ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 року м.Суми

Справа №592/10352/16-ц

Номер провадження 22-ц/788/562/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Біляєвої О. М. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

сторони:

позивачі ОСОБА_1 Янгібаєвна, ОСОБА_2,

відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, Сумська міська рада,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 Янгібаєвни, яка діє в своїх інтересах та в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2,

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 лютого 2018 року, ухваленого у складі судді Фоменко І.М. в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми, повний текст рішення складено 09 лютого 2018 року, -

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 Янгібаєвна звернулась до суду в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2, до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Сумської міської ради, третя особа: друга Сумська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання права власності, визнання права власності в порядку спадкування. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з грудня 2001 року почала підтримувати стосунки з ОСОБА_5, а починаючи з 2002 року вони жили однією сімєю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та спільний побут, тобто між ними склалися стійкі сімейні відносини, що притаманні подружжю. 06 лютого 2003 року у них із ОСОБА_5 народилася спільна донька ОСОБА_2 27 червня 2006 року зареєстровано розірвання шлюбу між ОСОБА_5 з ОСОБА_6, а 15 вересня 2006 року ОСОБА_5 за їх спільні кошти придбав земельну ділянку за адресою: м. Суми, вул. Квітнева, 8, на якій ним побудовано будинок. 14 серпня 2010 року вони з ОСОБА_5 зареєстрували шлюб, який рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 жовтня 2012 року було розірвано. 20 травня 2013 року ОСОБА_5 помер, після його смерті відкрилась спадщина, в тому числі і на домоволодіння та земельну ділянку, що є їх з померлим спільним майном.

Просить ухвалити рішення, яким встановити факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу її з ОСОБА_5 у період з 28 червня 2006 року по 13 серпня 2010 року; визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки за адресою: м. Суми, вул. Квітнева, 8, та на 1/2 частину обєкту будівництва житлового будинку за цією ж адресою; визнати частково недійсними, в частині визначення розміру часток свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 20 грудня 2013 року, видані державним нотаріусом Другої Сумської державної нотаріальної контори, свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 19 вересня 2014 року, виданого державним нотаріусом Другої Сумської державної нотаріальної контори; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, зареєстроване в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 20 грудня 2013 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 19 вересня 2014 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом; встановити факт належності 1/2 частини житлового будинку за адресою: м. Суми, вул. Квітнева, 8, на праві власності за ОСОБА_5 за його життя, який помер 20 травня 2013 року; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/8 частину земельної ділянки за адресою: м. Суми, вул. Квітнева, 8, а також на 1/8 частину житлового будинку, розташованого за даною адресою.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 лютого 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній сказі ОСОБА_1, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Вважає, що суд безпідставно посилався на обставини викладені в судовому рішенні по справі №592/7319/13-ц за її позовом, оскільки позовні вимоги в даних справах не були тотожними, період за який вона просить встановити факт спільного проживання з ОСОБА_5 не охоплює період перебування останнього в зареєстрованому шлюбі. Вказує, що наданий на її запит лист голови ОСББ «Авангард-4» ОСОБА_7 повністю відповідає вимогам чинного законодавства, а тому викладені в даному листі письмові покази є належним доказом. Стверджує, що факт перебування з ОСОБА_5 у фактичних шлюбних відносинах та ведення спільного господарства підтверджується знаходженням в неї оригіналів документів на будівництво спірного житлового будинку, фотокартками сумісного святкування, довідкою із дошкільного навчального закладу щодо участі ОСОБА_5 у вихованні доньки. Вказує, що на рахунках в установах банку в неї знаходились грошові кошти, які були витрачені на будівництво. Окрім того зазначає, що судом у рішенні суду покази свідків відображені однобоко, упереджено та не обєктивно.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просить його залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. При цьому зазначає, що спірний період за який позивач просить встановити факт спільного проживання з померлим ОСОБА_5 вже досліджувався судом при розгляді справи №592/7319/13-ц, рішення суду по даній справі набрало законної сили. Судом, при ухваленні оскаржуваного рішення, належним чином оцінені всі докази, які маються в матеріалах справи та покази свідків. Вказує також, що спірна земельна ділянка була придбана ОСОБА_5 та житловий будинок побудований за кошти виручені від продажу належного йому житлового будинку і кошти зароблені ним в Туреччині.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та її представника адвоката ОСОБА_8, які підтримали апеляційну скаргу, відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_2, які заперечують проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано достатніх та беззаперечних доказів на підтвердження факту їх спільного проживання з ОСОБА_5 в період з 28 червня 2006 року по 13 серпня 2010 року однією сімєю в розумінні ч. 2 ст. 3 СК України, а решта позовних вимог є похідними вимогами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як вони відповідають обставинами справи та вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 14 серпня 2010 року ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, який було розірвано рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 жовтня 2012 року (т. 1, а.с. 12,13). Вони мали спільну доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1, а. с. 11).

В період з 20 січня 1974 року по 27 червня 2006 року ОСОБА_5 перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, під час якого у них народились діти доньки ОСОБА_2 та ОСОБА_9 та син ОСОБА_2

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15 вересня 2006 року, ОСОБА_5 було придбано земельну ділянку, площею 0,1000 га за адресою: м. Суми, вул. Квітнева, під №8, кадастровий номер: :02:003:0137 (т. 1, а. с. 18). 20 лютого 2007 року ОСОБА_5 було видано державний акт на право власності на вказану земельну ділянку серія ЯД №177932 (т. 1, а. с. 20).

ОСОБА_5 на даній земельній ділянці було збудовано житловий будинок, право власності на який за життя ним не зареєстровано.

20 травня 2013 року ОСОБА_5 помер (т. 1, а. с. 15), спадкоємцями за законом після його смерті є діти ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_4 ОСОБА_10.

20 грудня 2013 року державним нотаріусом Другої Сумської державної нотаріальної контори Сумської області видано свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_3 на 1/4 частину, а ОСОБА_4 на 2/4 частини, в тому числі на 1/4 частки від якої відмовилась донька спадкодавця ОСОБА_11, спадщина складається із земельної ділянки, площею 0,1000 га наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: м. Суми вул. Квітнева, 8 (т. 1, а. с. 24-27).

Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_5 на 1/4 частину вказаного спадкового майна, ОСОБА_2 видано 19 вересня 2014 року (т. 1, а. с. 23).

Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обовязків подружжя.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України, слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Для визначення осіб, як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбане спірне майно. Крім того для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року (справа № 6-148цс12).

Враховуючи те, що спір виник з приводу земельної ділянки та житлового будинку, право власності на який на даний час належним чином не зареєстровано, тому підлягає встановлення факт спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_5 однією сімєю без реєстрації шлюбу в період придбання земельної ділянки та будівництва житлового будинку.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, виходячи з наступного.

У відповідності до приписів ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 та ч. 4 ст. 84 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Аналогічний порядок доказування, подання доказів та підстави звільнення від доказування були встановлені також ч. 2 ст. 10, ч. 1 ст. 60 та ч. 3 ст. 61 ЦПК України в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року.

З матеріалів судової справи №592/7319/13 (провадження №2/592/2126/13) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання обєктом права спільної сумісної власності, визнання права власності на вселення вбачається, що ОСОБА_1, крім інших позовних вимог, просила встановити факт спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з померлим ОСОБА_5 з 01 січня 2004 року до дати укладення шлюбу.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 грудня 2013 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено за необґрунтованістю. Ухвалюючи дане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що в період з 01 січня 2004 року і по 27 червня 2006 року ОСОБА_5 перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 На підставі зібраних по справі доказів суд прийшов до висновку, що позивач не проживала разом із ОСОБА_5 з 01 січня 2004 року по день реєстрації шлюбу однією сімєю, а тільки підтримувала з ним відносини і мала з ним спільну дитину.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 06 лютого 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 грудня 2013 року скасовано в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання обєктом права спільної сумісної власності рухомого майна та визнання права власності на рухоме майно та задоволено ці позовні вимоги частково. При цьому колегія суддів погодилась із висновками суду першої інстанції про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання з померлим ОСОБА_5, в звязку з тим, що даний факт позивачем належними та допустимими доказами не підтверджений.

Таким чином, з викладеного вбачається, що в судовому порядку вже досліджувалось питання встановлення факту проживання позивачки з померлим ОСОБА_5 однією сімєю без реєстрації шлюбу, в тому числі і в спірний період з 28 червня 2006 року і по 13 серпня 2010 року. Відмовляючи в задоволенні позову в цій частині інстанційні суди також виходили з того, що позивачем не доведено належними доказами існування між нею та ОСОБА_5 в даний період усталених відносин, які притаманні подружжю, а не лише з факту перебування ОСОБА_5 в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, як помилково вважає позивач.

Згідно паспортних даних померлий ОСОБА_5 з 10 грудня 2004 року був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Суд першої інстанції належним чином оцінив показання свідків, а свідки ОСОБА_12 ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 вже допитувались судом під час розгляду справи №592/7319/13, їх показання в установленому законом порядку завідомо неправдивими не визнавались.

Знаходження на рахунках позивача в банківських установах грошових коштів не свідчить, що вони були використані нею для придбання спірної земельної ділянки та будівництва житлового будинку. Не є доказом її участі в здійсненні будівельних робіт і наявність у позивача оригіналів документів на будівництво нерухомого майно.

Сам по собі факт виконання ОСОБА_5 своїх батьківських обовязків по відношенню до своєї доньки ОСОБА_5, також не підтверджує проживання позивачки з ним однією сімєю без реєстрації шлюбу в спірний період.

Таким чином суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 не доведено належними доказами ведення спільного господарства з ОСОБА_5 на час придбання спірної земельної ділянки та здійснення будівництва будинку, наявності у них спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення суду. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 17 квітня 2018 року ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору до ухвалення апеляційним судом рішення у справі.

Враховуючи те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з неї на користь держави необхідно стягнути 5 374 грн. 20 коп. судового збору за апеляційний перегляд рішення суду.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 Янгібаєвни, яка діє в своїх інтересах та в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 лютого 2018 року в даній справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 Янгібаєвни на користь держави судовий збір в сумі 5 374 гривень 20 копійок. за апеляційний перегляд рішення суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 червня 2018 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді: О.М. Біляєва

ОСОБА_16