РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 133/2442/17

08.06.18

КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

В складі головуючого - судді Слободяного О.Є.

Із секретарем Медик Л.О.

з участю адвокатів Голуб Н.Є., Пилипчука В.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Козятині Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення невиплаченої заробітної плати,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 просить стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , на його користь середній заробіток за час виконання військового обов`язку, починаючи з 17 липня 2015 року по день винесення судового рішення, допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.
Позивач посилається на те, що він був працевлаштованим через Козятинський центр зайнятості за відповідним направленням на роботу автослюсарем до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 . Відповідач не вніс відповідний запис в його трудову книжку, а вказав, що всі записи буде проведено при звільненні.
17 липня 2015 року позивач був призваний солдатом на військову службу по частковій мобілізації на особливий період згідно Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 1 січня 2015 року № 15 до військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України м. Мотилів-Подільський. 09 вересня 2016 року він був прийнятий на військову службу за контрактом у Державну прикордонну службу України згідно укладеного контракту та наказу від 09 червня 2016 року №224-ОС,
Згідно наказу командира ВЧ № НОМЕР_2 Державної прикордонної служби України від 04.10.2016 р. № 392-ОС з 04 жовтня 2016 року він був прийнятий на військову службу за контрактом сержантського і старшинського складу, контракт укладений до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію. Він по даний час продовжує службу. Згідно з ч. 3 ст. 119 КЗпП України за ним на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток.
Відповідач відмовляється зберігати за ним робоче місце та виплачувати йому середній заробіток за час проходження служби. В період з часу призову позивача на військову службу з 17.07.2015 року по 01.12.2017 року відповідачем заробітна плата йому не виплачувалась. Позивач вважає, що його права порушені, просить позов задовольнити.
Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визав і пояснив, що відповідно до вимог ст.119 КЗпП України, місце роботи, посада та середній заробіток зберігається за працівниками, які починаючи з 08.02.2015 року уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду до фактичної мобілізації, на шість місяців. Для працівників, які уклали контракт проходження військової служби на інший період (3,5,10 років) гарантій щодо збереже місця роботи, посади та середнього заробітку чинним законодавством не передбачені.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що відповідно до трудового договору від 15.07.2014 позивач працевлаштований через Козятинський центр зайнятості за відповідним направленням на роботу автослюсарем до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (а.с.64).
Відповідно до довідки ФОП ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_1 дійсно працював на посаді слюсаря з ремонту автомобілІв по день призову на військову службу 17.07.2015(а.с.54).

Відповідно до довідки Козятинського РВК позивач ОСОБА_1 17.07.2015 року був призваний на військову службу по частковій мобілізації згідно з Указом Президента «Про часткову мобілізацію» №15 від 14.01.2015 року (а.с.6).

Згідно контракту про проходження гр. України військової служби в Державній прикордонній службі України, який підписано 09.06.2016 року, позивач був прийнятий на військову службу до Державної прикордонної служби України на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію (а.с.7-8).

Згідно наказу командира ВЧ № НОМЕР_2 Державної прикордонної служби України від 04.10.2016р. № 392-ОС з 04 жовтня 2016 року позивач був прийнятий на військову службу за контрактом сержантського і старшинського складу, контракт укладений до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію(а.с.55).
Відповідно до ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Держава забезпечує соціальний захист громадян України які перебувають на службі у Збройних та в інших військових формуваннях, а також, члінів їх сімей.
Згідно з ч. 2 ст. 2 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
У відповідності до ч. 2 ст. 39 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою статті 119 Кодексу законів про працю України.
Згідно з ч. 3 ст. 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову.

Як вбачається з наданих письмових доказів, позивач ОСОБА_1 17.07.2015 року був призваний на військову службу по частковій мобілізації згідно з Указом Президента «Про часткову мобілізацію» №15 від 14.01.2015 року. На час укладення позивачем контракту набрало чинності рішення Ради Національної безпеки та оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету та територіальної цілісності України», введене в дію Указом Президента України від 02 березня 2014 року № 189/2014, яким констатовано виникнення кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи.
Відповідно до примітки до ст. 4 Закону України «Про Раду Національної безпеки та оборони України» кризовою ситуацією вважається крайнє загострення протиріч, гостра дестабілізація становища в будь-якій сфері діяльності, регіоні, країні.
На час укладення контракту позивачем існувала кризова ситуація, що загрожувала національній безпеці України, а невідкладні заходи, запроваджені рішенням Ради національної безпеки та оборони України, щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету та територіальної цілісності України вимагали, крім іншого, проведення часткової мобілізації, з початком якої, настав особливий період діяльності усіх інституцій України.
Таким чином, на позивача поширюються гарантії, визначені ч. 3 ст. 119 КЗпП України.
Відповідно до довідки ФОП ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_1 дійсно працював на посаді слюсаря з ремонту автомобілІв і з січня 2015 року по день призову на військову службу 17.07.2015 отримував середньомісячну заробітну плату в сумі 1218 грн.(а.с.54). Відповідно до довідки ФОП ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 працював на посаді слюсаря з ремонту автомобілІв і його середньоденний заробіток складав 40 грн. 48 коп.(а.с.65).

Оцінюючи наведені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що за час виконання позивачем військового обов`язку, починаючи з 17.07.2015 року до дати постановлення судом рішення, тобто до 08.06..2018 року, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток в розмірі 42343 грн. 04 коп.(сорок дві тисячі триста сорок три грн. 04 коп.).
На підставі наведеного, керуючись ст. 17 Конституції України, ст. 4 Закону України «Про Раду Національної безпеки та оборони України», ч. 2 ст. 2 та ч. 2 ст. 39 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» ч. 3 ст. 119 КЗпП України, ст.ст. 259, 263-265, 430 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час виконання військового обов`язку, починаючи з 17.07.2015 року до дати постановлення судом рішення, тобто до 08.06..2018 року, в розмірі 42343 грн. 04 коп.(сорок дві тисячі триста сорок три грн. 04 коп.).
Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на користь держави 704 грн. 80 коп.(сімсот чотири грн. 820 коп.) судового збору, зарахувавши їх на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України.
Рішення допустити до негайного виконання в частині стягнення середнього заробітку за час виконання військового обов`язку, в межах суми платежу за один місяць - 1218 грн.
Повний текст рішення буде виготовлений на протязі пяти днів з дня закінчення розгляду справи.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 13.06.2018.

Суддя: підпис

Згідно оригіналу:

Суддя

Секретар

Дата документу 08.06.18