Справа № 360/2693/17 Головуючий у І інстанції Міланіч А. М.
Провадження № 22-ц/780/3424/18 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 43 13.09.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 вересня 2018 року м.Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Гуля В.В., Приходька К.П.,

за участю секретаря - Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою восьмого Державного пожежно-рятувального загону Головного управління державної служби з надзвичайних ситуацій України у Київській області на рішення Бородянського районного суду Київської області від 23 травня 2018 року у справі за позовом восьмого Державного пожежно-рятувального загону Головного управління державної служби з надзвичайних ситуацій України у Київській області до ОСОБА_2, третя особа: Клавдієво-Тарасівська селищна рада Бородянського району Київської області, про виселення,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року восьмий Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління державної служби з надзвичайних ситуацій України у Київській області (далі - 8 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Київській області) звернувся до суду з уточненим в подальшому позовом до ОСОБА_2, третя особа: Клавдієво-Тарасівська селищна рада Бородянського району Київської області, про виселення.

Позовна заява мотивована тим, що на балансі 8 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Київській області перебуває двокімнатна квартира АДРЕСА_1, в якій з 1979 року проживає відповідач ОСОБА_2 Вказує, що ОСОБА_2 не має законних підстав для проживання у вказаній квартирі, оскільки у трудових відносинах з позивачем не перебуває. Рішенням Клавдієво-Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області від 28 липня 2015 року за заявою ОСОБА_2 закріплено за нею житлову площу по АДРЕСА_1 яка була надана у користування її родині 32-ю самостійною державною пожежною частиною.

Позивач вказував, що рішеннями виконавчого комітету Клавдієво-Тарасівської селищної ради від 28 липня 2015 року та від 29 вересня 2017 року залишено без розгляду заяви начальника 8 ДПРЗ ГУДСНС України в Київській області від 14 липня 2015 року та від 10 вересня 2015 року про надання статусу службового житла вказаній вище квартирі АДРЕСА_1 та вирішено розглянути їх після вирішення питання реєстрації постійного місця проживання у вказаній квартирі членів родини ОСОБА_2 13 жовтня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до начальника 8 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Київській області про надання їй дозволу на реєстрацію місця проживання у квартирі АДРЕСА_1 від 11 листопада 2015 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 з тих підстав, що по АДРЕСА_1 розташована 58 Пожежна професійна частина смт. Клавдієво-Тарасове і на даний час проводиться ряд заходів щодо отримання статусу службового житла квартирі НОМЕР_1, відсутністю укладеного між сторонами договору найму, а також ОСОБА_2 не перебуває у трудових відносинах з позивачем.

27 лютого 2017 року позивачем направлено на адресу ОСОБА_2 повідомлення № 48 з проханням вивільнити квартиру АДРЕСА_1 до 01 квітня 2017 року. 26 липня 2017 року позивачем повторно направлено на адресу відповідача повідомлення про необхідність звільнення квартири НОМЕР_1 та господарських будівель по АДРЕСА_1 до 01 вересня 2017 року. Однак, відповідач до цього часу вказану квартиру НОМЕР_1 та господарські будівлі у добровільному порядку не звільнила. 09 серпня 2017 року ОСОБА_2 відмовила комісії 8 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Київській області в огляді квартири АДРЕСА_2 та не надала документів на підтвердження законності її проживання і реєстрації у вказаній квартирі.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 у трудових відносинах з 8 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Київській області не перебуває, статусу службового житла спірній квартирі не присвоювалось і спеціальний ордер на вселення ОСОБА_2 не видавався, позивач на підставі ст. 610 ЦК України, ст. ст.109, 118, 122, 124 ЖК України, Постанови Ради Міністрів Української РСР від 04 лютого 1988 року № 37 «Про службові жилі приміщення» просив виселити без надання іншого житла ОСОБА_2 з жилого приміщення АДРЕСА_3.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 23 травня 2018 року в позові 8 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Київській області відмовлено.

Стягнуто з 8 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Київській області на користь ОСОБА_2 витрати по наданню правничої допомоги у розмірі 2 400 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції,8 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Київській області подавапеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та увалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що спірна квартира статусу службового жилого приміщення не мала і не має, відповідач зайняла спірне жиле приміщення не самоправно, а з дозволу балансоутримувача, а відтак суд дійшов висновку про відсутність підстав, на які посилається позивач у своєму позові, для виселення відповідача із спірної квартири.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними й такими, що ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Згідно ч.4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з п.4 ст.31 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.

Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв'язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло.

Згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв'язків із конкретним місцем (рішення у справі «Прокопович проти Росії» (Prokopovich v. Russia), заява № 58255/00, пункт 36, ECHR 2004-XI). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, пункт 50).

У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» (Prokopovich v. Russia) Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв'язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).

Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла.

У пункті 44 рішення від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» Європейський суд з прав людини визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 з 1979 року проживає без реєстрації у квартирі АДРЕСА_1, яка у 1977 році керівництвом Професійної пожежної частини № 58 Управління Державної пожежної охорони ГУВД в Київській області була надана для тимчасового проживання батьку відповідача - ОСОБА_4 із сім'єю, без права прописки, який працював на будівництві об'єктів пожежної охорони.

Згідно копії акту обстеження помешкання, складеного 24 липня 2015 року комісією по благоустрою Клавдіївської селищної ради Бородянського району Київської області, у квартирі АДРЕСА_4 з моменту її надання ОСОБА_4 постійно проживали без реєстрації ОСОБА_4, його дружина ОСОБА_5 та їх діти - відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер (а.с.71).

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням виконкому Клавдієво-Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області № 169 від 13 червня 2006 року квартиру АДРЕСА_5 закріплено за ОСОБА_5, яка в ній проживала до дня смерті, тобто, ІНФОРМАЦІЯ_2

В подальшому у квартирі АДРЕСА_6 залишились проживати відповідач ОСОБА_2 зі своїм братом ОСОБА_6, якому з 01 липня 2010 року встановлено першу групу інвалідності довічно, а рішенням Бородянського районного суду Київської області від 28 вересня 2015 року його визнано недієздатним та призначено його опікуном заклад соціального захисту населення.

Встановлено, що рішенням виконавчого комітету Клавдієво-Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області № 77 від 28 квітня 2015 року закріплено за ОСОБА_2 житлову площу по АДРЕСА_1, яка була надана у користування її родини 32-ю самостійною державною пожежною частиною смт Бородянка.

13 жовтня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до начальника 8 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Київській області із заявою про надання їй дозволу на реєстрацію місця проживання у вказаній квартирі АДРЕСА_7.

Листом 8 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Київській області від 11 листопада 2015 року повідомлено ОСОБА_2, що за вказаною адресою розташована 58 Пожежна професійна частина смт. Клавдієво-Тарасове і на даний час проводиться ряд заходів щодо отримання статусу службового житла двом квартирам при вказаній пожежній частині. Крмі того, у зв`язку з відсутністю укладеного договору найму, статусу службового житла приміщення, а також, що ОСОБА_2 не перебуває у трудових відносинах з 8 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Київській області, у задоволені заяви ОСОБА_2 відмовлено.

27 лютого 2017 року позивач направив на адресу ОСОБА_2 лист із проханням вивільнити квартиру АДРЕСА_8 до 01 квітня 2017 року, у зв'язку з відсутністю законних підстав займання відповідачем вказаної квартири та не перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з 8 ДПРЗ ГУ ДСНС України (а.с.20).

26 липня 2017 року позивач направив на адресу ОСОБА_2 попередження про звільнення господарських будівель (погребу, сараю) по АДРЕСА_1 до 01 вересня 2017 року, оскільки вони перебувають на балансі загону (а.с.22).

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно із ч.3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Зі змісту позову вбачається, що позивач просив виселити ОСОБА_2 із квартири АДРЕСА_2 без надання іншого житла на підставі ст. 610 ЦК України, ст. ст.109, 118, 122, 124 ЖК України, Постанови Ради Міністрів Української РСР від 04 лютого 1988 року № 37 «Про службові жилі приміщення».

Разом з тим, вказані норми закону регулюють порядок виселення осіб із службового житла.

Так, відповідно до ч.1 ст. 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Згідно із ч.1 ст.122 ЖК України на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

Відповідно до ст.124 ЖК України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно копії технічного паспорту на громадський будинок за адресою: АДРЕСА_1 та згідно акту Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, вказаний будинок є будівлею пожежного депо № 58 ГУ ПБ МНС Київської області, яка була прийнята в експлуатацію, як об'єкт закінчений будівництвом 12 вересня 2003 року. Дана будівля має житлову добудову, поділену на дві квартири, у одній з яких проживає ОСОБА_2 (а.с. 25-36, 87-96).

Згідно з копій витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 14 травня 2018 року, будівля пожежного депо 58-ДПРЧ (пожежне депо А, оглядова вежа А1, житлова прибудова А2), за адресою: АДРЕСА_1 Бородянського району Київської області, є державною власністю, перебуває на балансі 8 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Київській області, яке має право оперативного управління зазначеною будівлею (а.с.121-122).

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що спірна квартира статусу службового жилого приміщення не має. Позивач неодноразово звертався до Клавдієво-Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області з метою вирішення питання про надання спірній квартирі статусу службового приміщення. Однак рішеннями Клавдієво-Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області від 28 липня 2015 року, 29 вересня 2015 року, 27 лютого 2018 року вирішення даного питання відкладено до вирішення питання реєстрації та постійного проживання у вказаній квартирі членів родини ОСОБА_2, а також у зв'язку з тим, що до числа службових приміщень може бути включено тільки вільне жиле приміщення (а.с.11-14, 18, 60, 96, 98-101).

Також судом першої інстанції встановлено, що на даний час Клавдієво-Тарасівською селищною радою не може бути вирішено питання про надання родині ОСОБА_2 іншого житла через відсутність на балансі селищної ради нерухомого житлового майна (а.с.21).

Отже, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, яким суд дав належну правову оцінку, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що виселення ОСОБА_2 із спірної квартири з підстав, викладених у позовній заяві, не ґрунтується на вимогах закону та встановлених обставинах справи.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи та обставини, на які посилається представник позивача в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу восьмого Державного пожежно-рятувального загону Головного управління державної служби з надзвичайних ситуацій України у Київській областізалишити без задоволення.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 23 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді