Постанова

Іменем України

13 червня 2018 року

м. Київ

справа № 376/2537/15-ц

провадження № 61-18178св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Сквирська міська рада Київської області,

особа, яка подала касаційну скаргу, - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2на рішення Сквирського районного суду Київської області у складі судді Віговського С. І. від 18 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області у складі колегії суддів: Матвієнко Ю. О., Волохова Л. А., Мельника Я. С., від 13 квітня 2017 року

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року ОСОБА_1звернулась до суду з позовом до Сквирської міської ради Київської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її чоловік - ОСОБА_3, після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок АДРЕСА_1 який він успадкував після смерті у 1994 році своєї матері - ОСОБА_4, не оформивши його належним чином у зв'язку з хворобою. ОСОБА_3 доглядав свою матір, поховав її, проживав разом з нею на день її смерті, що підтверджується будинковою книгою, тобто прийняв спадщину шляхом вступу у фактичне управління та володіння спадковим майном.

Вона є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд: встановити факт, що її чоловік, ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, прийняв спадщину після смерті матері, ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, шляхом вступу у фактичне володіння та управління спадковим майном; визнати в порядку спадкування за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 65,10 кв. м, житловою площею 39,40 кв. м.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 18 грудня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено юридичний факт, що ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, дійсно прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, шляхом вступу у фактичне володіння та управління спадковим майном.

Визнано за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 65,10 кв. м, житловою площею 39,40 кв. м, що належав ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Задовольняючи позов ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що вона прийняла спадщину після смерті свого чоловіка відповідно до статті 1268 ЦК України шляхом спільного проживання разом із ним, а він у силу статті 549 ЦК УРСР фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері. Проте при зверненні до нотаріуса щодо оформлення спадщини позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки спадкодавець належним чином не оформив спадщину на спірне майно після смерті своєї матері.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 13 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Рішення Сквирського районного суду Київської області від 18 грудня 2015 року залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, погодився з висновком районного суду, зазначивши, що ОСОБА_3, як син померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 і спадкоємець першої черги за законом після смерті останньої, спадщину після неї прийняв шляхом вступу у фактичне володіння та управління спадковим майном, будучи зареєстрованим у спадковому будинку та проживаючи в ньому, а ОСОБА_1, як його дружина та спадкоємець першої черги за законом, прийняла спадщину після його смерті шляхом постійного проживання з ним на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Тому наявні підстави для визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на будинок АДРЕСА_1. Доводи апеляційної скарги таких висновків не спростовують.

У квітні 2017 рокуОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення й ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не залучили її до участі в справі, оскільки вона відповідно до вимог статті 527, частини першої статті 529 ЦК УРСР є спадкоємцем першої черги після смерті матері - ОСОБА_4, чим позбавили її права на користування і розпорядження 1/2 часткою житлового будинку АДРЕСА_1

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

18 квітня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_3, спадкоємцем якого є його дружина - ОСОБА_1, позивач, яка прийняла спадщину шляхом спільного проживання зі спадкодавцем (частина третя стаття 1268 ЦК України).

До складу спадщини після смерті ОСОБА_3, яку прийняла ОСОБА_1, увійшов житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 65,10 кв. м, житловою площею 39,40 кв. м, який належав на праві власності його матері - ОСОБА_4, померлій ІНФОРМАЦІЯ_2

Спадщину після смерті матері ОСОБА_3 прийняв шляхом вступу у фактичне володіння та управління спадковим майном відповідно до положень статті 549 ЦК УРСР, оскільки залишився проживати в спадковому будинку, в якому був зареєстрований, упорядковував його та володів правовстановлюючими документами на нього.

Відповідно до частин першої, другої статті 524 ЦК УРСР, який був чинним на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом.

Згідно з положеннями статей 529, 548, 549 ЦК УРСР при спадкоємстві зазаконом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном чи подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Смерть ОСОБА_3 наступила у 2014 році, тому застосовуються положення ЦК України.

Згідно з статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або заповітом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, щоОСОБА_3, як син померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 і спадкоємець першої черги за законом після смерті останньої, спадщину після неї прийняв шляхом вступу у фактичне володіння та управління спадковим майном, будучи зареєстрованим у спадковому будинку та проживаючи в ньому, а ОСОБА_1, як його дружина та спадкоємець першої черги за законом, прийняла спадщину після нього шляхом постійного проживання з ним на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

З урахуванням вищезазначених вимог закону суди дійшли правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Посилання касаційної скарги на можливе порушення оскаржуваними судовими рішеннями прав ОСОБА_2,як спадкоємця першої черги після смерті матері - ОСОБА_4, є безпідставними, оскільки вона не довела, що в установленому законом порядку прийняла спадщину протягом майже двадцяти чотирьох років після смерті матері. Не надала таких доказів на час подання як апеляційної скарги, так і касаційної скарги. Тобто її права не порушені.

Крім того, у касаційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що судові рішення можуть вплинути на її права, що є припущенням, а суд такими припущеннями не може обґрунтовувати своє рішення.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Згідно з статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2залишити без задоволення.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 18 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 13 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк