Постанова

Іменем України

30 травня 2018 року

м. Київ

справа № 361/4501/13-ц

провадження № 61-4563св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Журавель В. І. (суддя - доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

відповідач - ОСОБА_4,

представник відповідача - ОСОБА_5,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 серпня 2015 року у складі судді Дутчака І. М. та рішення апеляційного суду Київської області від 24 грудня 2015 року у складі колегії суддів: Савченка С. І., Білоконь О. В., Гуль В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, у якому просило в рахунок погашення боргу за кредитом в розмірі 1 268 760 грн 23 коп. звернути стягнення на належний відповідачу предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1, шляхом проведення прилюдних торгів згідно з процедурою, встановленою Законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна, а також стягнути з відповідача на свою користь судові витрати.

Позовна заява мотивована тим, що 26 вересня 2007 року між акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (далі - АКБ «ТАС-Комерцбанк») і ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав відповідачу кредит на споживчі цілі в розмірі 77 000 дол. США строком користування до 25 червня 2025 року із сплатою 12,5 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком і відповідачем 26 вересня 2007 року укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

28 листопада 2012 року публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк»), яке є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», уклало із факторинговою компанією «Вектор Плюс» (далі - ФК «Вектор Плюс») договір факторингу, за яким відступило право вимоги за рядом кредитних та забезпечувальних договорів, у тому числі за кредитним та забезпечувальним договорами, укладеними із ОСОБА_4

Також 28 листопада 2012 року між ФК «Вектор Плюс» і ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу за кредитним та забезпечувальним договорами, укладеними із ОСОБА_4

Відповідач зобов'язався повертати кредит щомісячними платежами в розмірі 362 дол. США, однак не виконує цих обов'язків, має прострочену заборгованість. Письмова вимога ТОВ «Кредитні ініціативи» про погашення боргу та наслідки її невиконання у вигляді звернення стягнення на предмет іпотеки, що направлена відповідачу, залишена без задоволення. Просило позов задовольнити.

Суди розглядали справу неодноразово.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 серпня 2015 року позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором від 26 вересня 2007 року в розмірі 1 140 965 грн 99 коп., з яких: 597 916 грн 37 коп. - борг за кредитом, 407 779 грн 36 коп. - борг за процентами, 135 270 грн 26 коп. - пеня, на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 50,6 кв. м, житловою площею 30,4 кв. м, що належить на праві власності ОСОБА_4, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», за ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки майна, проведеної суб'єктом оціночної діяльності.

Вирішено питання про розподіл судових витрат. Зазначено, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», виконанню не підлягає.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_4 не виконує передбачених кредитним договором зобов'язань з повернення отриманих кредитних коштів шляхом внесення щомісячних платежів і має прострочену заборгованість, порушує права товариства як нового кредитора. При цьому ТОВ «Кредитні ініціативи» як новий кредитор відповідно до умов договору про відступлення права вимоги, кредитного, іпотечного договорів та вимог закону у встановленому законом порядку набуло права вимоги до відповідача. Крім того, суд дійшов висновку про можливість встановлення початкової ціни продажу предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеної на підставі оцінки майна, проведеної суб'єктом оціночної діяльності.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 24 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено в частині визначення початкової ціни продажу предмета іпотеки та ухвалено в цій частині нове рішення, яким встановлено ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації у грошовому вираженні в розмірі 778 400 грн. У решті рішення суду залишено без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що місцевий суд передчасно зазначив про можливість встановлення початкової ціни продажу предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеної на підставі оцінки майна, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, оскільки в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду, в тому числі, має бути зазначено початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

У січні 2016 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подав касаційну скаргу, у якій просив рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 серпня 2015 року та рішення апеляційного суду Київської області від 24 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що розрахунок заборгованості відповідача здійснено неправильно. Всупереч частині десятій статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач не звертався до відповідача з попереднім повідомленням щодо дострокового повернення всієї суми кредиту. ТОВ «Кредитні ініціативи» не має правових підстав для стягнення коштів, оскільки не довело факту відступлення права вимоги саме за кредитним договором, у якому боржником є ОСОБА_4, та не отримало письмового дозволу Спостережної Ради ПАТ «Сведбанк» на укладення договору факторингу, що є порушенням панкту 2.6 кредитного договору. Позивач не має права нараховувати заборгованість у доларах США та вимагати від позичальника погашення цієї суми заборгованості, оскільки не має відповідної ліцензії Національного банку України на здійснення валютних операцій.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 квітня 2016 року справу № 361/4501/13-ц призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України 19 січня 2018 року справу № 361/4501/13-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Суди встановили, що 26 вересня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» і ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав відповідачу кредит на споживчі цілі в розмірі 77 000 дол. США строком користування до 25 червня 2025 року із сплатою 12,5 % річних за користування коштами.

Згідно із пунктом 3.8 кредитного договору у випадку прострочення платежів банк вправі вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту в повному обсязі.

У рахунок забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком і ОСОБА_4 26 вересня 2007 року укладено іпотечний договір, за умовами якого відповідач передав в іпотеку належне йому майно, а саме квартиру АДРЕСА_1. Умови іпотечного договору містять положення про право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку одноразового прострочення платежів на погашення кредиту.

28 листопада 2012 року ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», уклав із ФК «Вектор Плюс» договір факторингу, згідно з яким банк відступив факторинговій компанії право вимоги за рядом кредитних договорів, у тому числі за кредитним та забезпечувальним договорами, укладеними із ОСОБА_4

28 листопада 2012 року між ФК «Вектор Плюс» і ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу, згідно з яким факторингова компанія відступила право вимоги товариству за кредитним та забезпечувальним договорами, укладеними із ОСОБА_4

Позичальник ОСОБА_4 не виконує обов'язків із щомісячного повернення кредиту, покладених на нього умовами кредитного договору, з 2012 року припинив погашення тіла кредиту і відсотків, має прострочену заборгованість понад один місяць. Письмове повідомлення товариства про необхідність погашення заборгованості та наслідки його невиконання у вигляді дострокового стягнення кредиту залишене без задоволення.

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 08 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року, позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 140 965 грн 99 коп.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 Закону України «Про іпотеку».

Стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки.

Частиною першою статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передання його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, визначеною в частині шостій статті 38 цього Закону.

Разом з тим відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.

У спорах цієї категорії лише незазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення, та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 14-11цс18.

Враховуючи фактичні обставини, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що наявні правові підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, а висновок апеляційного суду про те, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду має бути зазначено саме початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, не має вирішального значення у справі та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень.

Доводи касаційної скарги про те, що суди не правильно визначили розмір заборгованості, колегія суддів відхиляє. Такий розмір заборгованості встановлений рішенням апеляційного суду Київської області від 08 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року, у справі за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4 про стягнення боргу і становить 1 140 965 грн 99 коп., з яких тіло кредиту - 597 916 грн 36 коп., проценти - 407 779 грн 36 коп., пеня - 135 270 грн 26 коп.

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України (у редакції, чинній на момент вчинення процесуальної дії) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини.

Аргументи касаційної скарги щодо неправильного застосування положень частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» колегія суддів також відхиляє, оскільки такі положення стосуються можливості дострокового стягнення боргу, а в цій справі вирішується спір щодо звернення стягнення на предмет іпотеки з урахуванням вже стягнутої суми боргу за рішенням суду.

Мотиви касаційної скарги, що позивач не має правових підстав для стягнення коштів, оскільки не довів факту відступлення права вимоги за кредитним договором, у якому боржником є ОСОБА_4, також є безпідставними. Суди дослідили договори факторингу та переуступки за іпотечним договором, які посвідчені у нотаріальному порядку. Такі договори є чинними, не визнані недійсними, заборгованість ОСОБА_4 стягнута за рішенням суду.

Інші доводи касаційної скарги також не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та залишення без змін рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 серпня 2015 року в не зміненій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду Київської області від 24 грудня 2015 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані.

Керуючись статтями 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 серпня 2015 року в не зміненій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду Київської області від 24 грудня 2015 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 серпня 2015 року та рішення апеляційного суду Київської області від 24 грудня 2015 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

СуддіВ. І. Журавель В. М. Коротун

В. І. Крат В. П. Курило