Провадження № 2/761/5857/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

10 вересня 2018 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Ющенко Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» про припинення зобов'язань,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» про захист прав споживача банківських послуг шляхом припинення зобов'язань на підставі договору №BLaЖГА00014028 від 21.02.2011 року, що укладений між ПАТ «ВіЕйБі» та ОСОБА_1

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 21.02.2011 року між ОСОБА_1 до ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» було укладено Договір банківського обслуговування № BLaЖГА00014028, відповідно до умов якого відповідач надав позивачу у тимчасове користування грошові кошти в сумі 6 500,00 грн. зі сплатою 10,00% річних з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 21.02.2014 року.

Разом з тим, позивачка вказує, що незважаючи на виконання нею всіх своїх зобов'язань за договором ще в 2012 року, в вересні 2017 року вона отримала від ТОВ «Колекторське Агентство Фактор» повідомлення про наявність в неї станом на 27.09.2017 року боргу перед ПАТ «ВіЕйБі» в сумі 4 999,07 грн.

За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що у відповідності до положень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю зобороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, позивачка вважає, що зобов'язання за кредитним договором від 21.02.2011 року є припиненими з 21.02.2017 року.

Ухвалою від 04.06.2018 року було відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою від 28.08.2018 року було задоволено заяву позивачки про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції під час розгляду даної цивільної справи.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та треті особи в судове засідання своїх представників не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Разом з тим, як у відзиві Київської міської ради, так і в поясненнях третьої особи КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м.Києва» містить клопотання про розгляд справи без участі її представників.

Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивачка щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, а також оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 21.02.2011 року між ОСОБА_1 до ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» було укладено Договір банківського обслуговування № BLaЖГА00014028, відповідно до умов якого відповідач надав позивачу у тимчасове користування грошові кошти в сумі 6 500,00 грн. зі сплатою 10,00% річних з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 21.02.2014 року.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи копії повідомлення ТОВ «Колекторське Агентство Фактор», станом на 27.09.2017 року позивачка має перед відповідачем заборгованість за вищенаведених кредитним договором у сумі 4 999,07 грн.

Разом з тим, звертаючись до суду з позовом, позивачка, як на одну з підстав для його задоволення, вказувала на виконання нею всіх своїх зобов'язань за договором ще в 2012 року.

При цьому, на думку позивачки, її зобов'язання за кредитним договором від 21.02.2011 року є припиненими з 21.02.2017 року, оскільки відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю зобороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Так, відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як передбачено ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Разом з тим, увідповідності до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, як передбачено вимогами ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Також, згідно роз'яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Однак, всупереч вищенаведених положень законодавства, позивачкою не надано до суду жодних достатніх, належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт виконання нею своїх зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі.

Крім того, посилання позивачки на положення ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», як на підставу для припинення зобов'язань, є помилковими, адже чинна редакція вказаної статті (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 22.09.2011 р. N 3795-VI, з офіційними тлумаченнями Рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 р. N 15-рп/2011, у редакції Закону України від 15.11.2016 р. N 1734-VIII) не містить положень щодо заборони кредитодавцю вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивачка як на підставу для задоволення свого позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а ґрунтуються лише на припущеннях, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 280-282, 289, 352, 354, п.п. 15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» про припинення зобов'язань.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а також рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 10.09.2018 року.

Суддя: