Справа № 237/5380/16-ц
Провадження № 2/237/19/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.18 року м. Курахове

Марїнський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Ліпчанського С. М.

при секретарі: Бахтіяровій Н. В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

за участю відповідача ОСОБА_2

за участю третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу квартири частково недійсним, визнання права власності на частку квартири та стягнення компенсації,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до Мар'їнського районного суду Донецької області із позовною заявою до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу квартири частково недійсним, визнання права власності на частку квартири та стягнення компенсації.

Позивач стверджує, що 01 грудня 2006 року він уклав шлюб з ОСОБА_5 (надалі- Відповідач), який вони зареєстрували у виконкомі Курахівської міської ради Марїнського району Донецької області, актовий запис № 127. Позивач зазначає, що за час шлюбу з відповідачем вони спыльно придбали чотирикімнатну квартиру № 22 в будинку № 2 «а» по проспекту Запорізькому в місті Курахове Марїнського району Донецької області, загальною площею 78,0 кв.м, у тому числі житловою площею 49,3 кв.м., документи на яку вони вирішили оформити на відповідача, так як сторони жили однією сім'єю, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. 23 жовтня 2015 року рішенням Марїнського районного суду шлюб сторін був розірваний, однак іншого житла окрім спільної квартири у позивача немає.

Позивач зазначає, що відповідач запропонувала йому зняти свою реєстрацію місця проживання в квартирі, аби сплачувати меншу суму коштів за спожиті комунальні послуги, а якщо він буду не згоден, то відповідач завадить йому бачитись з їх спільним сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. У звязку з чим, позивач зняв свою реєстрацію місця проживання. Але в кінці серпня 2016 року він випадково дізнався, що відповідач без його згоди здійснила продаж квартири, після чого вийшла заміж, змінила прізвище та виїхала жити до Тернопільської області. Оскільки придбання квартири здійснювалося в шлюбі за спільні кошти сторін, то він має право на половину цього майна, отже просить суд визнати частково недійсним договір купівлі-продажу чотирикімнатної квартири № 22 в будинку № 2 «а» по проспекту Запорізькому в місті Курахове Марїнського району Донецької області, загальною площею 78,0 кв.м, у тому числі житловою площею 49,3 кв.м. від 30 липня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_7 в частині субєктного складу щодо сторони продавця по договору та визнати стороною по даному договору на боці продавця його - ОСОБА_4 та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 1/2 компенсації вартості проданої квартири, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати.

20.02.2018 року через канцелярію суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, відповідно до якого відповідач зазначила, що на момент продажу квартири вона мала нотаріальну згоду свого чоловіка на продаж квартири, як вбачається з матеріалів справи, отже договір купівлі-продажу квартири від 30.07.2016 року є дійсним (а.с.17). Крім того, зазначає, що кошти, за які була придбана квартира у шлюбі з позивачем належали особисто відповідачу, так як нею було продано її особисту квартиру.

У судове засідання, яке було призначено на 04.06.2018 року зявилися представник позивача ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі з підстав, які викладені у позовній заяві.

Відповідач та третя особа просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі у звязку із необґрунтованістю вимог.

Від третьої особи приватного нотаріуса ОСОБА_7 12.01.2018 року надійшла заява про розгляд справи без його участі (а.с.15).

Дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

23.10.2015 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було розірвано рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області (а.с.6).

Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири № 22, яка розташована у м.Курахове, Марїнського району Донецької області, проспект Маяковського, будинок № 2А від 24.01.2012 року, який посвідчений приватним нотаріусом Марїнського районного нотаріального округу Донецької області ОСОБА_7, зареєстрований у реєстрі за № 58, продавець ОСОБА_8, ОСОБА_9, яка діє за себе та від імені ОСОБА_10 та покупець ОСОБА_5, яка діє за згодою свого чоловіка ОСОБА_4, з другої сторони уклали договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири, вартість якої склала 189545,00 гривень (а.с.21).

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що квартира була придбана подружжям за час перебування у шлюбі.

У матеріалах справи міститься нотаріально посвідчена заява позивача ОСОБА_4 від 08.09.2015 року, в якій він надає згоду своїй дружині ОСОБА_5 на обмін на будь-яке майно або продаж та нотаріального оформлення та підписання договорів відносно квартири № 22, яка розташована у м.Курхове, Марїнського району Донецької області, проспект Маяковського, будинок № 2А на свій розсуд (а.с.16).

Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири № 22, яка розташована у м.Курахове, Марїнського району Донецької області, проспект Маяковського, будинок № 2А від 30.07.2016 року, який посвідчений приватним нотаріусом Марїнського районного нотаріального округу Донецької області ОСОБА_7, зареєстрований у реєстрі за № 1830, продавець ОСОБА_2 (до шлюбу ОСОБА_5) ОСОБА_11, яка діє за згодою свого колишнього чоловіка ОСОБА_4 з однієї сторони та покупець ОСОБА_3, який діє за згодою своєю дружини ОСОБА_12 з другої сторони уклали договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири, вартість якої склала 147110,00 гривень (а.с.19).

Щодо позовної вимоги про визнання договору купівлі-продажу квартири частково недійсним, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, одним із правових наслідків договору купівлі-продажу є перехід майна та права власності на це майно до покупця.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом статті 60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне.

За статтею 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Протягом судового розгляду справи стороною позивача не було надано будь-яких правових доказів та взагалі не зазначено жодних підстав для визнання договорукупівлі-продажу квартири від 30.07.2016 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 недійсним, а тому позовні вимоги ОСОБА_4 в цій частині є безпідставними та необґрунтованими і задоволенню не підлягають, адже на момент продажу продавець мала нотаріально засвідчену згоду позивача на продаж спірної квартири.

Щодо позовної вимоги про визнання права власності на частку квартири та стягнення компенсації, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 cт. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до cт. 61 Сімейного кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Відповідно до cт. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до cт. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до cт. 71 Сімейного кодексу України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири № 22, яка розташована у м.Курхове, Марїнського району Донецької області, проспект Маяковського, будинок № 2А від 30.07.2016 року, який посвідчений приватним нотаріусом Марїнського районного нотаріального округу Донецької області ОСОБА_7, вартість квартири склала 147110,00 гривень (а.с.19).

За таких обставин та з врахуванням викладеного вище,суд приходить до висновку, що спірна квартира належить до спільної сумісної власності подружжя, а тому підстави для задоволення вимог позивача в цій частині наявні, отже суд частково задовольняє позовні вимоги та стягує з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача грошову компенсацію половини вартості проданої чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1, що є обєктом спільної сумісної вартості подружжя у розмірі 73 555 (сімдесят три тисячі пятсот пятдесят пять) гривні.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 275,60 (двісті сімдесят пять гривень шістдесят копійок).

На підставі викладеного, у відповідності зі ст.ст.3, 7, 12, 141, 259, 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу квартири частково недійсним, визнання права власності на частку квартири та стягнення компенсації - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_2) грошову компенсацію половини вартості проданої чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1, що є обєктом спільної сумісної вартості подружжя у розмірі 73 555 (сімдесят три тисячі пятсот пятдесят пять) гривні.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_2) сплачений судовий збір у розмірі 275,60 (двісті сімдесят пять гривень шістдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії цього рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення було виготовлено 14.06.2018 року.

Суддя С. М. Ліпчанський

Дата документу 14.06.18 року