Постанова

Іменем України

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа 552/1690/17

провадження № 61-28653св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представники позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідач - Служба безпеки України,

представники відповідача - Михальчук Юрій Петрович, Радіонова Анастасія Олександрівна, Скрипніков Денис Сергійович,

тертя особа - ОСОБА_7,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Служби безпеки України на рішення Шевченківського районного суду м. Києва у складі судді Малинникова О. Ф. від 09 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Поливач Л. Д., Вербової І. М., Шахової О. В. від 25 жовтня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Служби безпеки України про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що 03 червня 2015 року о 14 год. 20 хв. в м. Києві, водій ОСОБА_7 під час керування службовим автомобілем «Опель», д.н.з. НОМЕР_1, на розі вулиць Мельникова та Якіра виїхав на перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора, що призвело до зіткнення з автомобілем «Хонда», д.н.з. НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_1, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні адміністративного порушення за статтею 124 КУпАП України. Провадження у справі закрито у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Позивач зазначав, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню для відновлення пошкодженого майна становить 95 854 грн 01 коп., що визначено відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи, а тому оскільки він отримав за договором обов'язкового страхування 50 000 грн, решту шкоди у розмірі 45 857 грн 01 коп. має відшкодувати відповідач, якому належить службовий автомобіль марки «Опель», д.н.з. НОМЕР_1, за кермом якого був водій відповідача. Зважаючи на вищевикладене позивач просив суд стягнути із Служби безпеки України на свою користь майнову шкоду у розмірі 45 857 грн 01 коп. та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 25 000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 серпня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з Служби безпеки України на користь ОСОБА_1 відшкодування майнової шкоди в сумі 45 857 грн 01 коп. та моральну шкоду у розмірі 3 000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції, виходив з того, що винними діями водія ОСОБА_7 позивачу було завдано майнову шкоду, яка виразилася у спричиненні механічних пошкоджень автомобілю, що належить позивачу, і яка підлягає стягненню з відповідача, як роботодавця винної особи у розмірі, не покритому страховою виплатою. Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 3000 грн, суд виходив із наданих позивачем обґрунтувань та доказів на підтвердження позовних вимог.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року апеляційну скаргу Служби безпеки України відхилено, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 серпня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що розмір заподіяної внаслідок ДТП майнової шкоди підтверджується звітом № 72/06/15 про оцінку вартості збитку, нанесеного власнику пошкодженого транспортного засобу від 17 червня 2015 року, і не спростований відповідачем, у зв'язку із чим суд погодився з висновком місцевого суду про наявність правових підстав для стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

У листопаді 2017 року Служба безпеки України подала касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що звіт від 17 червня 2015 року № 72/06/15 не є належним доказом заявлених до відповідача вимог, зважаючи на факт відчуження позивачем пошкодженого в ДПТ автомобіля без проведення ремонтних робіт по його відновленню, що також фактично зменшує суму, яка підлягає відшкодування, і огляд пошкодженого автомобіля проводився без участі представника Служби безпеки України. Також позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань.

У січні 2018 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, посилаючись на те, що ті обставини, на які посилається заявник були предметом дослідження судами і висновки, зроблені ними з даного приводу, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд установив, що 03 червня 2015 року о 14 год. 20 хв. в м. Києві, водій ОСОБА_7 під час керування службовим автомобілем «Опель», д.н.з. НОМЕР_1, який належить на праві власності адміністративно - господарському управлінню Служби безпеки України, на розі вулиць Мельникова та Якіра виїхав на перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора, що призвело до зіткнення з автомобілем марки «Хонда», д.н.з. НОМЕР_2, керованого ОСОБА_1, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні адміністративного порушення за статтею 124 КУпАП України. Провадження у справі закрито у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

На підтвердження розміру заподіяної внаслідок ДТП майнової шкоди ОСОБА_1 надав звіт № 72/06/15 про оцінку вартості збитку, нанесеного власнику пошкодженого транспортного засобу від 17 червня 2015 року, яким встановлено, що величина вартості матеріального збитку, нанесеного власнику пошкодженого КТЗ, з врахуванням допусків в межах яких відбулась оцінка, з врахуванням ПДВ 20 % та інших загально державних податків і зборів (обов'язкових платежів), дорівнює ринковій вартості та складає 147 100 грн 07 коп.

Також вказаним звітом установлено, що ринкова вартість КТЗ на момент пошкодження становить 147 100 грн 07 коп., вартість відновлювального ремонту КТЗ - 243 673 грн 05 коп., вартість відновлювального ремонту КТЗ з врахуванням фізичного зносу та ВТВ - 93 687 грн 66 коп.

Судами установлено, що ОСОБА_1 отримано страхове відшкодування у розмірі 50 000 грн від страховика цивільно - правової відповідальності водія автомобіля «Опель», д.н.з. НОМЕР_1, а тому суди дійшли обґрунтованого висновку, що заподіяний йому матеріальний збиток підлягає відшкодуванню відповідачем в розмірі, що становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) до повного відшкодування нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Установивши, що вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_7 під час керування ним службовим автомобілем «Опель», д.н.з. НОМЕР_1, який належить на праві власності адміністративно - господарському управлінню Служби безпеки України, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, суди дійшли правильного висновку про те, що з Служби безпеки України, як власника автомобіля, яким керувала винна особа, на користь позивача підлягає стягненню різниця між страховим відшкодуванням та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, визначеного висновком експерта № 72/06/15 про оцінку вартості збитку від 17 червня 2015 року.

Також враховуючи, що з вини службової особи Служби безпеки України позивач був змушений нести додаткові витрати, пов'язані з переміщенням пошкодженого автомобіля за допомогою евакуатора, проведення експертних досліджень з метою захисту свого порушеного права в суді, на загальну суму 1 986 грн 35 коп., такі витрати також підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача, оскільки факт їх понесення підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями, а причиною їх виникнення є неправомірні дії працівника відповідача.

Висновки судів відповідають принципу справедливості та забезпечують ефективне поновлення порушеного права позивача на відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Доводи відповідача про відсутність підстав для відшкодування відповідачем майнової шкоди з тих підстав, що позивачем було відчужено автомобіль, були предметом дослідження й оцінки судами попередніх інстанцій, які їх обґрунтовано спростували.

Також стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 3000 грн відповідає вимогам статті 23 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; при визначенні розміру такого відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальних частинах судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки

Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною першою статті 410 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Ураховуючи, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 15 листопада 2017 року було зупинено дію рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 серпня 2017 року до закінчення касаційного провадження, касаційне провадження у справі закінчено, тому дія вказаного судового рішення підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Служби безпеки України залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року залишити без змін

Поновити дію рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 серпня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило