АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.,

за участю секретаря судового засідання - Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, спричиненої злочином, -

В С Т А Н О В И Л А:

07 червня 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, спричиненої злочином, в якому просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 200000 грн. (а.с.1-8).

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, спричиненої злочином - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду, спричинену злочином у розмірі 50000 грн. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. (а.с. 79-81).

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2017 року заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, спричиненої злочином - залишено без задоволення (а.с.123).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.63-69).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що висновки суду, де норми законодавства України не містять положень щодо правонаступництва Збройних Сил України по відношенню до ОСОБА_6, а також норм, що свідчать про взяття на себе Урядом України, або іншим державним органом зобов'язань за шкоду, завдану військовослужбовцям під час виконання ними військового обов'язку при проходженні служби в радянській армії є незаконними, посилаючись на норми Закону України «Про правонаступництво України», п.1 ч. 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 21.03.1989 року №10224-ХІ «Про внесення із складу Збройних Сил СРСР прикордонних, внутрішніх і залізничних військ», п. 1, 2 Постанови Верховної Ради України від 24.08.1991 року «Про військові формування на Україні».

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до вироку Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2015 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк шість років із конфіскацією всього належного їй майна, за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк два роки, за ч. 3 ст. 358 КК України (в редакції 2008 року) до покарання у вигляді обмеження волі на строк один рік, звільнена від відбування цього покарання на підставі ст. 49 КК України, у зв'язку із закінченням строків давності. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк шість років із конфіскацією всього належного їй майна.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 року вирок суду від 24 липня 2015 року змінено: в частині засудження ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 190 КК України від призначеного покарання звільнено на підставі ст. 49 КК України у зв'язку із закінченням строків давності, цей же вирок в частині засудження ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 358 КК України скасовано та закрито провадження у цій частині у зв'язку із відсутністю в її діях складу цього злочину. Прийнято рішення вважати засудженою ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк шість років із конфіскацією всього належного їй майна.

Згідно з вироком, визнано винною та засуджено ОСОБА_4 за те, що вона діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом обману та зловживання довірою, з використанням завідомо підробного документу, вчинила замах на придбання права на майно, а саме на заволодіння грошовими коштами на суму 225 000 грн. (що у 873 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян і є особливо великим розміром), на розпорядження яким ОСОБА_4 отримала би право після постановлення рішення Кіровським районним судом м.Дніпропетровська на користь ОСОБА_7 внаслідок укладення угоди з ним про переуступку прав вимоги. Однак ОСОБА_4 не встигла вчинити всі дії, які вважала необхідним для доведення злочину до кінця, з незалежних від неї обставин, оскільки була затримана працівниками міліції за вчинення іншого злочину.

Крім того, ОСОБА_4, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_5 та ОСОБА_8, використовуючи третіх осіб, які не знали про її злочинні плани, заволоділа чужими грошовими коштами на суму 12000 доларів США (за курсом Національного банку України на 14 жовтня 2010 року становила 94800 грн., що у 218 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян), чим заподіяла значної шкоди потерпілим ОСОБА_5 та ОСОБА_8

Як вбачається з копії вироку Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.07.2015 року, позивач почав страждати морально від неправомірних дій відповідача ще з 2008 року, що безпосередньо призвело до погіршення здоров'я позивача та дестабілізації його морального та фізичного стану, в наслідок чого він змушений був звертатись до лікарів та проходити лікування.

Відповідно медичних виписних епікризів, наданих позивачем, в період з 2009 року по 2011 рік, з урахуванням того, що він є інвалідом, на той час 3 групи та учасником ЛНА на ЧАЕС, стан його здоров'я погіршувався та позивач проходив важке лікування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керуючись ст. 1177, 1195, 23, 1167, 1168 ЦК України та п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", виходив із того, що саме в наслідок протиправних дій відповідача позивачеві завдана моральна шкода. Визначаючи розмір моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд першої інстанції прийняв до уваги моральні страждання, які він зазнав та інші негативні наслідки, що підтверджуються матеріалами справи та вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 50000 грн.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна (частина перша та друга статті 23 ЦК України).

Частина перша статті 1167 ЦК України визначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Аналогічні роз'яснення викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», із змінами та доповненнями.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн, врахувавши засади розумності, справедливості та ступінь душевних страждань.

Доводи апеляційної скарги про те, що вироком суду не було встановлено, що ОСОБА_4 спричинила ОСОБА_5 моральної шкоди, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_5 є потерпілим у кримінальній справі, а отже він має право на відшкодування моральної шкоди.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Судові витрати понесені сторонами в зв'язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: