П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2018 року м. Київ

Справа № 755/3078/18

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/6998/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

за участю секретаря Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 червня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Шевченко В.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в :

В лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що у них з ОСОБА_2 є спільний син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. відповідач ухиляється від виховання дитини, не спілкується із сином, у зв'язку з чим між ними відсутній емоційний зв'язок. Відповідач не турбується про стан здоров'я сина, перешкоджає у здійсненні можливості відвідування дитиною інших країн для її духовного розвитку та розширення світогляду. З урахуванням викладеного, просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 07 червня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначала, що суд першої інстанції помилково посилався на результати проведеної роботи психолога Служби у справах дітей Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, оскільки фактично ніякої роботи проведено не було. Єдина за три роки зустріч батька з дитиною мала негативні наслідки, про що свідчить виписка з історії хвороби дитини «Центру первинної медико-санітарної допомоги №2 Голосіївського району м. Києва» від 21.05.2018 року, яка додана як доказ до справи та на яку суд не звернув уваги. Зазначає, що відповідач в судовому засіданні визнав факт, що не приділяв уваги сину. Вважає, що суд помилково визнав неналежним доказом висновок психолога ОСОБА_4 від 05.06.2018 року, яким встановлено, що відповідач не може виконувати батьківські обов'язки, оскільки від взаємодії із батьком син зазнає психологічного стресу.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 27 липня 2018 року відкрито апеляційне провадження у справі (а.с.167-168).

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити з наведених у ній підстав.

ОСОБА_2 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав, що спір вирішений судом правильно.

Представник Служби у справах дітей Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився. 27 серпня 2018 року до суду надійшов лист Служби у справах дітей Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, в якому третя особа просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, справу розглядати за відсутності її представника. За таких підстав суд вважав можливим розглянути справу за відсутності представника Служби у справах дітей Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 грудня 2007 року (а.с.7).

Від шлюбу мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина аліменти у розмірі 1 000,00 грн., щомісячно, починаючи з 24 листопада 2015 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.9-10).

Починаючи з 14 листопада 2015 року ОСОБА_1 разом із сином проживає в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 липня 2017 року було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.12).

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, допитавши свідків, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляджу на наступне.

Відповідно до положень ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками (п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені в п. 15 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. А тому, питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Відповідно до листа директора гімназії № 59 імені Бойченка О.М. м. Києва від 27 лютого 2018 року № 74 малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є учнем 3-Б класу, був зарахований до 1-го класу гімназії (наказ № 60 від 04 грудня 2015 року).

Згідно листа зі слів класного керівника батько ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за весь період навчання не телефонував, не відвідував навчальний заклад, не цікавився дитиною, не приймав участі у батьківських зборах. Адміністрації гімназії не відомі факти стосовно того, що мати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 перешкоджала батькові бачитись із сином (а.с.30).

Відповідно до листа КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Голосіївського району м. Києва від 03 березня 2018 року №633 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, спостерігається в амбулаторії №2 КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Голосіївського району м. Києва за адресою: м. Київ, вул. Голосіївська, 53, з 11 січня 2016 року. У випадках захворювання за медичною допомогою звертається мама дитини. За станом здоров'я дитини мама піклується, призначення лікаря виконує в повному обсязі. Батько дитини до КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Голосіївського району м. Києва ніколи не з'являвся, здоров'ям дитини не цікавився (а.с.32).

Відповідно до листа Служби у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 28 лютого 2018 року № 100/09-743 ОСОБА_2 до Служби з питань усунення перешкод та визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, не звертався (а.с.34).

Відповідно до довідки-розрахунку Дніпровського РВ ДВС міста Київ ГУЮ у м. Києві загальна заборгованість ОСОБА_2 за аліментами станом на 02 травня 2018 року становила 4 400,00 грн. (а.с.77-79).

Разом із тим, як убачається із матеріалів справи, 14 грудня 2017 року ОСОБА_2 звертався до Дніпровського УП ГУ Національної поліції у м. Києві щодо втрати зв'язків зі своєю колишньою дружиною (а.с.59).

В суді першої інстанції під час судового розгляду ОСОБА_2 визнав, що приділяв недостатньо уваги сину та докладав недостатньо зусиль для налагодження контакту з ним. Пояснив, що не має змоги у повному обсязі виконувати свої батьківські обов'язки через те, що дитина не проживає разом з ним. Він бажає спілкуватися з сином, займатися його вихованням, після подачі позову навідався до школи, де навчається його малолітній син, пішов до поліклініки, щоб дізнатися дані стосовно здоров'я дитини, мав побачення із сином, сплатив заборгованість по аліментам. Він не втратив інтересу до дитини, бажає здійснювати свої батьківські обов'язки.

Вказані обставини не спростовані ОСОБА_1

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації від 18 травня 2018 року № 100-7873 за результатами проведеної роботи психолога з малолітньою дитиною визначено, що малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, має позитивне ставлення до обох батьків. Дитина сприймає батьків як подружжя і цілу родину. Не розуміє причину окремого проживання батька та сумує за ним. Для дитини важливе його оточення, в якому він буде почувати себе щасливо. Психолог рекомендує проводити спілкування малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком за бажанням дитини. Розглянувши питання позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_2 на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини, зважаючи на всі обставини справи, зібрані документи та враховуючи інтереси дитини, Комісія з питань захисту прав дитини (протокол від 16.05.2018 № 7) прийняла рішення щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Враховуючи викладене Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.64-66).

Враховуючи висновок органу опіки та піклування Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, відношення ОСОБА_2 до здійснення батьківських обов'язків, намагання його налагодити відносини із сином, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність визначених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України підстав для позбавлення його батьківських прав.

ОСОБА_1 не доведено, що спілкування відповідача з сином в подальшому може призвести до порушень прав та інтересів останнього.

Колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_1 на безпідставність посилань суду на результати проведеної роботи психолога Служби у справах дітей Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, оскільки фактично ніякої роботи проведено не було. Вказані доводи ОСОБА_1 не підтверджені належними та допустимими доказами.

Також, є безпідставними доводи апеляційної скарги про необґрунтованість відхилення судом висновку психолога ОСОБА_4 від 05.06.2018 року, відповідно до якого від взаємодії із батьком син зазнає психологічного стресу, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як на підставу для позбавлення відповідача батьківських прав ОСОБА_1 посилалася виключно на ухилення його від здійснення батьківських обов'язків - п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, а не на жорстоке поводження із сином або ж на вчинення негативного впливу на нього.

Висновок психолога ОСОБА_4 від 05.06.2018 року не є належним доказом ухилення ОСОБА_2 від здійснення батьківських обов'язків.

При цьому, суд також обґрунтовано врахував, що у вказаному висновку дані щодо відповідача та взаємовідносин його з сином викладені зі слів позивачки.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, які є правильними.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 червня 2018 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 червня 2018 року залишити без мін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 14 вересня 2018 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А.Пікуль