Провадження № 2/369/177/18
РІШЕННЯ

Іменем України

31.05.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючої судді Ковальчук Л.М.,

при секретарі Ковриженко М.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

представників відповідача Шевчука В.І., Долговець Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_4 до Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильський спецкомбінат» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходу у зв'язку з порушенням термінів їх виплати,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильський спецкомбінат» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходу у зв'язку з порушенням термінів їх виплати.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він з 01 березня 2011 року по 13 листопада 2012 року працював в ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» на посаді слюсаря-сантехніка 4 розряду ЦТП внутрішнє будинкове обладнання.

13 листопада 2012 року він був звільнений з посади за станом здоров'я за п. 2 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку з медичним протипоказанням для роботи з особливо шкідливими умовами праці, в тому числі в зоні іонізуючого випромінювання.

Звертаючись з позовом до суду позивач зазначив, що ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» не в повному обсязі з ним розрахувався при звільненні його з роботи.

Територіальною державною інспекцією з питань праці у Київській області, як органом, який здійснює нагляд за дотриманням законодавства про працю, було проведено перевірку та встановлено недотримання вимог пункту 4.1.4 Галузевої угоди між Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи і Профспілкою працівників атомної енергетики та промисловості України щодо дотримання мінімального розміру тарифної ставки (окладу) працівника 1-го розряду на рівні не менше 120 % прожиткового мінімуму для працездатної особи, у зв'язку з чим було порушено вимоги ст. ст. 96, 97 КЗпП України, про що було складено акт перевірки № 10-04-039/14 від 05 квітня 2012 року та за результатами якого винесено припис № 10-04-039/14-14 від 05 квітня 2012 року з вимогою усунути виявлені в акті перевірки недоліки.

В подальшому було встановлено рішеннями судів, що Акт та Припис Територіальної державної інспекції з питань праці у Київській області було винесено на законних підставах.

Постановою Київського окружного адміністративного суду України від 16 жовтня 2012 року було встановлено, що його тарифна ставка (ЧТС) з 01 березня 2011 року була невірно обчислена, що в свою чергу потягло за собою невірно виплачену заробітну плату, премії, відпускні, лікарняні, службові відрядження, святкові, доплату за роботу у нічний час, надбавку за особливу роботу.

В постанові Київського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2012 року встановлено, що в період з 2011 року формування тарифної сітки та схем посадових окладів працівникам підприємства проводилось на основі тарифної ставки робітника 1-го розряду, яка була установлена на рівні лише прожиткового мінімуму для працездатної особи, а необхідно було забезпечити дотримання вимог розділу 4 «Зобов'язання з питань оплати праці та захисту її виплати» Галузевої угоди між Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій і Профспілкою атомної енергетики та промисловості України на 2009-2010 (продовженої на 2011-2012 роки) щодо встановлення мінімального розмір тарифної ставки (окладу) працівника 1-го розряду на рівні не менше 120 % прожиткового мінімуму для працездатної особи, прийнятого із дотриманням норм законодавства.

11 квітня 2017 року він звернувся до ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» із заявою про неповний розрахунок при звільненні, в якій просив здійснити перерахунок посадового окладу, недоотриманих ним премій, відпусток, лікарняних, починаючи з 2011 року.

24 травня 2017 року ним була отримана відповідь від ДСП «Чорнобильський спецкомбінат», в якій у задоволенні поданої ним заяви було відмовлено.

Недоотримана заробітна плата за період з 01 березня 2011 року по 13 листопада 2012 року складає 8 394 грн. 62 коп..

ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» при його звільненні не надав йому довідки про заробітну плату за останні два місяці роботи, тому розрахунок був здійснений самостійно, а саме за серпень 2012 року за 4 дні за 35 відпрацьованих годин нарахована заробітна плата в розмірі 1 008,01 грн.; за вересень 2012 року за 16 днів за 150 відпрацьованих годин нарахована заробітна плата в розмірі 5 431,36 грн., а всього нараховано 5 431,36 грн..

Середньоденна заробітна плата складає 5 431,36 грн. (нарахована заробітна плата)/20 (фактично відпрацьовані дні) = 271 грн. 57 коп..

Середньогодинна заробітна плата складає 5 431,36 грн. (нарахована заробітна плата )/185 (фактично відпрацьовані години) = 29 грн. 36 коп..

Згідно графіків роботи № 7 роботи персоналу ЕВК, служби головного механіка, хіміко-бактеріологічної лабораторії на 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017 роки за період затримки розрахунку при звільненні з 14 грудня 2012 року по 28 листопада 2017 року складає 9 003,8 робочих годин.

Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 29 грн. 36 коп. * 9 003,8 робочих годин = 264 351,57 грн..

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» зазначено, що індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_4 просив стягнути з Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильський спецкомбінат» на його користь недоотриману заробітну плату за період з 01 березня 2011 року по 13 листопада 2012 року в сумі 8 394,62 грн.; стягнути з Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильський спецкомбінат» на його користь компенсацію втрат частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 8 423,49 грн..

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позов підтримала та просила його задовольнити.

У судовому засіданні представники відповідача ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» позов не визнали та заперечували проти його задоволення.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов»язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Судом встановлено, що 13 листопада 2012 року ОСОБА_4 був звільнений за станом здоров'я на підставі вимог п. 2 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку з медичним протипоказанням для роботи з особливо шкідливими умовами праці, в тому числі в зоні іонізуючого випромінювання, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією трудової книжки.

В квітні 2017 року позивач ОСОБА_4 звернувся до ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» з письмовою заявою, в якій просив здійснити перерахунок посадового окладу, недоотриманих премій, відпускних, лікарняних, починаючи з 2011 року.

На вказану заяву ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» надав ОСОБА_4 відповідь за вих. № 213-1233 від 11 травня 2017 року, в якій було вказано, що в частині перерахунку та виплати посадового окладу, премії, відпускних, лікарняних, починаючи з 2011 року на підставі Постанови Київського окружного адміністративного суду від 16.10.2012 року та донарахування матеріальної допомоги на оздоровлення згідно колективного договору за 2012 рік, заява задоволенню не підлягає, оскільки при звільненні всі належні від підприємства кошти були виплачені.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно наказу № 117-ос від 02 грудня 1999 року ОСОБА_4 був прийнятий на роботу в ДП «Чорнобильсервіс».

Згідно наказу № 585-ос від 18 вересня 2012 року ОСОБА_4 був звільнений з займаної посади (слюсар-сантехнік 4 розряду внутрішнього будинкового обладнання цеху теплопостачання енерго-виробничого комплексу) за станом здоров'я, у зв'язку з медичним протипоказанням для роботи з особливо шкідливими умовами праці.

При звільненні позивачу ОСОБА_4 було виплачено бухгалтерією вихідну допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати згідно зі ст. 44 КЗпП України; матеріальну допомогу у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат відповідно до п. 4 додатку 9 Колективного договору, як працівнику, який відпрацював на підприємствах МНС України більше 20 років.

Згідно довідки ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» за вих. № 213-166 від 25 січня 2018 року про розмір середньої заробітної плати, видана ОСОБА_4, який працюваав в ДСП «ЧСК» на посаді слюсара-сантехніка 4 розряду, про те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про порядок обчислення середньої заробітної плати» та особового рахунку по заробітній платі ОСОБА_4 визначена його середня заробітна плата на дату звільнення - 13 листопада 13 листопада 2012 року. За вересень 2012 року: кількість годин, днів за графіком 150 годин/16 днів, фактично відпрацьовано 145 годин/15 днів, нарахована заробтна плата - 4 275,91 грн.. За жовтень 2012 року: кількість годин, днів за графіком 160 годин/17 днів; фактично відпрацьовано 0 годин/ 0 днів; нарахована заробітна плата 0 грн.. Середня кількість годин за графіком: (150+160):2 =155 годин; середня кількість днів за графіком: (16+17):2 = 16,5 днів; кількість фактично відпрацьованих годин (145+0) = 145 годин; кількість фактично відпрацьованих днів (15+0)=15 днів. Середньогодинна заробітна плата складає 29 грн. 49 коп., нарахований дохід (4275,91 грн. + 0 грн.):145 відпрацьованих годин, середньогодинна заробітна плата без податків та платежів складає 24 грн. 01 коп. (24,49 грн. - 4,42 грн. (15 % ПДФО)-1,06 грн. (3,6% ЄСВ)). Середньоденна заробітна плата складає 285 грн. 06 коп., нарахований дохід (4275,91 грн. + 0 грн.): 15 відпрацьованих днів; середньоденна заробітна плата без податків та платежів складає 232 грн. 04 коп. (285,06 грн. - 42,76 грн. (15 % ПДФО)-10,26 грн. (3,6 % ЄСВ)). Середньомісячна заробітна плата складає 4703 грн. 49 коп.; середньоденна заробітна плата 285,06 грн. х середня кількість днів за графіком 16,5 днів; середньомісячна заробітна плата без податків та платежів складає 3828 грн. 64 коп. (4703,49 грн. - 705,52 грн. (15 % ПДФО)-169,33 грн. (3,6 % ЄСВ)).

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати», зазначено, що індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Пунктом 4 вищезгаданої Постанови визначено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обовязкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Відповідно до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум (частина перша).

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму (частина друга).

Відповідно до вимог статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша).

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (частина друга).

Згідно Акту перевірки № 10-04-039/14 дотримання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 05 квітня 2012 року державним інспектором праці Київської області Територіальної державної інспекції з питань праці у Київській області було проведено перевірку на Державному спеціалізованому підприємстві «Чорнобильський спецкомбінат». За змістом акту в результаті перевірки встановлено, що підприємство перебуває в сфері дії Галузевої угоди між Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи і профспілкою працівників атомної енергетики та промисловості України на 2009-2010 роки (дію угоди продовжено на 2011-2012 роки зі змінами, зареєстрованими у Мінпраці 05.09.2011року за №47). Пунктом 4.1.4. Галузевої угоди визначено, що мінімальний розмір тарифної ставки (окладу) працівника 1-го розряду встановлюється на рівні не менше 120 відсотків розміру мінімальної заробітної палати, а з грудня 2009 року 120% прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановлених законодавством. Перевіркою встановлено, що в порушення умов колективного договору та п. 4.1.4. Галузевої угоди, в період травень 2011-березень 2012 року формування тарифної сітки та схем посадових окладів працівників ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» проводилось на основі тарифної ставки робітника 1-го розряду, яка була установлена на рівні лише прожиткового мінімуму для працездатної особи. Вказаними діями порушено роботодавцем вимоги ст. 96, 97 КЗпП України та безпідставно занижено розміри заробітної плати працівників.

05 квітня 2012 року державний інспектор праці Губський В.М. за результатами перевірки вніс на ім'я генерального директора ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» припис № 10-04-039/14-14, згідно п. 1 якого приписав забезпечити дотримання вимог розділу 4 «Зобов'язання з питань оплати праці та захисту її виплати» Галузевої угоди між Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи і профспілкою працівників атомної енергетики та промисловості України на 2009-2010 роки (продовженої на 2011-2012 роки), у т.ч. п. 4.1.4. Галузевої угоди щодо встановлення мінімального розміру тарифної ставки (окладу) працівника 1-го розряду на рівні не менше 120 відсотків розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, у строк до 5 травня 2012 року.

ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» в подальшому у червні 2012 року оскаржив припис в судовому порядку, звернувшись до суду з адміністративним позовом до Територіальної державної інспекції з питань праці у Київській області про скасування вказаного припису.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2012 року по справі 2а/2869/12/1070, яка була залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2014 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14 травня 2015 року, у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Постановою судді Іванківського районного суду Київської області від 22 травня 2012 року по справі № 3-1059/2012 про притягнення Генерального директора ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 41 КУпАП, за матеріалами Територіальної державної інспекції праці у Київській області про порушення вимог п. 4.1.4. Галузевої угоди щодо незабезпечення дотримання розміру тарифної ставки (окладу) робітника 1-го розряду нарівні не менше 120 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб, Генерального директора ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» ОСОБА_7 було звільнено від адміністративної відповідальності за ст. 41 ч.1 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення та закрито провадження по справі.

Відповідно до частини першої статті 259 КЗпП України нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю здійснюють уповноважені органи, які не залежать у своїй діяльності від власника або уповноваженого ним органу.

Згідно п. 1 Положення про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 386/2011, Державна інспекція України з питань праці (Держпраці України) є центральним органом виконавчої влади, входить до їх системи і забезпечує реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням, зокрема, законодавства про працю.

До основних завдань Держпраці України належить реалізація державної політики з питань державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства про працю (п. 3 Положення),

Згідно п.п.1 п.4 Положення Держпраці України відповідно до покладених на неї завдань здійснює, зокрема, державний нагляд та контроль за додержанням підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, законодавства про працю з питань трудових відносин, робочого часу та часу відпочинку, нормування праці, оплати праці, надання гарантій і компенсацій.

Відповідно до п. п.7, 8 п.6 Положення Держпраці України для виконання покладених на неї завдань має, зокрема, право видавати в установленому порядку роботодавцям обов'язкові до виконання приписи щодо усунення порушень законодавства про працю, складати у випадках, передбачених законом протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення.

Згідно п. 7 Положення Держпраці України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи.

Аналогічні повноваження передбачені і Положенням про Державну службу України з питань праці (Держпраці), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96, яка є правонаступником прав і обов'язків Держпраці України.

Статтею 188-6 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за невиконання законних вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, або створення перешкод для діяльності цього органу.

Державна служба України з питань праці та її територіальні органи є самостійними суб'єктами правовідносин, які здійснюють державний нагляд і контроль за додержанням роботодавцями законодавства про працю і наділені власними повноваженнями та засобами примусу, здійснення яких забезпечується встановленою законодавством відповідальністю за невиконання їх рішень.

Водночас вони не є представниками найманих працівників у їх відносинах з роботодавцями за трудовими договорами, які ті здійснюють самостійно, а також в їх інтересах діють представницькі органи профспілок відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини.

Відповідно до частини першої статті 2 КЗпП України право громадян на працю, тобто одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою.

Згідно частини другої цієї статті працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до вимог статті 9 КЗпП України умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними.

Згідно статті 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

За правилами частини першої статті 19 цього Кодексу контроль за виконанням колективного договору проводиться безпосередньо сторонами, які його уклали у порядку, визначеному цим колективним договором.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до вимог статті 96 КЗпП України основою організації оплати праці є тарифна система оплати праці, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики (довідники) (частина перша).

Тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати (частина друга).

Формування тарифної сітки (схеми посадових окладів) провадиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів) (частина третя).

Посадові оклади службовцям установлює власник або уповноважений ним орган відповідно до посади і кваліфікації працівника (частина шоста).

Відповідно до частини другої статті 97 цього Кодексу форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Згідно частини третьої цієї статті конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Статтею 5 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що організація оплати праці здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на державному рівні; галузевих, регіональних угод; колективних договорів; трудових договорів.

Відповідно до вимог статті 6 Закону України «Про оплату праці» основою організації оплати праці є тарифна система, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики (довідники). Тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати.

Тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати; міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).

Статтею 11 цього Закону передбачено, що мінімальні розміри ставок (окладів) заробітної плати, як мінімальні гарантії в оплаті праці, визначаються генеральною угодою.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про колективні договори і угоди» колективний договір укладається на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності і господарювання, які використовують найману працю і мають право юридичної особи (частина перша).

Угода укладається на національному, галузевому, територіальному рівнях на двосторонній або тристоронній основі: на національному рівні - генеральна угода; на галузевому рівні - галузеві (міжгалузеві) угоди; на територіальному рівні - територіальні угоди (частина третя).

Відповідно до статті 8 цього Закону угодою на національному рівні регулюються основні принципи і норми реалізації соціально-економічної політики і трудових відносин, зокрема щодо мінімальних соціальних гарантій оплати праці і доходів всіх груп і верств населення, які забезпечували б достатній рівень життя; розміру прожиткового мінімуму, мінімальних нормативів (частина перша).

Угодою на галузевому рівні регулюються галузеві норми, зокрема щодо нормування і оплати праці, встановлення для підприємств галузі (підгалузі) мінімальних гарантій заробітної плати відповідно до кваліфікації на основі єдиної тарифної сітки по мінімальній межі та мінімальних розмірів доплат і надбавок з урахуванням специфіки, умов праці окремих професійних груп і категорій працівників галузі (підгалузі); встановлення мінімальних соціальних гарантій, компенсацій, пільг у сфері праці і зайнятості; встановлення міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень в оплаті праці (частина друга).

Галузева (міжгалузева) угода не може погіршувати становище працівників порівняно з генеральною угодою (частина третя).

Відповідно до п. 2.8 Генеральної угоди між Кабінетом Міністрів України, всеукраїнськими об'єднаннями організацій роботодавців та всеукраїнськими профспілками і профоб'єднаннями на 2008-2009 роки, на період до запровадження розміру мінімальної заробітної плати на рівні прожиткового мінімуму для працездатної особи до 1 січня 2009 року установлено мінімальну тарифну ставку робітника 1-го розряду у виробничій сфері (за винятком бюджетних установ) у розмірі 120 відсотків мінімальної заробітної плати. Передбачити у Законі України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» встановлення розміру мінімальної заробітної плати на рівні прожиткового мінімуму для працездатної особи з 1 січня 2009 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо встановлення мінімальної заробітної плати на рівні прожиткового мінімуму для працездатних осіб». Після запровадження мінімальної заробітної плати в розмірі прожиткового мінімуму на працездатну особу мінімальний розмір тарифної ставки робітника 1 розряду (за винятком бюджетних установ) встановлювати вище за вартісну величину прожиткового мінімуму для працездатної особи, а конкретний розмір визначати у галузевих угодах з урахуванням мінімальних галузевих стандартів оплати праці працівників, умові праці, потреб працівника та витрат на утримання непрацездатних членів його сім'ї.

Згідно п. 4.1.4. Галузевої угоди між Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи і Профспілкою працівників атомної енергетики та промисловості України на 2009-2010 роки передбачено, що мінімальний розмір тарифної ставки (окладу) працівника 1-го розряду встановлюється на рівні не менше ніж 120 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, а з 1 грудня 2009 року - 120 % прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановлених законодавством.

09 листопада 2009 року між Кабінетом Міністрів України, всеукраїнськими об'єднаннями організацій роботодавців та всеукраїнськими профспілками і профоб'єднаннями було укладено Генеральну угоду про регулювання основних принципів і норм реалізації соціально-економічної політики і трудових відносин в Україні на 2010-2012 роки. Пунктом 2.2. цієї Генеральної угоди було передбачено, що розмір заробітної плати некваліфікованого працівника небюджетної сфери за повністю виконану норму часу в нормальних умовах праці повинен перевищувати фактичний розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розрахований спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі праці та соціальної політики за попередній місяць відповідно до законодавства. Конкретний розмір мінімальних ставок (окладів) заробітної плати, міжпосадові, між розрядні співвідношення встановлюються в галузевих угодах і колективних договорах.

02 серпня 2011 року були прийняті Зміни до Галузевої угоди між Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи і профспілкою працівників атомної енергетики та промисловості України на 2009-2010 роки, згідно яких сторони домовились продовжити на 2011-2012 роки дію Галузевої угоди між Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи і профспілкою працівників атомної енергетики та промисловості України на 2009-2010 роки і внести до неї зміни, зокрема доповнити у п.4.1.1. перелік додатків додатком 22 «Коефіцієнти співвідношень мінімальних місячних посадових окладів (тарифних ставок) працівників підприємств, які виконують роботи в зоні відчуження (крім ЧАЕС), і мінімальним розміром тарифної ставки (окладу) робітника першого розряду» та ввести цей додаток в дію у редакції, що додається. Разом з тим, п. 4.1.4. Галузевої угоди щодо встановлення мінімального розміру тарифної ставки (посадового окладу) робітника 1-го розряду на рівні не менше 120% законодавчо встановленого прожиткового мінімуму для працездатної особи змін не зазнав.

Київський окружний адміністративний суд у постанові від 16 жовтня 2012 року по справі 2а-2869/12/1070 за адміністративним позовом ДСП «Чорнробильський спецкомбінат» до Територіальної державної інспекції з питань праці у Київській області про скасування припису, даючи оцінку законності спірного припису державного інспектора праці та відмовляючи у його скасуванні, виходив з того, що з урахуванням норми закону, яка передбачає установлення тарифної ставки робітника першого розряду у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати. Галузева угода не може погіршувати становище працівників у порівнянні з Генеральною угодою, оскільки регулює норми соціального захисту найманих працівників підприємств і включає вищі, порівняно з Генеральною угодою, соціальні гарантії, компенсації, пільги.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, якщо встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В даному випадку вказані обставини були встановлені та з приводу них були надані висновки Київського окружного адміністративного суду.

Разом з тим, ні припис державного інспектора праці, ні судові рішення, на які посилається позивачка як на підставу своєї вимоги, не містять висновку про те, що внаслідок недодержання п. 4.1.4 Галузевої угоди посадовий оклад позивача був занижений на 20% та відповідного обов'язку відповідача підвищити його на 20%, як зазначив позивач у своїй позовній заяві.

В матеріалах справи міститься лист Професійної спілки працівників атомної енергетики та промисловості України від 20.02.2018 року «стосовно роз»яснення щодо дії та застосування Галузевої Угоди» зазначено про те, що відповідно до п. 1.7 чинної Галузевої угоди між Державним агенством України з управління зоною відчуження і Профспілкою працівників атомої енергетики та промисловості України роз»яснення щодо застсоування Угоди надаються спільно за підписом сторін та не можуть суперечити чинному законодавству та положенням Угоди.

Слід зазначити, що постановою Іванківського районного суду Київської області було відмовлено у притягненні керівника підприємства ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.41 КУпАП, за порушення вимог законодавства про працю, а саме п. 4.1.4. Галузевої угоди, у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Підприємство не змінювало тарифну ставку (посадовий оклад) робітника 1 -го розряду у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки підприємством було виконано вимоги п. 4.1.4. Галузевої угоди шляхом збільшення на 20 % міжкваліфікаційних співвідношень мінімальних місячних посадових окладів (тарифних ставок) і мінімального розміру тарифної ставки (окладу) робітника 1-го розряду, оскільки б в іншому випадку було б порушено бюджетну дисципліну.

Слід зазначити, що відносини між роботодавцем та найманим працівником є самостійними і їх регулювання здійснюється відповідно до вимог законодавства про працю та умов укладеного трудового договору.

Заперечуючи проти позову, представники відповідача стверджували, що ОСОБА_4 був зарахований до спискового складу ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» (з 01.03.2011 року), заробітну плату йому нараховували та виплачували в ДП «Чорнобильсервіс», виходячи з встановленої годинно-тарифної ставки 11,86 грн., а розміри та складові нарахувань заробітної плати визначались Колективним договором ДП «Чорнобильсервіс», який діяв до 15.03.2011 року. Після зарахування ОСОБА_4 до спискового складу ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» заробітна плата була нарахована йому за березень 2011 року, виходячи з тимчасового штатного розпису та наказу про зарахування до спискового складу. При нарахуванні заробітної плати за квітень 2011 року також врахований наказ ДСП «ЧСК» від 11 квітня 2011 року № 45, оскільки з 01 квітня 2011 року змінився розмір мінімальної заробітної плати.

Ні у акті перевірки, ні у приписі не зазначено, що при встанволенні, нарахуванні, виплаті заробітної плати ОСОБА_4 були допущені порушення. Згідно акту перевірки досліджувались: Галузева угода на 2009-2010 роки (до змін) та на 2011-2012 роки (після змін), додатки 3,5 до Галузевої угоди, як до змін так і після змін до неї. Згідно листа Держпраці України від 17.07.2017 року № 7479/3/4.1-ДП-17 «Контроль за виконанням припису не здійснювався у звязку з прийняттям Галузевої угоди на 2012-2013 роки від 06.04.2012 року, укладеної між Державним агенством України з управління зоною відчуження та Атомпрофспілкою, оскільки посадові оклади працівників ДСП «ЧСК» залишилися на тому ж рівні, а умови оплати праці відповідали прийнятій Галузевій угоді».

Відповідно до п. 4.2. Галузевої угоди верхня межа схеми посадових окладів не повинна перевищувати нижньої межі посадового окладу конкретного працівника (по горизонталі) більш як на 36 %.

Згідно п. 4.3. Галузевої угоди підприємства одночасно із введенням нових тарифних ставок і посадових окладів здійснюють заходи щодо упорядкування діючих норм і нормативів та систем матеріального заохочення.

Відповідно до вимог статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно до вимог статті 14 цього Закону договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на національному (генеральна угода), галузевому (галузева угода), територіальному (територіальна угода) та локальному (колективний договір) рівнях відповідно до законів.

Згідно статті 15 цього Закону форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотримання норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевою і територіальними угодами. У разі коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов'язаний погодити це питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом (частина перша).

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті (частина друга).

Відповідно до вимог частини першої статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Виходячи з викладеного, є необґрунтованими доводи позивача та його представника про те, що відповідачем невірно встановлено обчислення його посадового окладу з 01 березня 2011 року, що в свою чергу тягне за собою невірне обчислення заробітної плати, премії, відпускних, лікарняних тощо і потребує збільшення посадового окладу на 20 %, починаючи з 01 березня 2011 року по 13 листопада 2012 року.

За вирішенням індивідуального трудового спору щодо перегляду розміру оплати праці з урахуванням встановлених порушень вимог Галузевої угоди та припису державного інспектора праці позивач відповідно до глави XV КЗпП України не звертався, а обов'язку відповідача підвищувати позивачу розмір посадового окладу на 20 % безпосередньо з припису державного інспектора праці та постанови Київського окружного адміністративного суду не виникало.

В наданому представниками відповідача ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» відзиву на позов вони зазаначали про те, що до часу зарахування позивача ОСОБА_4 до спискового складу ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» з 01 березня 2011 року заробітну плату йому нараховували та виплачували в ДП «Чорнобильсервіс», виходячи з встанволеної годинно-тарифної ставки 11,86 грн., а розміри та складові нарахувань заробітнрої плати визначались Колективним договором ДП «Чорнобильсервіс», який діяв до 15 березня 2011 року. Після зарахування ОСОБА_4 до спискового складу ДСП «Чорнобильський спецкомбінат»заробітна плата йому за березень 2011 року була нарахована ДСП «Чорнобильський спецкомбінат», виходячи з тимчасового штатного розпису та наказу про зарахування до спискового складу. При нарахуванні заробітної плати за квітень 2011 року також врахований наказ ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» від 11 квітня 2011 року № 45, оскільки з 01 квітня 2011 року змінився розмір мінімальної заробітної плати. Згідно розрахункових листів ОСОБА_4 по заробітній платі за березень-квітень 2011 року йому була нарахована заробітна плата, виходячи з встановленої ГТС: за березень 2011 року - 1779,00 грн. (11,86 грн. х 150 відпрацьованих годин); за квітень 2011 року - 00,00 грн., у звязку з відсутністю відпрацьованих годин. При нарахуванні заробітної плати ОСОБА_4 з травня 2011 року по липень 2011 року були застосовані постійний штатний розпис ДСП «Чорнобильський спецкомбінат», введений в дію з 01 травня 2011 року наказом ДСП «ЧСК» від 01 березня 2011 року № 6, відповідні положення Генеральної угоди на 2008-2009 роки від 15 квітня 2008 року Галузевої угоди на 2009-2010 роки від 10 березня 2009 року № 12, додатки ГУ 2009-2010. Згідно розрахункових листів ОСОБА_4 по заробітній платі за травень 2011 року - липень 2011 року йому була нарахована заробіна плата, виходячи з встановленої ГТС: за травень 2011 року - 00,00 грн., у зв»язку з відсутністю відпрацьованих годин; червень 2011 року - 2518,20 грн., 13,99 грн. х 180 відпрацьованих годин; за липень 2011 року - 2098,50 грн., 13,99 грн. х 150 відпрацьованих годин. Визначення ГТС в період березня-липня 2011 року: мінімальна заробітна плата в березні 2011 року становить 941 грн., а з квітня по липень 2011 року була 960 грн., множилась на 120 %, згідно п. 4.1.4 ГУ 2009-2010 р., цей результат множився на відповідний коефіцієнт виду робіт, а потім отриманий результат множився на коефіцієнт відповідного розряду даного виду робіт (коефіцієнти невідомі через відсутність додатків до ГУ на 2009-2010 р., а далі отриманий результат ділився на середньомісячні робочі години - 150 год., які визначались так: фонд робочого часу у 2011 році, який становив 1800 год. ділився на 12 місяців (1800 год. :12 міс. = 150 год.). При нарахуванні заробітної плати ОСОБА_4 з серпня 2011 року по квітень 2012 року були застосовані штатні розписи ДСП «Чорнобильський спецкомбінат», відповідні положення Генеральної угоди на 2010-2012 роки від 09.11.2010 року, відповідні положення Галузевої угоди на 2009-2010 роки від 10 березня 2009 року № 12 після внесення змін від 02 серпня 2011 року. Згідно розрахункових листів ОСОБА_4 по заробітній платі за серпень 2011 року - квітень 2012 року йому була нарахована заробітна плата виходячи з встановленої ГТС: за серпень 2011 року - 2238,40 грн. (13,99 грн. х 160 відпрацьованих годин); за вересень 2011 року - 2518,20 грн. (13,99 грн. х 180 відпрацьованих годин); за жовтень 2011 року - 2296,00 грн. (14,35 грн. х 160 відпрацьованих годин); за лситопад 2011 року - 2934,00 грн. (14,35грн. х 180 відпрацьованих годин); за грудень 2011 року - 1901,90 грн.(14,63 грн. х 130 відпрацьованих годин); за січень 2012 року - 2335,50 грн. (15,57 грн. х 150 відпрацьованих годин); за лютий 2012 року - 3201,89 грн. (15,57 грн. х 181 відпрацьованих годин); за квітень 2012 року - 79,40 грн. (15,88 грн. х 5 відпрацьованих годин). Мінімальна заробітна плата, що діяла у конкретний період, множилась на відповідний коефіцієнт, збільшений на 120 %, а потім отриманий результат множився на коефіцієнт відповідного розряду даного виду робіт (коефіцієнти невідомі через відсутність додатків до ГУ на 2011-2012), а далі отриманий результат ділився на середньомісячні робочі години відповідно 2011 року та 2012 року. При визначені ГТС ОСОБА_4в період серпня 2011 року - квітня 2012 року пункт 4.1.45 ГУ 2011-2012 року не застосовувався в частині збільшення мінімального розміру тарифної ставки працівника першого розряду на 120 % розміру мінімальної заробітної плати, оскільки в Генераальній угоді від 09.11.2010 року була відсутня норма про збільшення мінімальних тарифних ставок на 120 %. В роз»ясненнях Державного агенства з управління зоною відчуження від 05.10.2011 року № 03-2000/06 вказано на те, що мінімальний розмір тарифних ставок (окладів) для працівників підприємств зони відчуження , наведені в додатку 22 до Галузевої угоди, вже збільшені на 20 %. Отже норма пункту 4.1.4 Галузевої угоди на підприємствах зони відчуження, на які розповсюджується її дія, не повинна застосовуватись. Після змін до Галузевої угоди на 2009-2010 роки від 02.08.2011 року нічого не змінилося в умовах оплати праці працівників підприємства, у тому числі і позивача ОСОБА_4, оскільки розмір заробітної плати до змін та після змін Галузевої угоди залишався однаковим. Під час роботи ОСОБА_4 у ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» з травня 2012 року по листопад 2012 року (позивач ОСОБА_4 звільнився з роботи 13.11.2012 року згідно наказу від 18.09.2012 року № 585-ос) для визначення розміру його ГТС застосовувався Колективний договір від 16.05.2012 року, реєстраційний номер 603, зокрема, пункт 4,5 та пункт 1.2 додатку 2. В свою чергу положення Колективного договору випливали з Галузевої угоди на 2012-2013 роки від 06.04.2012 року, зокрема з положень пунктів 4.1.1., 4.1.3, 4.2.

Згідно наданого представниками відповідача ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» було надано Спільне роз»яснення Галузевої угоди на 2009-2010 роки, з якого вбачається, що Державне агенство України з управління зоною відчуження (ДАЗВ) та Атомпрофспілка, розглянувши звернення Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильський спецкобінат» щодо застосування з серпня 2011 року по квітень 2012 року пункту 4.1.4 Галузевої угоди між МНС України та Атомпрофспілкою на 2009-2010 роки, яка зареєстрована в Мінпраці 10.03.2009 року № 12, після змін від 02.08.2011 року для працівників підприємств зони відчуження в частині збільшення мінімального розміру посадового окладу, тарифної ставки, годинно-тарифної ставки працівника 1 розряду на 120 % прожиткового мінімуму для працездатної особи, надано роз»яснення про те, що після прийняття Генеральної угоди на 2010-2012 роки від 09.11.2010 року, якою було змінено механізм визначення розміру посадових окладів, тарифних ставок, годинно-тарифних ставок, сторонами Галузевої угоди на 2009-2010 роки від 10.03.2009 року було прийняте рішення про внесення змін до Галузевої угоди щодо механізму визначення розміру посадових окладів, тарифних ставок, годинно-тарифних ставок для працівників підприємств зони відчуження. Зміни до Галузевої угоди сторонами підписані 02.08.2011 року, зареєстровані в Мінпраці 05.09.2011 року № 47.В результаті змін коефіцієнти міжрозрядних співвідношень для працівників підприємств зони відчуження були збільшені на 20 %. Проте, в тексті пункту 4.1.4 Галузевої угоди не було зроблено доповнення про не застосуванян даного пункту для працівників підприємств зони відчуження у зв»язку із запровадженням збільшених міжрозрядних коефіцієнтів на 20 відсотків. Таким чином, пункт 4.1.4 Галузевої угоди для працівників підприємств зони відчуження в частині збільшення мінімального розміру посадового окладу тарифної ставки, годинно-тарифної ставки працівника 1 розряду на 120 % прожиткового мінімуму для працездатної особи в період з серпня 2011 року по квітень 2012 року не повинен застосовуватись. ДАВЗ є правонаступником МНС України, як сторона Галузевої угоди. ДАЗВ набуло статусу уповноваженого органу управління щодо підприємтсв зони відчуження відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 14.09.2011 року № 878-р «Про передачу цілісних майнових комплексів дерджавних підприємств, установ та організацій до сфери управління Державного агенства України з управління зоною відчуження.

Враховуючи викладене, у задоволенні вимог позивача ОСОБА_4 про стягнення недоотриманої заробітної плати за період з 01 березня 2011року по 13 листопада 2012 року в загальному розмірі 8 394 грн. 62 коп., та похідних від неї вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в загальному розмірі 264 351 грн. 57 коп. суд відмовляє у їх задоволенні, оскільки вони є безпідставними та недоведеними.

Також суд відмовляє у задоволенні вимоги позивача ОСОБА_4 про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв»язку з порушенянм термінів їх виплати в розмірі 8 423 грн. 49 грн., оскільки позивачем та його представником не доведено, що при виплаті заробітної плати був порушений термін виплати заробітної плати.

У березні 2018 року представниками відповідача ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» було подано заяву про застосування строку позовної давності, посилаючись на те, що ОСОБА_4 звернувся до 11 квітня 2017 року до ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» із заявою про неповний розарухнок при звільненні, на що йому було надано відповідь 11 травня 2017 року за № 213-1233. Тому ОСОБА_4 11 квітня 2017 року було відомо про неповний розрахунок при звільненні та про порушення його трудових прав. З позовом до суду позивач звернувся у листопаді 2017 року. Встановлений законодавством місчний термін звернення із заявою про вирішення трудового спору до суду, згідно зі статті 233 КЗпП України закінчився 11 липня 2017 року. Тому за вказних обставин позивач звернувся до суду з пропуском строку звернення з позовом до суду.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст.267 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 233 КЗпП України праціваник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручененя копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

За змістом ч. 2 ст. 233 КЗпП України в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

Частиною 1 ст.127 КЗпП України та ч. 1 ст. 26 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України.

Згідно правової позиції ВСУ від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1395цс16 вбачається, що статтею 233 КЗпП України передбачені строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів.

Так, у частині першій зазначеної статті передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Разом з тим, у частині другій цієї статті зазначено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Проаналізувавши зміст частини другої статті 233 КЗпП України слід дійти висновку про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком.

За вказаних обставин позивачем ОСОБА_4 не був пропущений строк звернення з позовом до суду.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_4 про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходу у зв'язку з порушенням термінів їх виплати.

Керуючись вимогами ст. ст. 116, 117, 233 КЗпП України, ст. ст. 15, 16, 256 ЦК України, ст. ст. 81, 82, 259, 264, 265, 266, 268 ЦПК України, п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідних положень» Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильський спецкомбінат» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходу у зв'язку з порушенням термінів їх виплати відмовити.

Повне рішення суду складено 14 червня 2018 року.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Ковальчук Л.М.