Справа № 463/3789/17
Провадження № 2/463/529/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2018 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Гирич С. В.

за участю секретаря судового засідання Граніч З.Ю.

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири особистою приватною власністю,

в с т а н о в и в :

позивач звернулася до суду із позовом до відповідача, просить визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивує тим, що 14 липня 2001 року сторони уклала шлюб. 01 квітня 2003 року позивач придбала квартиру АДРЕСА_2. Вказану квартиру ОСОБА_1 придбала за особисті кошти, які для купівлі квартири вона позичила у фізичної особи на підставі розписки 01 червня 2001 року, тобто до укладення шлюбу між нею та ОСОБА_2 В подальшому, з метою часткового повернення позики, позивачем була продана квартира АДРЕСА_3, яка належала ОСОБА_1 на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу від 18.04.1994 року. Таким чином, оскільки спірна квартира майна хоча й придбана у період шлюбу, але за особисті кошті одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю позивача.

Ухвалою від 12.09.2017 року відкрито провадження у справі. У зв'язку з набрання законної сили Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 та вступом в дію 15.12.2017 нової редакції Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд здійснював розгляд цієї справи за правилами ЦПК України від 15.12.2017 за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 13.04.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Як на стадії підготовчого провадження, так і після закриття такого відповідачу визначався строк для надання відзиву на позов, проте такий до суду не надійшов.

В останнє судове засідання позивач та її представник не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Відповідач в судове засіданні не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнає в повному обсязі.

А тому, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши подані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається із копії свідоцтва про одруження (а.с. 8), 14.07.2001 року між сторонами Міським відділом реєстрації актів громадського стану Львівського міського управління юстиції зареєстровано шлюб, про що в книзі записів про одруження зроблено запис за №1107, та позивач змінили прізвище з «Копич» на «Вовк».

Як вбачається із копії договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за № 872 (а.с.10), позивач придбала квартиру АДРЕСА_4.

Як вбачається із інформаційної довідки (а.с.12), на даний час власником квартири АДРЕСА_4 зазначено, що власником квартири є ОСОБА_1

Відповідно до положень ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Разом з тим, відповідно до положень ст.57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Як вбачаєтеся із розписки (а.с.9), позивач ОСОБА_4 01 червня 2001 року для купівлі квартири позичила у ОСОБА_5 кошти сумою 90 000 грн., про що склала розписку.

Окрім цього, позивачем було укладено договір купівлі-продажу від 23 квітня 2003 року квартири АДРЕСА_3, яка належала ОСОБА_1 на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 18.04.1994 року Четвертою Львівською державною нотаріальною конторою, за реєстровим №3649, зареєстрованого у Львівському міжміському БТІ та ЕО 31.05.1994 року (а.с. 11).

З пояснень позивача вбачається, що отримані від продажу квартири АДРЕСА_3 кошти було використано на часткове повернення позики від 01 червня 2001 року. Вказані доводи відповідач не заперечив.

За змістом норми ст.60 Сімейного кодексу України належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Виходячи з наведеного, для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Відповідна правова позиція визначена Верховним Судом України у справі № 6-612цс15.

Окрім цього, Верховним Судом України висловлено іншу правову позицію у справі 6-1568цс16, а саме, що у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, суд вважає доведеним факт, що позивач придбала квартиру за особисті кошти, отримані в позику, та на купівлю якого витратили кошти, отримані від продажу належного їй до шлюбу особистого майна.

Відтак, суд погоджується із доводами позивача про те, що квартира № АДРЕСА_1 придбана нею за особисті кошти за час перебування у шлюбі, що не заперечується і відповідачем, а тому є підстави визнати його особистою приватною власністю.

У відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати - судовий збір в розмірі 640 грн. (а.с.3)

Керуючись ст.ст. 2, 81, 258, 259, 263-265, 268ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2) про визнання квартири особистою приватною власністю задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 640 грн. (шістсот сорок гривень)

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Апеляційного суду Львівської області або через місцевий суд до Апеляційного суду Львівської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного рішення - 11.06.2018.

Суддя: Гирич С. В.