Номер провадження: 22-ц/785/3588/18
Номер справи місцевого суду: 504/962/17
Головуючий у першій інстанції Добров П. В.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2018 року м. Одеса

Справа № 504/3588/17

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря Томашевської К.В.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,
- відповідач Міністерство Оборони України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства Оборони України, подану представником ОСОБА_2 , на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області, ухвалене під головуванням судді Доброва П.В. 06 листопада 2017 рокув м. Доброслав Одеської області, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства Оборони України про стягнення моральної шкоди,

встановив:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з Міністерства оборони України на її користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн..
ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що з 16.10.1992 р. вона проходила військову службу у Збройних силах України, військове звання - старший прапорщик,.
З квітня 2014 р. виключена зі списків військової частини НОМЕР_1 . На час звернення до суду є військовим пенсіонером. Під час проходження військової служби від травми, отриманої у 1999 р. під час проходження військової служби, в неї розвинулись хвороби, стан здоров`я поступово погіршився. Визнана інвалідом ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.
У зв`язку із погіршенням стану здоров`я вона позбавлена можливості вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, порушена душевна рівновага, виражена у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості і страху. Відчуває себе втраченою для суспільства та родини, оскільки не може допомогти своїй родині як матеріально, так і фізично, повноцінно виконувати свої обов`язки. Значна частина пенсії, яку вона отримує як інвалід ІІ групи витрачається на придбання ліків та оздоровлення, постійні медичні огляди, санаторне лікування.
Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 06.11.2017 р. вищезазначений позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі - 25 000,00 грн..
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 16.10.1992 р. була прийнята до лав Збройних Сил СРСР та звільнена з лав Збройних Сил України 22.04.2014 р..
Відповідно до посвідчення серія № НОМЕР_2 від 14.06.2016 р. ОСОБА_1 є інвалідом армії ІІ групи. Посвідчення безстрокове і діє на всій території України.
Відповідно до свідоцтва про хворобу № 752 від 21.10.2013 р. в лютому 1999 р. ОСОБА_1 отримала травму голови, що в подальшому призвело до стійких наслідків закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку у вигляді дрібновогнищевої симптоматики, вегето-судинної нестійкості з симпато-адреналіновими кризами.
Виписним епікризом № 15398 про обстеження позивачки у період з 26.02.2016 р. по 04.03.2016 р. та Виписним епікризом № 3975 про її обстеження у період з 04.10.2016 р. по 12.10.2016 р. у Військово медичному клінічному центрі Південного регіону у м. Одесі зафіксовано, що ОСОБА_1 03.02.1999 р. отримала травму голови, що призвело до стійких наслідків закритої черепно-мозкової травми та в подальшому призвело до розвитку стійких наслідків закритої черепно-мозкової травми у вигляді дисциркуляторної енцефалопатії 2-го ступеню змішаного ґенезу (після травматичного, гіпертонічного) зі стійким вестибулярним синдромом. Також супутні захворювання: - гіпертонічна хвороба 2-го ступеню, ІХС; - атеросклеротичний кардіосклероз; - пароксизмальна форма фібриляції перед сердець, СН 1 ст.; - гіпертонічна ангіопатія сітківки обох очей; - міжхребцевий остеохондроз грудного, поперекового відділів хребта; - деформуючий спондильоз на рівні Th5 Th11, деформуючий артроз реберно-хребцевих суглобів на рівні Th10, аномалія тропізму суглобових відростків L5 - S1 справа з больовим синдромом; - деформуючий артроз обох колінних суглобів з больовим синдромом; - хронічний панкреатит, нестійка ремісія.
Довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 20.04.2015 р. № 125590 визначена ступень втрати професійної працездатності 60%. 21.10.2013 р. ОСОБА_1 пройшла ВЛК та визнана обмежено придатною до військової служби, інвалідом ІІІ групи. У квітні 2016 р. визнана інвалідом ІІ групи.
Згідно виписки з акта огляду медико-санітарною експертною комісією до довідки серія АВ № 0674049 від 01.05.2016 р. встановлена ІІ група інвалідності за причиною: - захворювання пов`язано з проходженням військової служби.
Відповідно до виписних епікризів ОСОБА_1 неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні у зв`язку з хворобами, що розвинулися внаслідок отримання ушкоджень здоров`я під час виконання свого військового обов`язку (а. с. 75 76 зворотня сторона).
Міністерство оборони України в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Міністерство оборони України (далі МО України) вказує на те, що відсутні докази неправомірних дій МО України відносно позивачки. Суд не врахував, що позивачка не проходила військову службу в МО України, а у військовій частині Збройних Сил України. Суд не обґрунтував розмір відшкодування моральної шкоди.
Представник апелянта у судовому засіданні підтримав викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.
ОСОБА_1 письмового відзиву на апеляційну скаргу не надала. Надала заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності. Апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Частиною 2 ст. 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у вирішені спору, думку осіб, які прийняли участь у судовому засіданні про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності інших її учасників.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 367 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду рішення, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України, які були чинними на час ухвалення рішення судом першої інстанції, передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене не підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції вищезазначеним вимогам законодавства у повній мірі не відповідає.

Суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильних вищевказаних висновків про необхідність стягнення на користь позивачки відшкодування моральної шкоди. Висновки суду в цій частині відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 55, 56 Конституції України,ст. ст. 16. 22, 23, 1167, 1174 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 10, 11, 60, 179, 213, 214 ЦПК України, в редакції чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції, та ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду) права.

Між сторонами склалисяправовідносин щодо відшкодування моральної шкоди, завданої під час проходження військової служби.

Статтями 55, 56 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтями 16, 22, 23, 1167 України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. п. 9, 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з подальшими змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оскільки беззаперечно встановлено отримання позивачкою травми під час проходження військової служби, яка призвела до встановлення ІІ групи інвалідності за захворюванням пов`язаним з проходженням військової служби,вірним є висновок суду про необхідність стягнення відшкодування моральної шкоди.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з тим, що відшкодування моральної шкоди стягнуто з Міністерства оборони України. Вважає, що цих висновків суд першої інстанції дійшов при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням вищевказаних норм матеріального та процесуального права.

Встановлено, що травма отримана під час проходження військової служби у відповідній військовій частині, а не в Міністерстві оборони України. Таким чином, висновок суду першої інстанції в цій частині є помилковим. Враховуючи положення ст. 1174 ЦК України, колегія суддів вважає, що відшкодування моральної шкоди необхідно стягнути з Держави Україна, за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з відкритого в Казначейській службі України відповідного рахунку.

Доводи апелянта про відсутність доказів неправомірних дій МО України відносно позивачки, не проходження позивачкою військової службу в МО України, а у військовій частині Збройних Сил України, є обґрунтованими.
Доводи апелянта про те, що суд не обґрунтував розмір відшкодування моральної шкоди, колегія суддів не приймає до уваги. Вважає, що визначивши розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 25 000,00 грн., суд першої інстанції у повній мірі врахував обставини завдання моральної шкоди, характер завданої моральної шкоди, глибину моральних і фізичних страждань та тривалість їх завдання, наслідки отримання травми, вимоги щодо законності, розумності, виваженості та справедливості.
Колегія суддів також приймає до уваги порядок списання коштів Державного бюджету за рішенням суду.

Як вказувалося вище, відповідно до ст. 1174 ЦК Українишкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою.

Пунктами 1, 35, 38 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 р. № 845, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 р. № 45 (далі - Порядок) передбачено, що він визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами.

Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації):

1) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду;

2) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень;

3) шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності;

4) різниці між сумою коштів, що надійшли до державного бюджету від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, та сумою, встановленою у судовому рішенні;

5) шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення.

Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення суду першої інстанції. Підставою для зміни рішення суду є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом першої інстанції вищевказаних норм матеріального права, порушення норм процесуального права призвело до неправильного стягнення моральної шкоди з Міністерства оборони України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у цій частині необхідно змінити за вищевказаних підстав.

В решті рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Міністерства Оборони України, подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 листопада 2017 року змінити. Викласти абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Стягнути з Держави Україна на користь ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) відшкодування моральної шкоди у розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн. 00 коп. за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з відкритого в Казначействі спеціального рахунку».

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе