Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/424/18 Головуючий у 1 інстанції: Світлицька В.М.
Є.У.№ 331/6631/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Бєлки В.Ю.

ОСОБА_2

Секретар: Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 10.06.2016 року позивачем було надано відповідачу позику в розмірі 1 312 000 гривень 00 копійок, що на момент їх передачі було еквівалентно 52 500 доларів США, при цьому ОСОБА_3 зобовязався повернути грошові кошти до 10.09.2016 року, про що була складена розписка в присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Позивач зазначає, що він звертався з вимогою до відповідача про повернення грошових коштів, проте власних коштів не отримав, хоча відповідач не заперечував факт отримання ним суми боргу, але зазначив, що на цей час не може повернути взяті в борг кошти, у звязку зі скрутним фінансовим становищем. Крім того, за період прострочення, з 11.09.2016 року по 19.09.2016 року відповідач повинен відшкодувати три відсотки річних від простроченої заборгованості, що становить 970,50 грн. Оскільки відповідач допустив однобічну відмову від виконання зобов'язань, чим істотно порушив умови договору позики, борг своєчасно не повернув, позивач, посилаючись на зазначені обставини просив суд, стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 1 312 000, 00 грн., три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення в сумі 970, 50 грн. та судові витрати, в тому числі на правову допомогу в розмірі 5 510,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму боргу за розпискою від 10.06.2016 року в розмірі 1 312 000,00 гривень, три відсотка річних від простроченої суми заборгованості за період з 11.09.2016 року по 19.09.2016 року в розмірі 970,50 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_3, на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 6 890,00 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі зазначає, що позивачем не наданий оригінал розписки, відповідач заперечує проти факту отримання грошей, його клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи не розглянуто судом.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.06.2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, а саме складена розписка, відповідно до умов якої ОСОБА_4 передав у борг ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 1 312 000 гривень 00 копійок, що на момент укладення договору було еквівалентно 52 500 доларів США, за умови повернення грошових коштів до 10.09.2016 року.

Факт передачі грошових коштів підтверджується розпискою, складеною в присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що додана до матеріалів справи.

Заперечуючи проти позову, відповідач ані у суді першої інстанції ані протягом апеляційного розгляду не порушував питання про притягнення позивача за будь-які протиправні дії щодо фальсифікації боргового документа.

При апеляційному розгляді за клопотанням відповідача з метою перевірки його заперечень щодо дійсності наданої позивачем розписки, була призначене судова почеркознавча експертиза.

Натомість така експертиза не була проведена у звязку з ненаданням відповідачем необхідних для її проведення зразків підпису.

Так, ухвалою апеляційного суду від 20 березня 2018 року була призначена судова-почеркознавча експертиза.

Відповідач просив для проведення експертизи витребувати з численних установ оригінали документів для дослідження вільних зразків підпису та просив доручити Ленінському суду м. Санкт-Петербург відібрати у нього експериментальні зразки підпису.

Клопотання ОСОБА_3 щодо витребування численних документів з різних установ, які містять вільні зразки підпису не було задоволено, тому що серед зазначених документів є такі, оригінали яких в силу закону мають зберігатися і у відповідача (договори міни, купівлі-продажу тощо), а крім того відповідачем не зазначено жодної причини відсутності у нього можливості надати оригінали зазначених документів а також про те, що у нього виникають складнощі з витребуванням цих документів від інших осіб.

Також судом було відхилено клопотання про здійснення доручення іноземному суду про витребування експериментальних зразків підпису відповідача.

Так, норма закону, на яку посилався відповідач щодо здійснення окремого доручення іноземному суду міститься у розділі ЦПК «Провадження у справах за участю іноземних осіб».

За положеннями ст. 498 ЦПК у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідач є громадянином України, зареєстрований як такий що проживає на території України.

Посилаючись на те, що він тимчасово проживає за межами України, відповідач разом з тим не зазначив жодної причини поважності перебування за межами України, на підтвердження факту проживання у іншій державі надає лише копію закордонного паспорту та міграційну карту, з яких не вбачається ані підстава перебування за кордоном, ані неможливість прибути до суду України з метою вирішення питань щодо заявленого ним клопотання.

До того ж відібрання експериментальних зразків підпису регулюється положеннями українського національного законодавства.

В силу ст. 92 Конституції України засади судової експертизи визначаються виключно законами України. Проведення експертизи, участь експерта та спеціаліста у процесуальній дії у цивільному судочинстві регулюється відповідно Законом України від 25 лютого 1994 року № 4038-ХII «Про судову експертизу» (зі змінами від 19 грудня 2006 року), відповідними статтями Цивільного-процесуального кодексу України, Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5 (зі змінами від 22.01.2013 року), інструкціями про призначення та проведення конкретних видів експертиз, які затверджені цим же Міністерством разом з іншими Міністерствами, Науково-методичними рекомендаціями з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/59 (зі змінами, внесеними згідно з наказами Міністерства юстиції України від 10 червня 2005 р. № 59/5, від 29 грудня 2006 року № 126/5, від 1 червня 2009 року № 965/5), відомчими Правилами та інструкціями Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоровя з питань проведення експертиз тощо.

З огляду на положення зазначених законів перед приєднанням вільних та умовно-вільних зразків до матеріалів справи орган, який призначив експертизу (залучив експерта), повинен пред'явити їх особі, яка підлягає ідентифікації, а потім позначити кожний зразок, тобто указати, що це вільний зразок почерку (підпису) певної особи (указати її прізвище, ім'я, по батькові), та посвідчити це своїм підписом.

Експериментальні зразки посвідчуються органом (особою), який (яка) призначив експертизу (залучив експерта). У посвідчувальному написі зазначаються прізвище, ім'я та по батькові виконавця, а також особливості зразка (написані лівою рукою, спеціальним шрифтом тощо).

Відтак вчинення таких дій як відібрання експериментальних зразків підпису у особи, яка заявила таке клопотання має здійснюватися судом, який призначив експертизу.

У звязку з цим відповідачеві ОСОБА_3 було запропоновано надати вільні зразки підпису, зроблені ним на час вчинення наданої позивачем розписки (2016 рік). Задля цього запропоновано ОСОБА_3 прибути до приміщення Апеляційного суду Запорізької області у будь-який робочий день з 10 по 24 квітня 2018 року з 10 до 12 години або з 14 до 16 години для відібрання у нього експериментальних зразків підпису у порядку, встановленому законом.

Не надавши жодних переконливих доказів на підтвердження причин невиконання ухвали суду, обмежившись лише довідкою про відрядження без посилання на укладений трудовий договір, відповідач подав клопотання про надання додаткового строку для виконання вказаної ухвали .

Таке клопотання було задоволено судом та ухвалою від 13 червня 2018 року встановлений додатковий строк для надання зразків підпису до 6 липня 2018 року.

Проте ані у визначений строк, ані протягом наступного часу до призначення справи до розгляду, відповідачем не були надані зразки підпису.

11 вересня 2018 року від представника відповідача надійшло клопотання про направлення відповідачеві виклику до суду в м. Санкт-петербург , Російська Федерація.

У клопотанні зазначається про обізнаність представника про час та місце розгляду справи (ця обізнаність підтверджується і рекомендованим повідомлення про вручення судового виклику).

Разом з тим, представник відповідача зазначає про те, що він у звязку з технічними проблемами з мобільним телефоном не змогла повідомити ОСОБА_3 ані про виклик до суду ані про ухвалу про надання додаткового строку для надання зразків підпису.

З матеріалів справи вбачається що представник відповідача, уповноважений ним довіреністю від 17.03.2017 року (а.с.109) яка є чинною) отримав копію ухвали про продовження строку на надання зразків підпису ще 22 червня 2018 року (а.с. 212), а судову повістку про виклик до судового засідання отримав 6.8.2018 року (а.с. 231).

Жодних поважних причин для неповідомлення довірителя про відповідну ухвалу та виклик до суду не надано. Зазначаючи про проблеми з мобільним телефоном, представник разом з тим не зазначає про те, які існували перешкоди для повідомлення її довірителя поштою або іншим доступним способом.

В судове засідання представник відповідача не зявився, та в порушення положень ст. 131 ЦПК , за якими учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання, у поданій заяві не зазначив жодних причин своєї неявки.

У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не зявилися в судове засідання без поважних причин.

Крім того, за ст. 130 ЦПК ч. 5, вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

У відповідності до положень ст. 44 ЦПК учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Заявивши клопотання про призначення експертизи у березні 2018 року, відповідач з цього часу не вжив жодних заходів для забезпечення її проведення.

Крім вказаного, відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.

Частиною 1 ст. 43 ЦПК України визначені права осіб, які беруть участь у справі, і цими правами сторона розпоряджається на власний розсуд (самостійно або через представника).

Відтак відповідач ані самостійно ані через представника протягом тривалого часу, будучи обізнаним про рух справи та строки її перебування в провадженні апеляційного суду, не вжив жодних заходів щодо сприяння своєчасному та всебічному розгляду справи та належного подання доказів всупереч положенням ч.2. ст 43 ЦПК.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тож заперечуючи проти заявленого позову, відповідач ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції не надав жодних доказів на підтвердження власних заперечень проти позову.

Судом першої інстанції з посиланням на положення ст. 1046 та 1047 ЦК України, зроблений правильний висновок про те, що позивачем доведена наявність між сторонами договору позики, підтверджена розпискою позичальника, оригінал якої був наданий суду та не викликав сумнів у достовірності.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно з ст. 1049 ЦК України передбачено, що якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом 30 днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Керуючись положеннями ст. ст. 629, 509, 625, 610, 611, 612 ЦК України, суд першої інстанції, виходячи із доведеності факту отримання відповідачем ОСОБА_3 суми коштів у борг від ОСОБА_4, а також із того, що сума боргу не була повернута, прийшов до обґрунтованого висновку, що заборгованість відповідача перед позивачем за договором позики від 10.06.2016 року становить 1 312 000,00 грн. основного боргу та, крім того, у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України підлягають стягненню 3% річних за період з 11.09.2016 року по 19.09.2016 року в розмірі 970,50 грн.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2017 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 19.09.2018 р.

Головуючий:

Судді: