Постанова

Іменем України

05 вересня2018 року

м. Київ

справа № 757/21723/14-ц

провадження № 61-12873св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О.,

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року у складі судді Москаленко К. О. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Поліщук Н. В., Білич І. М., Болотова Є. В.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 06 лютого 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБ СР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у сумі 72 952,00 доларів США, зі сплатою 12,7 % річних, строком до 06 лютого 2032 року.

У цей же день на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладений договір поруки.

Відповідач своїх зобов'язань за укладеним кредитним договором належним чином не виконувала, у зв'язку з чим станом на 16 лютого 2015 року утворилася заборгованість у сумі 134 792,86 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 3 493 631,77 грн, з яких: 71 860,74 доларів США - заборгованість за кредитом, 52 228,02 доларів США - заборгованість зі сплати відсотків; 905,84 доларів США - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 9 798,26 доларів США - пеня за несвоєчасне повернення відсотків.

Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку зазначену суму заборгованості.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 06 лютого 2007 року в розмірі 134 792,86 доларів США, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 16 лютого 2015 року становить 3 493 631,77 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у сумі 71 860,74 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 840 501,04 грн; заборгованості зі сплати відсотків у сумі 52 228,02 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 1 353 673,07 грн, пені за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 905,84 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 23 478,01 грн, пені за несвоєчасне погашення відсотків у сумі 9 798,26 доларів США, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 253 966,46 грн. у задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову до ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що остання неналежним чином виконувала свої зобов'язання за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості. При цьому, відмовляючи у задоволенні позову до поручителя, суд виходив з того, що порука припинилася. Також судом не встановлено пропуску позивачем строків позовної давності при зверненні до суду.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. При цьому рішення суду в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_4 в апеляційному порядку не оскаржувалося, а отже апеляційний суд не перевіряв законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині.

У грудні 2016 року ОСОБА_3подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22 грудня 2016 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволення позову про стягнення з неї заборгованості за кредитом та судового збору та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в цій частині, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 посилається на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження видачі та отримання позичальником кредиту у сумі 72 852,00 доларів США, суди не дослідили доказів погашення заборгованості за кредитом, які містяться в матеріалах справи, та дійшли передчасного висновку про наявність заборгованості, крім того, позовна заява подана з пропуском строку позовної давності, оскільки строк користування кредитом відповідно до положення пункту 4.5 кредитного договору сплив 06 червня 2009 року, а отже, саме з цієї дати почався перебіг строку позовної давності, проте позов подано 04 серпня 2014 року.

Рішення судів у частині позовних вимог до поручителя в касаційному порядку не оскаржується, а тому не переглядається Верховним Судом.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 04 вересня 2017 року зазначену справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ цивільну справу передано Верховному Суду.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що 06 лютого 2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у сумі 72 952,00 доларів США, зі сплатою 12,7 % річних, строком до 06 лютого 2032 року.

У цей же день на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладений договір поруки.

Відповідач своїх зобов'язань за укладеним кредитним договором належним чином не виконувала, у зв'язку з чим станом на 16 лютого 2015 року утворилася заборгованість у сумі 134 792,86 доларів США, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 3 493 631,77 грн, з яких: 71 860,74 доларів США - заборгованість за кредитом, 52 228,02 доларів США - заборгованість зі сплати відсотків; 905,84 доларів США - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 9 798,26 доларів США - пеня за несвоєчасне повернення відсотків.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже розмір та умови надання та повернення грошових коштів, а також сплати процентів, у тому числі черговість погашення заборгованості, визначаються за домовленістю сторін у кредитному договорі, що відповідає принципу свободи договору.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Судами установлено, що пунктом 1.1.1 кредитного договору передбачено, що позичальник щомісячно до 06 числа кожного місяця рівними частинами сплачує кредитору суму грошових коштів, яка включає в себе заборгованість за кредитом і проценти за користування кредитом у розмірі 815,03 доларів США.

Черговість зарахування платежів визначена у пункті 2.7 кредитного договору.

Відповідно до статті 57, частини першої статті 58 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Судами також встановлено, що останній платіж за тілом кредиту зараховано 06 березня 2009 року, при цьому платежі на погашення процентів за користування кредитними коштами здійснювалися відповідачем щомісяця з 06 березня 2007 року до 26 березня 2013 року (включно).

У відповідності до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Внесення ОСОБА_3 щомісячно грошових сум у рахунок виконання кредитних зобов'язань до 26 березня 2013 року свідчить про вчинення нею дій, які в розумінні статті 264 ЦК України є діями, що свідчать про визнання особи свого боргу, отже мало місце переривання строку позовної давності.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З огляду на викладене, задовольняючи позовні вимоги банку до позичальника, суди правильно виходили з того, що остання належним чином не виконувала своїх зобов'язань за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості, яка підлягає стягненню, доказів на спростування цього відповідачем не надано. При цьому строк позовної давності не пропущено, оскільки мало місце переривання строк позовної давності.

Доводи касаційної скарги є ідентичними доводам апеляційної скарги, яким суд апеляційної інстанції надав належну оцінку, а суд касаційної інстанції в силу наданих йому повноважень не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г. І.Усик