Справа 206/2132/18
Провадження 2/206/786/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

10 вересня 2018 року в залі суду в м. Дніпрі Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючий суддя Сухоруков А.О.,

за участю секретаря Панюшкіній О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «БАНК ЮНІСОН» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості,

встановив:

28 квітня 2018 року представник ПАТ «БАНК ЮНІСОН» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом.

19 квітня 2018 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

02 травня 2018 року на виконання ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2018 року позивачем було подано заяву про усунення недоліків.

03 травня 2018 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська було відкрито провадження та призначено справу до слухання в порядку спрощеного позовного провадження.

В прохальній частині позову позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Юнісон» заборгованість у розмірі 121283,78 грн. за кредитним договором №SA-000129 від 17.12.2014 року та судові витрати в розмірі 1762,00грн., також просив розглядати справу за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 17 грудня 2014 року між ними та відповідачем був укладений договір №SA-000129, згідно з яким позивач надав відповідачеві кредит у національній валюті у розмірі 30000,00 гривень, а відповідач згідно Кредитного договору, зобовязався сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 15% річних та повернути кредит банку шляхом здійснення фіксованих платежів кожного місяця 17 числа починаючи з 17 січня 2015 року відповідно до Додатку №1 до Кредитного договору (графік погашення заборгованості).

Дотепер відповідач свої обовязки не виконав, що стало причиною звернення до суду з вказаним позовом, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість, яка утворилася станом на 05.01.2018р. в сумі 121283,78 грн., яка складається з простроченої заборгованості за кредитом 29337.50 грн., простроченої заборгованості по процентам 13881,64 грн., простроченої заборгованості за комісіями 31500,00 грн., пені за прострочення сплати кредиту 23103,77 грн., пені за прострочення сплати процентів 6581,52 грн., пені за прострочення сплати комісії 15879,35 грн., штрафу 1000 грн. (а.с.1-3).

Судові засідання по справі були призначені на 24 травня 2018 року, 17 липня 2018 року та 13 серпня 2018 року.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином через смс повідомлення, судові повістки та шляхом публікації оголошення на сайті Судової влади України. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає суду підстави для застосування положень ч. 1 п. 1 ст. 280, ст.ст. 281-282 ЦПК України.

Розглянувши доводи представника позивача викладені у позові, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив, що 17 грудня 2014 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір №SA-000129 з умовами якого погодився відповідач про що свідчить його особистий підпис (а.с.5-8).

Відповідно до п.1.5 Кредитного договору моментом (днем) надання Кредиту вважається день списання коштів у сумі кредиту з рахунку, який використовується банком для обліку кредитів на поточні потреби, що надані фізичним особам.

Згідно п.2.1.1 позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за період користування кредитом, нарахованих відповідно договору та інших платежів передбачених цим договором, шляхом здійснення фіксованих платежів кожного місяця 17 числа починаючи з 17 січня 2015 року відповідно до графіку здійснення платежів шляхом перерахування безготівкових коштів.

Відповідач фактично скористався наданими йому коштами відповідно до умов укладеного кредитного договору, що підтверджується меморіальним ордером №117624, виписками по особовим рахункам та розрахунком заборгованості (а.с.14-23).

Відповідно до п.4.1 позичальник зобовязується сплачувати комісійну винагороду, у розмірі передбаченому умовами цього договору, повернути банку отриманий кредит та сплатити нараховані проценти за користування кредитом у повному обсязі, виконувати інші зобовязання в порядку та в строки, встановлені цим договором, у тому числі у випадку довгострокового часткового погашення кредиту, шляхом забезпечення наявності на рахунку, зазначеному у п.2.1.1 цього договору грошових коштів у сумі, достатній для здійснення таких платежів, до настання терміну їх сплати.

У встановлені договором строки, відповідач зобовязання не виконав, у звязку з чим станом на 05.01.2018р. утворилася заборгованість в сумі 121283,78 гривень, яка складається з простроченої заборгованості за кредитом 29337.50 грн., простроченої заборгованості по процентам 13881,64 грн., простроченої заборгованості за комісіями 31500,00 грн., пені за прострочення сплати кредиту 23103,77 грн., пені за прострочення сплати процентів 6581,52 грн., пені за прострочення сплати комісії 15879,35 грн., штрафу 1000 грн. (а.с.14-17 ).

Відповідно до пункту 7.1 кредитного договору за порушення терміну сплати ануїтет них платежів за цим договором позичальник сплачує пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, у тому числі за день погашення простроченої заборгованості. У випадку часткової сплати суми ануїтетного платежу пеня нараховується на його несплачену частину.

Згідно до пункту 7.2 кредитного договору за невиконання позичальником своїх зобовязань, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 100,00 грн., за кожен випадок такого невиконання. Обовязок позичальника сплатити зазначений у цьому пункті штраф у випадку порушення своїх зобовязань, передбачених п.4.1 договору, виникає у позичальника тільки якщо таке порушення триває більше, ніж 2 календарних дня.

Дані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України.

В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори й інші правочини.

Відповідно до положень ст.ст. 509, 526, 530 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обовязку. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України умовами кредитного договору є обовязок кредитодавця надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається в письмовій формі.

За змістом ст. ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і відшкодування збитків та моральної шкоди.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, доказується кредитором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

В силу ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Даючи правову оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд доходить висновку, що в дійсності у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті кредиту, відповідач не виконав прийняті на себе відповідно до договору зобовязання, що і послугувало підставою для звернення позивача до суду із цим позовом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 особисто підписував кредитний договір, а також отримував кредитні кошти відповідно до умов договору, що свідчить про те, що кредитний договір було укладено і зі сторони позивача належним чином виконано його умови.

Наразі кредитний договір відповідачем не оскаржується, судовим порядком останній не просить визнати його недійним, нікчемність цього договору матеріалами справи не підтверджена, а тому він має законну силу і сторони повязані взаємними правами та обовязками щодо його виконання, а отже в нього виникли зобовязання перед позивачем з їх повернення в розумінні ст. 11, 14 та 1054 ЦК України.

Разом з тим, позивач зокрема просить суд стягнути із відповідача 1000,00грн. в якості штрафу за неналежне виконання зобовязання, заявляючи при цьому вимоги і про стягнення пені.

Змістом ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Оскільки штраф і пеня є видами неустойки, а тому їх одночасне застосування є подвійним притягненням до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, що суперечить ч. 1 ст. 61 Конституції України.

У звязку з такими обставинами, вимоги позивача в частині стягнення штрафу задоволенню не підлягають.

Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 11, 14, 526, 610, 611, 1054, 1055 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4 3-13, 141, 235, 258, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (іпн. НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь Публічного акціонерного товариства «БАНК ЮНІСОН» (що знаходиться за адресою: м. Київ, пр. Науки, буд.30-а, , заборгованість за кредитним договором №SA-000129 від 117 грудня 2015 року, що утворилася станом на 05.01.2018р., яка складається з простроченої заборгованості за кредитом 29337,50 грн., простроченої заборгованості по процентам 13881,64 грн., простроченої заборгованості за комісіями 31500,00 грн., пені за прострочення сплати кредиту 23103,77 грн., пені за прострочення сплати процентів 6581,52 грн., пені за прострочення сплати комісії 15879,35 грн., а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1762,00 грн., а загалом 122045 (сто двадцять дві тисячі сорок пять) грн. 78 коп.

В решті позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Самарським районним судом м. Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Повне судове рішення складено 10 вересня 2018 року.

Суддя А.О. Сухоруков