Ухвала

Іменем України

14 червня 2018 року

м. Київ

справа № 1423/19582/2012

провадження № 61-34977ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 січня 2018 року у складі судді Гуденко О. А. та постанову апеляційного суду Миколаївської області від 04 квітня 2018 року у складі суддів: Локтіонової О. В., Колосовського С. Ю., Ямкової О. О., у справі за скаргою ОСОБА_4 на постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області під час виконання виконавчого листа,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із скаргою на постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - Центральний ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області) під час виконання виконавчого листа, у якій просив суд: скасувати постанову головного державного виконавця Центрального ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області Юдіної І. М. від 28 вересня 2017 року про повернення виконавчого документа у виконавчому провадженні №50553047; зобов'язати Центральний ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області відновити виконавче провадження; визнати неправомірною бездіяльність Центрального ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області під час виконання заочного рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 січня 2013 року.

Скарга мотивована тим, що заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 січня 2013 року з кредитної спілки «Флагман» на користь ОСОБА_4 стягнуто вклад у сумі 41 733,09 грн.

ОСОБА_4 протягом чотирьох років тричі звертався до Центрального ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області з заявами про відкриття виконавчого провадження. Кожного разу державним виконавцем зазначеного відділу було винесено постанову про повернення виконавчого документа без здійснення належного виконання виконавчого листа суду. Останню постанову було винесено 28 вересня 2017 року державним виконавцем Центрального ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області Юдіною І. М. у зв'язку з тим, що боржник за адресою, зазначеною у виконавчому листі, відсутній, господарську діяльність не здійснює, а майно, на яке може бути звернуто стягнення, відсутнє.

ОСОБА_4 вважав, що повернення виконавчих листів було здійснено із порушенням Закону України «Про виконавче провадження», тому що державні виконавці не вчиняли дій, спрямованих на виконання рішення суду. Вказане, на думку ОСОБА_4, свідчить про незаконність постанови державного виконавця від 28 вересня 2017 року та бездіяльність Центрального ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області під час виконання зазначеного виконавчого листа, яка призвела до порушення права ОСОБА_4 на справедливий суд, однією із складових якого є виконання судового рішення.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 січня 2018 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Миколаївської області від 04 квітня 2018 року, скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Скасовано постанову головного державного виконавця Центрального ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області про повернення виконавчого документа стягувачу від 28 вересня 2017 року у виконавчому провадженні № 50553047 та зобов'язано відновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1423/19582/2012, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва 11 червня 2013 року.

Рішення судів мотивовані тим, що в матеріалах справи, як і в оскаржуваній постанові головного державного виконавця Центрального ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області від 28 вересня 2017 року, відсутні дані про те, що державним виконавцем виконано усі покладені на нього статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» обов`язки щодо примусового виконання рішення суду та що ним вживалися дієві заходи щодо розшуку майна боржника в порядку, передбаченому статтею 53 Закону України «Про виконавче провадження» щодо виявлення для можливого подальшого звернення стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб. При цьому апеляційним судом вказано, що оскільки державними виконавцями Центрального ВДВС м. Миколаїв вчинялися дії щодо виконання рішення суду про стягнення на користь заявника вкладу, однак, через відсутність у боржника майна та коштів неодноразово припинялися, це не дає підстав стверджувати про бездіяльність Центрального ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області щодо виконання рішення суду.

28 квітня 2018 року ОСОБА_4 через засоби поштового зв'язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 січня 2018 року та постанову апеляційного суду Миколаївської області від 04 квітня 2018 року. Посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і задовольнити скаргу у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд, зробивши висновок про порушення прав стягувача тривалим невиконанням судового рішення, необґрунтовано відмовив у задоволенні вимоги скарги ОСОБА_4 про визнання неправомірною бездіяльність Центрального ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області під час виконання заочного рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 січня 2013 року.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

З урахуванням того, що рішення касаційного суду за наслідками розгляду скарги ОСОБА_4 на бездіяльність Центрального ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, тому на підставі частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 січня 2018 року та постанову апеляційного суду Миколаївської області від 04 квітня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_4 на постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області під час виконання виконавчого листа.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель