Справа № 381/707/18 Головуючий у І інстанції Ковалевська Л. М.
Провадження № 22-ц/780/3486/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 19.09.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 вересня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, розглянувши в приміщенні Апеляційного суду Київської області у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2018 року у складі судді Ковалевської Л.М. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором зі спадкоємців,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом, обґрунтовуючи його тим, що 25 жовтня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір №002-28059-251012, шляхом відкриття відновлювальної відкличної Кредитної лінії, що передбачена п.1.3 кредитного договору. Відповідно до вказаного пункту договору ОСОБА_7 відкриває держателю кредитну лінію на загальну суму 100000,00 грн. та на день укладення кредитного договору встановлює ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 30000,00 грн.. Банку стало відомо, що 16 грудня 2015 року боржник ОСОБА_6 помер. При зверненні до нотаріуса Фастівської міської державної нотаріальної контори, банк отримав лист від 26 жовтня 2017 року, в якому повідомлялось, що свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 видано ОСОБА_8 та ОСОБА_5, як єдиним спадкоємцям. На день смерті позичальника (на 16 грудня 2015 року) утворилась заборгованість у розмірі 15955,00 грн..

Тому, позивач ПАТ «Дельта Банк» просив суд стягнути зі спадкоємців ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у межах вартості майна, одержаного у спадщину на користь АТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитною лінією на загальну суму 15955,00 грн., яка складається з: прострочене тіло кредиту 12355,00 грн., заборгованість за комісіями 3600,00 грн.. Вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами.

Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2018 року у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ «Дельта Банк» просить рішення суду першої інстанції скасувати, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неповне зясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Вважає, що заявив вимоги до спадкоємців саме на підставі ст.ст.1281, 1282 ЦК України. Вважає, що дізнався про смерть боржника лише 26 жовтня 2017 року, а тому строк для предявлення вимоги до спадкоємців не пропущений. Вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про початок перебігу строку для предявлення вимоги до спадкоємців з 16 грудня 2015 року, тобто з дня смерті боржника.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 відзив на апеляційну скаргу суду апеляційної інстанції не надали.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, і відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивачем не надано суду жодних підтверджуючих доказів факту - коли саме йому стало відомо про смерть боржника, і дату звернення до нотаріальної контори. Позивачем не надано доказів направлення на адресу спадкоємців вимоги, проте, згідно листа Фастівської міської державної нотаріальної контори ГТУЮ у Київській області №1276/02-14, позивач був обізнаний про наявність спадкоємців ще у листопаді 2017 року. Суд першої інстанції вважав, що оскільки боржник помер, і у нього є спадкоємці, які прийняли спадщину, належним способом захисту порушеного права є звернення банка - кредитора спадкодавця до суду з позовом до спадкоємців, які прийняли спадщину, - про накладення стягнення на спадкове майно, й лише за умови, що спадкоємець відмовився від задоволення вимог банку шляхом сплати одноразового платежу, а не з позовом про стягнення заборгованості за кредитом.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязань або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Відповідно до ч.ч.2-4 ст.1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Верховний Суд України дійшов правового висновку, який виклав у Постанові Верховного ОСОБА_1 України від 12 квітня 2017 року за результатами розгляду справи №6-2962цс16, у якій вказав наступне.

Оскільки зі смертю боржника зобовязання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обовязку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми.

Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Разом з тим положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків предявлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє субєктивне право.

Встановлено, що 25 жовтня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір №002-28059-251012 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки.

Відповідно до п.1.2 кредитного Договору банк відкриває картковий рахунок у національній валюті України - гривні.

Відповідно до п.1.3 кредитного Договору банк відкриває Держателю кредитну лінію на загальну суму 100000,00 грн. та на день укладання кредитного Договору встановлює ліміт Кредитної лінії на загальну суму 30000,00 грн..

Відповідно до п. 5.2 Договір набуває чинності з дати його укладання сторонами та діє до повного виконання зобов'язань за цим договором.

На підставі постанови Правління Національного банку України №664 від 02 жовтня 2015 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ ОСОБА_7», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, згідно рішення №181 було розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк» строком з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно, і призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №619 від 20 лютого 2017 року продовжено процедуру ліквідації Банку на два роки по 04 жовтня 2019 року включно та продовжено повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк».

16 грудня 2015 року ОСОБА_6 помер.

Станом на 16 грудня 2015 року (дата смерті позичальника), у боржника утворилась заборгованість за кредитною лінією на загальну суму 15955,00 грн., яка складається з: тіло кредиту 0,00 грн., прострочене тіло кредиту 12355,00 грн., заборгованість за відсотками 0,00 грн., заборгованість за комісіями 3600,00 грн.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що належним способом захисту порушеного права є звернення банка - кредитора спадкодавця до суду з позовом до спадкоємців, які прийняли спадщину, - про накладення стягнення на спадкове майно.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач заявив вимоги до спадкоємців саме на підставі ст.ст.1281, 1282 ЦК України, відхиляються апеляційним судом, оскільки позовною вимогою заявлено стягнути зі спадкоємців ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у межах вартості майна, одержаного у спадщину, на користь АТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитною лінією на загальну суму 15955,00 грн., а не накласти стягнення на спадкове майно, як того вимагає ст.1282 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції вважає, що під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

З урахуванням викладеного колегія судів вважає, що майнове право позивача не було порушено відповідчаем.

З урахуванням наведеного, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст.ст.1281, 1282 ЦК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «19» вересня 2018 року.

Головуючий суддяОСОБА_1
СуддіОСОБА_2
ОСОБА_9