Постанова

Іменем України

5 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 495/1754/17

провадження № 61-24902 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Білгород-Дністровське об'єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області;

представник позивача - Попенко НаталіяВасилівна;

відповідач - ОСОБА_5;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Білгород-Дністровського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 6 червня 2017 року у складі судді Гайда-Герасименко О. Д. та рішення апеляційного суду Одеської області від 3 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Колеснікова Г. Я., Ващенко Л. Г., Сєвєрової Є. С.,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2017 року Білгород-Дністровське об'єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення надміру виплаченої пенсії.

Позовна заява мотивована тим, що постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду м. Одеси від 23 травня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_5 до Білгород-Дністровського об'єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області про визнання протиправними дій та зобов'язання призначити пенсію за вислугу років задоволено. Дії Білгород-Дністровського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області щодо відмови ОСОБА_5 у призначені, нарахуванні та виплаті пенсії за вислугу років відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 22 листопада 2015 року визнано протиправними. Зобов'язано Білгород-Дністровське об'єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_5 пенсію за вислугу років відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 22 листопада 2015 року.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 7 грудня 2016 року постанова Білгород-Дністровського міськрайонного суду м. Одеси від 23 травня 2016 року скасована. У задоволенні позову ОСОБА_5 до Білгород-Дністровського об'єднане управління Пенсійного фонду України Одеської областіпро визнання протиправними дії та зобов'язання призначити пенсію за вислугу років відмовлено. Отже, у період з 12 вересня 2016 року по 30 листопада 2016 року ОСОБА_5 було здійснено переплату пенсії у розмірі 4 609 грн 70 коп.

Ураховуючи викладене, Білгород-Дністровське об'єднане управління Пенсійного фонду України Одеської областіпросило суд стягнути з ОСОБА_5 на його користь надміру виплачену пенсію у розмірі 4 609 грн 70 коп.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 6 червня 2017 року у задоволенні позову Білгород-Дністровського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської областівідмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що виплачена відповідачу пенсія отримана нею безпідставно, проте вона не підлягає поверненню у силу положень статті 1215 ЦК України, згідно з якою не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. При цьому суд зазначив, що постанова суду, на підставі якої відповідачу було призначено, нараховано та виплачено пенсію, скасовано постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 7 грудня 2016 року, тому Білгород-Дністровському об'єднаному управлінню Пенсійного фонду України Одеської області необхідно звернутись до адміністративного суду із заявою про поворот виконання рішення суду.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 3 жовтня 2017 рокуапеляційну скаргу Білгород-Дністровського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області задоволено частково. Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 6 червня 2017 року змінено. Виключено з мотивувальної частини рішення суду висновки про право позивача звернутися до адміністративного суду з заявою про поворот виконання рішення суду; законодавством передбачено інший порядок захисту порушених прав позивача. Виключено з резолютивної частини рішення суду роз'яснення позивачу про його право звернутися до суду із заявою про поворот виконання рішення суду. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що оскільки Фондом вимоги заявлено на підставі статті 1212 ЦК України, грошові кошти, виплачені ОСОБА_5 не підлягають поверненню, так як позивачем не доведено, що їх виплата була проведена унаслідок рахункової помилки Фонду або недобросовісних дій ОСОБА_5 При цьому суд зазначив, що суд першої інстанції не звернув увагу на статтю 266 КАС України, у редакції на час ухвалення рішення суду, якою встановлено особливості повороту виконання в окремих категоріях адміністративних справ і помилково зазначив про право позивача звернутися до адміністративного суду із заявою про поворот виконання рішення суду. Поворот виконання постанови про присудження виплати пенсій чи інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів допускається, якщо скасована постанова була обґрунтована на повідомлених позивачем завідомо неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах. Проте таких фактів судом встановлено не було.

У жовтні 2017 року Білгород-Дністровське об'єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди безпідставно не застосували частину першу статті 50 Закону України «Про пенсійне забезпечення», згідно з якою суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовується також до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. За період з 12 вересня 2016 року (з дня відкриття апеляційного провадження) по 30 листопада 2016 року ОСОБА_5 було виплачено пенсію у розмірі 4 609 грн 70 коп., на отримання якої вона не мала права.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Позивач зазначає вказану норму права, але не враховує, що вона застосовується у системному зв'язку з іншими нормами права.

Так, стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина перша статті 1215 ЦК України).

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Вирішуючи спір, суди, врахувавши наведені вище норми права та обставини справи, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, дійшли правильного висновку про те, що пенсія не підлягає поверненню, оскільки відсутні докази рахункової помилки із боку позивача чи зловживання або недобросовісність відповідача.

При цьому апеляційний суд правильно зазначив, що згідно зі статтею 266 КАС України, у редакції на час ухвалення рішення суду, поворот виконання постанови про присудження виплати пенсій чи інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів допускається, якщо скасована постанова була обґрунтована на повідомлених позивачем завідомо неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах. Проте таких фактів судом встановлено не було.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають, а направлені виключно на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Білгород-Дністровського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 6 червня 2017 року в незміненій після апеляційного перегляду частині та рішення апеляційного суду Одеської області від 3 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк