Справа № 130/649/18
Провадження № 22-ц/772/1865/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шепель К. А.
Доповідач:Зайцев А. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2018 рокуСправа № 130/649/18м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

Головуючого - Зайцева А.Ю. (суддя-доповідач),

суддів : Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21.05.2018 року, ухвалене у складі судді Шепеля К.А., дата складання повного тексту рішення відсутня, -

в с т а н о в и в :

20 березня 2018 року ОСОБА_3 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 лютого 2015 року задоволено позов ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, по 400 грн. аліментів щомісячно на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зазначає, що її та сина майновий стан змінився, так як вона вийшла заміж, у неї народилася дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, крім цього, після ухвалення рішення Жмеринського міськрайонного суду від 23.02.2015 року змінилося чинне законодавство, відповідно до якого збільшено розмір аліментів з 30 % прожиткового мінімуму до 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Посилається на те, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років станом на 1 січня 2018 року становить 1860 гривень, а тому 50 % прожиткового мінімуму становить 930 грн.

Виходячи з наведеного, положень статті 192 СК України, ОСОБА_3 просила збільшити розмір аліментів, які стягуються за рішенням Жмеринського міськрайонного суду від 23 лютого 2015 року із ОСОБА_7 на користь сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, з 400 гривень щомісячно до 1/3 частки його доходу щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з часу подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21.05.2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, в розмірі 1/3 частини його доходу щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 березня 2018 року до досягнення дитиною повноліття.

Раніше виданий виконавчий лист по справі № 130/3785/14-ц відізвано.

Рішення в частині стягнення суми платежів за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 704 грн 80 коп..

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в розмірі 700 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання своєї неповнолітньої дитини в розмірі, який просить позивач, так як є здоровим, працездатним, інших дітей, яких він утримує, не має (відомостей на спростування цього він не надав), а також враховуючи скрутне матеріальне становище дитини, наявні підстави для збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача в інтересах дитини, враховуючи вимоги статей 182, 183, 192 СК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове про часткове задоволення позову про стягнення з нього на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, аліментів в розмірі 1/6 частки його доходу щомісячно, але не менше 50 % прожиткого мінімуму на дитину відповідного віку.

Подана апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем обрано невірний спосіб захисту, оскільки в позові позивач фактично просила суд змінити спосіб та порядок стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку, назвавши позов про збільшення розміру аліментів.

Стверджує, що на його утриманні знаходиться також син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7, від шлюбу з ОСОБА_9.

За таких обставин, суд першої інстанції мав би взяти до уваги положення статті 183 СК України та врахувати, що на утримання однієї дитини частка заробітку доходу має складати 1/6, тоді як суд визначив 1/3.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відзив обґрунтовано тим, що відповідно до частини другої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, а тому є необґрунтованими аргументи апеляційної скарги, що позивач не мала права збільшувати розмір аліментів шляхом зміни способу їх стягнення з твердої грошової суми на частку від доходу.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції мав би, при перебуванні на утриманні відповідача сина від іншого шлюбу, призначити аліменти в розмірі 1/6 частки усіх його доходів, на думку позивача є безпідставними, оскільки визначений судом розмір аліментів відповідає положенням статті 30 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту восьмого пункту 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки в апеляційному порядку не оскаржується, а тому відповідно до положень частини першої статті 367 ЦПК України не перевіряється.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам законності та обґрунтованості.

У справі встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження сторони є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 /а.с. 7/.

Рішеннями Жмеринського міськрайонного суду від 23 лютого 2015 року /а.с. 9/, від 24 лютого 2015 року /а.с. 10/ шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 розірвано, із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі 400 грн щомісячно.

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб ОСОБА_6 та ОСОБА_7 25 квітня 2015 року зареєстрували шлюб /а.с. 14/. Від даного шлюбу у них 29 червня 2015 року народилася дитина - ОСОБА_11 /а.с. 8/.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Стодулецької сільської ради № 237 від 7 березня 2018 року дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживає разом з матір'ю -ОСОБА_3 та перебуває на її утриманні /а.с. 11/.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання своєї неповнолітньої дитини в розмірі, який просить позивач, так як є здоровим, працездатним, інших дітей, яких він утримує, не має (відомостей на спростування цього він не надав), а також враховуючи скрутне матеріальне становище дитини, тому наявні підстави для збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача в інтересах дитини, враховуючи вимоги статей 182, 183, 192 СК України.

Зазначений висновок суду першої інстанції апеляційний суд вважає таким, що не в повній мірі відповідає нормам матеріального та процесуального права, зробленим без з'ясування усіх обставин, від яких залежить правильне вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пленум Верховного Суду України у роз'ясненнях, викладених у пункті 23 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звертає увагу судів на те, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Апеляційний суд вважає такими, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції збільшуючи розмір аліментів не врахував те, що на утриманні відповідача знаходиться син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7, від шлюбу з ОСОБА_9.

Крім цього, апеляційний суд враховує те. що аліментні правовідносини це триваючі правовідносини, розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним та у випадку виникнення відповідних підстав він може змінюватись. Прийняття Закону про внесення змін щодо мінімального розміру аліментів спрямоване на посилення захисту права дитини на належне утримання, а тому є підставою для зміни розміру стягнутих з відповідача аліментів. (Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року, справа № 581/638/17-ц).

Також, апеляційний суд звертає увагу й на те, що відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Положеннями частини першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Збільшення розміру аліментів відбувається у момент постановлення судового рішення, що набрало законної сили (Постанова ВС від 25 квітня 2018 року у справі № 577/3972/16-ц), тому суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права зазначивши про збільшення розміру аліментів з часу подання позову, а не з моменту ухвалення рішення, що набрало законної сили.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції слід змінити відповідно до пунктів 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України, визначивши розмір аліментів стягнутих з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, в розмірі 1/4 частини його доходу щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 вересня 2018 року до досягнення дитиною повноліття, оскільки саме такий розмір, на думку апеляційного суду, буде відповідати інтересам дитини, враховуючи, що з 2015 року зросли споживчі ціни на продовольчі товари, одяг та комунальні послуги, а також те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька.

Наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що на утримання однієї дитини частка заробітку доходу має складати 1/6, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки відповідачем не доведено відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, що він не має можливості сплачувати аліменти в розмірі ? частини його доходу щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь ОСОБА_5.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем обрано невірний спосіб захисту, оскільки в позові позивач фактично просила суд змінити спосіб та порядок стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку, назвавши позов про збільшення розміру аліментів, колегія суддів вважає безпідставними, адже відповідно до постанови Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що рішення суду підлягає зміні, а апеляційна скарга задоволенню частково.

Керуючись підпунктом восьмим пункту 1 розділу ХІІІ Перехідних положень, частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21.05.2018 року у даній справі змінити, зазначивши, що стягувати з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8, громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_10, ідент. номер НОМЕР_1, аліменти на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, в розмірі 1/4 частини його доходу щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 вересня 2018 року до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21.05.2018 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21.05.2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Підпис А. Ю. Зайцев

Судді: Підпис О. С. Панасюк

Підпис Т. М. Шемета

Згідно з оригіналом

Головуючий А. Ю. Зайцев

Повний текст постанови виготовлено 20.09.2018 року.