особа ОСОБА_4, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у судове засідання не зявилася. До початку судового засідання надала заяву, в якій просила проводити слухання справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечувала та просила у їх задоволенні відмовити.

Суд, вислухавши позивача, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини.

22 листопада 2009 року помер ОСОБА_5, після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_3 (раніше - вул.Чичеріна) у м. Дніпро (т.2 а.с.1-165).

04 липня 1995 року ОСОБА_5 оформив заповіт, в якому зазначив, що все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, він заповідає ОСОБА_6, який було посвідчено Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою та зареєстровано в реєстрі під № 3-1822 (т.2 а.с.11).

У встановлений законом строк, а саме 26 листопада 2009 року ОСОБА_6 звернулася до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на її ім'я. Так, на підставі вищевказаної заяви ОСОБА_6 державним нотаріусом було зареєстровано спадкову справу за № 1000/2009 (т.2 а.с.2).

Також із заявою про прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_5 та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом зверталася мати позивача ОСОБА_8 (т.2 а.с.4, 171).

26 серпня 2015 року померла ОСОБА_6, спадкоємцями після смерті якої були: відповідач за заповітом, на все належне майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, усі майнові права та обовязки, а також ті майнові права та обовязки, що належатимуть, та третя особа ОСОБА_4 за заповідальним розпорядженням на грошові внески з відповідними процентами, що знаходяться в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (т.1 а.с.171,175,178).

11 січня 2016 року померла ОСОБА_8, після смерті якої із заявою про прийняття спадщини зверталася лише позивач (т.1 а.с.112,113).

Позивач вважає, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 була її мати ОСОБА_8, а тому майно, яке її мати могла б отримати як спадщину від свого брата, стає складовою спадщини, що переходить до спадкоємців ОСОБА_8

Доводи позивача щодо недійсності заповіту, посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 04 липня 1995 року за реєстром №3-1822, зводяться до використання нотаріусом бланку, який містить зображення герба неіснуючої на той час держави СРСР і не містить зображення герба України, а також на бланку вказаного заповіту відтворюється поєднання серпа та молота, що визнається символікою тоталітарного режиму, і використання такої символіки прямо заборонено Законом України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» від 09 квітня 2015 року.

Вирішуючи предявлені позовні вимоги судом враховується наступне.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» №317-VIII від 9 квітня 2015 року, який набрав чинності 21.05.2015 року, пропаганда комуністичного та/або націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів та їхньої символіки визнається наругою над пам'яттю мільйонів жертв комуністичного тоталітарного режиму, націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарного режиму та заборонена законом.

За положеннями ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

В рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки на час посвідчення спірного заповіту від 04 липня 1995 року норми Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» не були чинними. Крім того судом враховується, що обставини викладені у позові щодо відсутності Державного герба України на бланку спірного заповіту не свідчать про відсутність волі заповідача на його написання. Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. N 18/5 (у редакції чинній на час посвідчення спірного заповіту) не передбачено за виконання посвідчення заповіту не на спеціальному бланку такого наслідку як його нечинність.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, судові витрати на підставі вимог ст. 141 ЦПК України розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 264, 280-282 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) до ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3), треті особи: Третя дніпровська державна нотаріальна контора (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Робоча, 22-А), ОСОБА_3 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4), ОСОБА_4 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5) про визнання заповіту недійсним відмовити повністю.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 19 вересня 2018 року.

Головуючий: