П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2018 року м. Київ

Справа № 756/7162/18

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/6952/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 11 червня 2018 року, постановлену під головуванням судді Тітова М.Ю., у цивільній справі за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики, Російська Федерація, про встановлення факту, що вимушене переселення з окупованої території Донецької області відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області,

в с т а н о в и в:

В червні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Просила встановити факт, що її вимушене переселення з окупованої території Донецької області відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області.

В обґрунтування заяви зазначила, що вона у липні 2014 року була вимушена переміститись з місця постійного проживання на тимчасово окупованій території Донецької області до м. Києва, де зараз і проживає. Встановлення даного факту їй необхідне для визначення правового статусу як особи, потерпілої від міжнародного збройного конфлікту, яка перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 року, що обумовлює виникнення у неї прав і обов'язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права. Звертає увагу на те, що іншого порядку встановлення такого юридичного факту чинним законодавством України не передбачено.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 11 червня 2018 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

Не погодившись із вказаної ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вважає, що суд безпідставно відмовив у відкритті провадження за її заявою, пославшись на те, що встановлення зазначеного факту пов'язується із наступним вирішенням спору про право, при цьому, не встановив з ким у заявника виник спір про право та чому саме він дійшов висновку про те, що встановлення зазначеного факту пов'язується із наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 30 липня 2018 року відкрито апеляційне провадження у справі (а.с.223-224).

Всудове засідання ОСОБА_1 не з'явилась, будучи повідомленою про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, а тому суд вважає можливим розглянути справу за відсутності скаржника відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, як на підставу для відмови у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,суд першої інстанції послався на те, що із заяви вбачається спір про право.

Колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції, та вважає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає у порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 1,2 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення

Відповідно до положень ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Відповідно до змісту вказаної норми суд вправі відмовити у відкритті провадження у справі за заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, у тому випадку, коли із заяви убачається, що встановлення відповідного факту пов'язане із подальшим вирішенням певного спору про право.

При цьому, суд має в ухвалі зазначити в чому саме вбачається спір про право та який саме виник спір.

В ухвалі про відмову у відкритті провадження у справі суд першої інстанції зазначив, що заявник має вже статус внутрішньо переміщеної особи, із заяви вбачається спір щодо реалізації прав і обов'язків, передбачених Конвенцією про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 року.

Разом з тим, суд не зазначив в чому саме полягає спір про право та як встановлення зазначеного факту пов'язується із наступним судовим вирішенням спору про право.

Звертаючись із заявою про встановлення факту, що вимушене переселення з окупованої території Донецької області відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області, ОСОБА_1 зазначала, що вона має на меті визначити свій статус як особи, яка перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, що зумовлює виникнення прав та обов'язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права, а чинним законодавством не передбаченого іншого порядку встановлення такого факту.

В заяві ОСОБА_1 відсутні дані, які б вказували на те, що встановлення відповідного факту пов'язане з вирішенням певного спору.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у відкритті провадження у справі.

Пунктом 6 ч.1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції;

Враховуючи наведене, ухвала Оболонського районного суду м. Києва від 11 червня 2018 року підлягає скасуванню з направленням справи за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 11 червня 2018 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль