Провадження № 2/127/5833/17
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 червня 2018 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Прокопчук А.В.,

при секретарі - Крижанівському В.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_2, до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дородньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги ОСОБА_3 мотивував тим, що постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 березня 2017 року та постановою Апеляційного суду Вінницької області від 29 травня 2017 року ОСОБА_4 визнано винним в тому, що він 30 грудня 2016 року о 21 год. 20 хв. в м. Вінниця на вул. Гальчевського, 13, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння та керуючи автомобілем марки «ВАЗ-21070», розпочавши рух з лівого краю проїзної частини, не впевневшись, що це буде безпечним та не створить перешкоди іншим учасниках руху, не надав перевагу в русі автомобілю марки «Рено Логан», д.н.з. НОМЕР_1, за кермом якого був ОСОБА_2, який рухався в зустрічному напрямку та допустив зіткнення, внаслідок чого, автомобілі отримали технічні пошкодження, тим самим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю «Рено Логан» було завдано наступних пошкоджень: розбиття правих задніх дверей, заднього правого бамперу та заднього правого крила. Власником даного автомобіля є ОСОБА_3 Останній в грудні 2016 року тимчасово передав свій автомобіль у користування ОСОБА_2, який і потрапив в ДТП, з вини ОСОБА_4

Позивач зазначає, що він звернувся до ТОВ «ОСОБА_5 Вінниця» з метою визначення вартості ремонту автомобіля «Рено Логан». Так, вартість робіт з відновлення автомобіля становить 40 089,10 грн. Під час розгляду справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 неодноразово звертався до відповідача, однак ОСОБА_4 навідріз відмовився відшкодовувати ремонт автомобіля, посилаючись на відсутність його вини. Після постановлення рішення у справі про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності, останній на телефонні дзвінки не відповідав, а згодом відключив телефон. В зв'язку з відсутністю коштів у позивача, даний автомобіль в пошкодженому стані стоїть на площадці та не експлуатується. З метою відновлення порушеного права та відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями ОСОБА_4, ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з ОСОБА_4 на його користь 40 089,10 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також суму сплаченого судового збору в розмірі 620,00 грн.

Ухвалою суду від 28 листопада 2017 року було залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_2 (а.с. 43).

Ухвалою суду від 11 травня 2018 року клопотання представника позивача задоволено, змінено порядок розгляду справи шляхом заміни судового розгляду на розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено справу до підготовчого засідання. Запропоновано відповідачу в строк протягом пятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали, подати до суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Також запропоновано третій особі в строк протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали, подати до суду пояснення щодо позову та відзиву (а.с. 145).

Учасники справи копію даної ухвали суду отримали, проте у визначені строки, відзиву на позовну заяву, відповідачем подано не було.

Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України.

Ухвалою суду від 31 травня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до розгляду по суті (а.с. 165).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав позов ОСОБА_3 та просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився з невідомих причин, хоча був повідомлений належним чином, зокрема його представник перебував у попередньому судовому засіданні, в якому було повідомлено про дату, час проведення наступного судового засідання. Даний факт підтверджується розпискою учасників справи про дату і час наступного судового засідання (а.с. 156).

Згідно п. 2 ч. 6 ст. 128 ЦПК України, судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі (ч. 5 ст. 130 ЦПК України). Виходячи з положення даної статті, суд вважає, повідомлення представника відповідача про дату наступного судового засідання під розписку вважається повідомленням і відповідача.

В судове засідання представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_6 не з'явився, надіславши на електронну адресу суду заяву, в якій зазначив, що немає змоги бути присутнім на даному судовому засіданні, а тому не заперечує щодо розгляду справи за його відсутності.

Вислухавши пояснення представника позивача, третьої особи, свідків, експерта, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, що зазнав пошкоджень в результаті ДТП, вбачається, що власником автомобіля RENAULT LOGAN, реєстраційний номер АB1267BE, 2009 року випуску, номер шасі VF1LSRAAH42031671, є позивач ОСОБА_3 (а.с. 7).

Згідно постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 16 березня 2017 року , справа № 127/405/17, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП та надано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 грн. на користь держави з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів на строк 1 рік (а.с. 11-13).

Так, зі змісту даної постанови вбачається, що ОСОБА_4 30 грудня 2016 року о 21 год. 20 хв. в м. Вінниця по вул. Гальчевського, 13, в порушення вимог п. 2.9а ПДР України, керував автомобілем НОМЕР_2, в стані алкогольного сп'яніння. Огляд на стан сп'яніння проводився в установленому законом порядку за допомогою приладу «Драгер». Тестом № 6800 зафіксовано результат 2,43%, тобто проба позитивна, що підтверджує стан алкогольного спяніння. Крім того, ОСОБА_4, розпочинаючи рух від лівого краю проїзної частини, не впевнився, що це буде безпечним та не створить перешкоди іншим учасникам руху, не надав перевагу в русі автомобілю марки «Рено Логан», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2, який рухався в зустрічному напрямку та допустив зіткнення, внаслідок чого автомобілі отримали технічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 10.1, 11.3 ПДР, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Слід зазначити, що дані обставини також підтверджуються протоколами про адміністративне правопорушення серії БР № 267181 та № 267182 від 30.12.2011 року (а.с. 107, 108).

Разом з тим, вищевказана постанова була оскаржена ОСОБА_4 в апеляційному порядку. Так, постановою апеляційного суду Вінницької області від 29 травня 2017 року, справа № 127/405/17, апеляційну скаргу ОСОБА_4 було залишено без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 16.03.2017 року про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП залишено без змін (а.с. 14-15).

Отже, вина ОСОБА_4 у скоєнні вищевказаного ДТП визнана вищевказаними постановами судів.

Частиною четвертою статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до … остаточного рішення суду.

Щодо керуванняавтомобілем марки «Рено Логан» ОСОБА_2, то суд зазначає, що останній керував даним автомобілем на підставі тимчасового користування, тобто ОСОБА_3 тимчасово передав у користування вказаний автомобіль ОСОБА_2, під керуванням якого і було здійснено ДТП з вини ОСОБА_4

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», водій має право довіряти у встановленому порядку право користування і розпорядження приватним транспортним засобом іншій особі, яка має відповідне право на керування.

В результаті потрапляння в дорожньо-транспортну пригоду автомобіль RENAULT LOGAN зазнав наступних пошкоджень: вмятина та подряпина на задній пасажирській дверки; вмятина та подряпина на задньому правому крилі; розбитий з правої сторони задній бампер. Дані факти підтверджуються описом пошкоджень транспортних засобів (а.с. 57).

Ухвалою суду від 13 грудня 2017 року клопотання представника позивача - ОСОБА_1 про призначення експертизи задоволено та призначено по справі судову автомобільно-товарознавчу експертизу, проведення якої доручити експертам Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. На вирішення експертів поставити наступне питання: яка вартість матеріального збитку (шкоди), завданого власнику автомобіля НОМЕР_3, ОСОБА_3 під час ДТП, що відбулося 30.12.2016 року на дату проведення експертизи? До отримання висновку експертизи провадження по справі зупинено (а.с. 62).

На виконання ухвали суду було надіслано висновок експерта №359 від 08.02.2018 року за результатми судової автотоварознавчої експертизи, виконаний Вінницьким науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України (а.с. 80-92). Згідно даного висновку розмір матеріального збитку, завданий власнику автомобіля НОМЕР_4 з ПДВ складає 24830 грн. 06 коп.

Також 13 грудня 2017 року ухвалою суду було задоволено клопотання представника відповідача - ОСОБА_4 про призначення експертизи та призначено по справі судову авто-технічну експертизу, проведення якої доручити експертам Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, попередивши їх про кримінальну відповідальність за відмову від дачі висновку та за дачу завідомо неправдивого висновку. На вирішення експертів поставити наступні питання:

-в чиїх діях учасників дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 30 грудня 2016 року о 21 год. 20 хв. в м. Вінниці по вул. Гальчевського, 13, вбачається не відповідність ПДР?;

-які правила дорожнього руху не виконанні учасниками даної дорожньо-транспортної пригоди?

-як мав діяти водій автомобіля «ВАЗ-21070» та водій автомобіля "Рено Логан" в даній ситуації?;

-які правила дорожнього руху, мали виконати учасники дорожньо-транспортної пригоди?;

який механізм вчинення дорожньо-транспортної пригоди?

До отримання висновку експертизи провадження по справі було зупинено (а.с. 63).

На виконання вищевказаної ухвали суду, надійшов висновок експерта №152 від 05.04.2018 року за результатами проведення судової авто технічної експертизи (а.с. 116-121). Однак, суд не бере її до уваги, оскільки відповіді на запитання є не чіткими та суперечливими. Крім того, з відповідей на запитання вбачається, що ОСОБА_2 вчинив дії, які стали причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди, однак постановами Вінницького міського суду Вінницької області та апеляційного суду Вінницької області було визнано ОСОБА_4 виним у скоєні спірного ДТП. Таким чином, вина ОСОБА_4 вже доведена та встановлена рішенням суду, проте судовий експерт не врахував даний факт, а здійснив дослідження матеріалів справи та висвітлив свою точку зору, щодо обставин ДТП, тим самим поставивши під сумнів рішення судів. Також звертаю увагу, що судовим експертом під час проведення експертизи було досліджено письмові пояснення ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та висловлено свою точку зору, однак даним поясненням вже була дана правова оцінка, зокрема в постанові Вінницького міського суду Вінницької області від 16.03.2017 року.

11 квітня 2018 року ухвалою суду, в зв'язку з надходженням висновків експертиз, провадження в справі за позовом ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_2, до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди поновлено та справу призначено до судового розгляду (а.с. 122).

Слід наголосити, що згідно ч. 3 ст. 72 ЦПК України, експерт зобовязаний дати обгрунтований та обєктивний письмовий висновок на поставлені йому питання.

Суд звертає увагу на відповідь експерта на запитання №2. Так, ним було надано два ріанти відповіді: 1. Для відповіді на поствлене питання необхідна оцінка всіх обставин по справі, що виходить за межі компетенції експерта авто техніка; 2. У дорожній ситуації, що склалася, з технічної точки зору, в діях водія автомобіля Renault Logan ОСОБА_2, вбачається невідповідність вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України…

Таким чином, експерт зазначає, що відповідь на поставлене питання виходить за межі його компетенції, проте, разом з тим, все ж таки надає відповідь на питання. Тобто він вийшов за межі своїх компетенцій та надав відповідь. З огляду на це, суд ставить під сумнів дану відповідь.

Звертаю увагу, що відповідно до ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Частиною пятою статті 102 ЦПК України передбачено, що суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку.

Так, в судовому засіданні було допитано експерта ОСОБА_8, який пояснив, що весь розрахунок пошкоджень здійснювався за програмою «Auvatex.ua», в якій виставлені ціни. Також додав, що різниця в цінах дослідження, зробленого раніше із його висновком, полягає в тому, що не був прийнятий до уваги відсоток зносу автомобіля, який 2009 року.

Також в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_9 підтвердили пошкодження, які були завдані автомобілю «Рено Логан» в результаті скоєння ДТП 30 грудня 2016 року.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Статтею 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до статті 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Аналізуючи вищезазначені положення ЦК України, суд приходить до переконання, що факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не повязане з виконанням цими особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобовязання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

При цьому правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок. Однак, з матеріалів справи вбачається, що автомобіль відповідача не був застрахований, тому лише він зобов'язаний відшкодувати шкоду завдану ДТП.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Матеріалами справи встановлено, що дії ОСОБА_4 були неправомірнити, між дією і заподіяною шкодою є безпосередній причинний зв'язок.

Позивачем надано докази заподіяння йому матеріальної шкоди відповідачем та їх розмір.

Отже, ОСОБА_3 заявлено вимогу про стянення матеріальних збитків, заподіяних внаслідок ДТП, у розмірі 40 089,10 грн. Дана сума позивачем була виставлена, на підставі рахунку ТОВ «ОСОБА_5 Вінниця» щодо вартості робіт з відновлення автомобіля. Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_3 звернувся до даного товариства з приводу ремонту свого автомобіля та визначення його вартості.

Так, ТОВ «ОСОБА_5 Вінниця» 21 березня 2017 року було надано позивачу рахунок № СФВ-К-55025. Зі змісту даного рахунку вбачається, що для відновлення автомобіля «Рено Логан», д.н.з. НОМЕР_5 необхідно 40 089,10 грн., яка складається з вартості: задньої правої двері, бокової накладки задньої дверки, підкрилок, заднього бампера, заднього крила, набору для вклеювання скла, фарб та допоміжних матеріалів, ОО зняття-встановлення заднього бампера в зборі, ДО розборки-зборки заднього бампера в зборі, фарбування заднього бампера, заміна заднього правого крила, фарбування заднього правого крила, заміна задньої правої двері, фарбування задньої правої двері, підбір фарби, мойка (а.с. 5).

Ознайомившись з даним рахунком, суд дійшов висновку, що вартість відновлювального ремонту є завищеною, оскільки ТОВ «ОСОБА_5 Вінниця» не було враховано відсоток зносу автомобіля, а саме 2009 рік випуску «Рено Логан».

З огляду на вищевказане, суд приходить до переконання про необхідність відшкодування матеріальної шкоди, завданої позивачу, пошкодженням автомобіля в розмірі визначеному висновком експерта №359 від 08.02.2018 року за результатми судової автотоварознавчої експертизи 24 830 грн. 06 коп.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_2, до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди знайшли частково своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 15, 16, 1166, 1187, 1188, 1192 ЦК України, п. 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", ст.ст. 12, 13, 72, 76-81, 89, 110, 128, 130, 133, 141, 178, 191, 263-265, 268, 273,352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_2, до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_6, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_7, проживаючого за адресою: 21000, АДРЕСА_1, 24 830 (двадцять чотири тисячі вісімсот тридцять) грн. 06 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_6, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_7, проживаючого за адресою: 21000, АДРЕСА_1, витрати на оплату судового збору в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Третя особа ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_8, проживаючий за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5.

Повний текст судового рішення складений 15.06.2018 року.

Суддя: