Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 523/4454/16-ц

провадження № 61-1671св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2017 року в складі судді Кисельова В. К. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2017 року в складі суддів: Комлевої О. С., Журавльова О. Г., Кравця Ю. І.,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про поворот виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2015 року у справі № 523/11978/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування судових витрат.

Заява мотивована тим, що вказаним судовим рішенням з нього на користь ОСОБА_1 стягнуто витрати на правову допомогу у розмірі 23 801 грн та судовий збір у розмірі 243 грн 60 коп., а всього стягнуто 24 044 грн 60 коп. На підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2015 рокувидано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду. Грошову суму у розмірі 24 044 грн 60 коп. ним у повному обсязі сплачено, виконавче провадження закінчено. Разом з тим, рішенням апеляційного суду Одеської області від 28 січня 2016 року скасовано рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до нього про відшкодування судових витратвідмовлено.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_2 просив стягнути із ОСОБА_1 на його користь 24 044 грн 60 коп. у порядку повороту виконання судового рішення.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2017 року, заяву ОСОБА_2 задоволено. В порядку повороту виконання заочного рішення суду від 24 лютого 2015 року у цивільній справі № 523/11978/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування судових витрат на правову допомогу стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову суму у розмірі - 24 044 грн 60 коп.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що матеріалами справи та поясненнями сторін підтверджено виконання заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2015 року, яким з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто суму витрат на правову допомогу у справі № 523/11978/14-ц. Оскільки указане рішення суду першої інстанції було скасовано рішенням апеляційного суду Одеської області від 28 січня 2016 року із відмовою в позові ОСОБА_1, суд вказав, що заява ОСОБА_2 про поворот виконання рішення суду підлягає задоволенню згідно вимог статей 380, 381 ЦПК України, в редакції чинній на момент розгляду вимог заяви.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1відхилено, ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

У касаційній скарзі, поданій 13 грудня 2017 рокудо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржені судові рішення не відповідають вимогам щодо їх законності та обґрунтованості. На думку скаржника, указані рішення ухвалені за наслідками упередженості та необ'єктивності з боку судів першої та апеляційної інстанцій, з порушенням принципу змагальності судового процесу та рівності прав сторін. Зазначено, що вимоги заяви про поворот виконання судового рішення у справі № 523/11978/14-ц безпідставно виділено судами попередніх інстанцій в окрему справу № 523/4454/16-ц, чим, на думку скаржника, порушено її права. Указано, що походження наявних у даній справі копій постанов державного виконавця, судових рішень та інших процесуальних документів не відоме.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що заочним рішенням Суворовським районним судом м. Одеси від 24 лютого 2015 року у справі № 523/11978/14-ц задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування судових витрат на правову допомогу. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу в розмірі 23 801 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 243 грн 60 коп.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 28 січня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2015 року скасовано. В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення судових витрат відмовлено.

Обґрунтовуючи вимоги заяви про поворот виконання рішення суду, ОСОБА_2 вказував на те, що заочне рішення Суворовським районним судом м. Одеси від 24 лютого 2015 року боржником було виконано в повному обсязі, грошову суму у розмірі 24 044 грн 60 коп. сплачено, у зв'язку з чим закінчено виконавче провадження, що підтверджено постановою старшого державного виконавця Суворовського ВДВС Одеського МУЮ ОСОБА_3

Згідно частини першої статті 380 ЦПК України, в редакції чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій, питання про поворот виконання вирішує суд апеляційної чи касаційної інстанції, якщо, скасувавши рішення, він закриває провадження у справі, залишає позов розгляду, відмовляє в позові повністю або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Відповідно до частини першої статті 381 ЦПК України, у відповідній редакції, якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом при новому розгляді справи або судом апеляційної чи касаційної інстанції, заява відповідача про повернення стягненого з нього за скасованим рішенням майна розглядається судом, у якому перебувала справа.

Повно та всебічно дослідивши вимоги заяви ОСОБА_2 про поворот виконання рішення суду, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, установивши, що судом апеляційної інстанції під час скасування рішення суду першої інстанції у справі № 523/11978/14-ц та відмови у позові ОСОБА_1 не було вирішено питання про поворот виконання рішення суду першої інстанції, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав, передбачених положеннями статей 380, 381 ЦПК України, для задоволення вимог заяви ОСОБА_2 та стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 спірної грошової суму в розмірі 24 044 грн 60 коп.

Доводи касаційної скарги про те, що вимоги заяви про поворот виконання судового рішення у справі № 523/11978/14-цбезпідставно виділено судами попередніх інстанцій в окрему справу № 523/4454/16-ц, чим порушено права ОСОБА_1 не є підставами для скасування оскаржених судових рішень з огляду на наступне.

Питання про поворот виконання рішення, якщо його не було вирішено судом при новому розгляді справи або судом апеляційної чи касаційної інстанції, розглядається судом, у якому перебувала справа (вимоги частини першої статті 381 ЦПК України, у відповідній редакції).

У березні 2016 року до суду, у якому перебувала справа, звернувся ОСОБА_2 із заявою про поворот виконання судового рішення.

Згідно довідки, складеної секретарем цивільної канцелярії - ОСОБА_4, цивільна справа № 523/11978/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на правову допомогу 08 грудня 2015 року направлена до суду апеляційної інстанції і станом на 08 квітня 2016 року справа з апеляційного суду не поверталась.

Матеріали справи містять протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 квітня 2016 року, до якого учасники справи не подавали відповідних зауважень чи заперечень, що підтверджує здійснення розподілу справи у відповідності із вимогами чинного процесуального законодавства.

Доводи касаційної скарги зводяться до порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, однак скаржником не зазначено, які положення чинного на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій процесуального законодавства порушено та як у зв'язку із зазначеним порушено права ОСОБА_1, тобто остання не виконала свій процесуальний обов'язок із доведення належними та допустимими доказами тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Крім того, згідно вимог частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Європейський суд з прав людини в рішеннях Sutyazhnik v. Russia від 29 липня 2009 року, Esertas v. Lithuania від 31 травня 2012 року зазначав, що у справах можуть бути обставини, які свідчать про відсутність соціальної потреби чи нагальної суспільної необхідності, які б виправдовували відхилення від принципу правової визначеності. Тобто не потрібно скасовувати правильне по суті рішення суду лише заради правового пуризму.

Безпідставними є також доводи касаційної скарги про невідоме походження наявних у справі копій постанов державного виконавця, судових рішень та інших процесуальних документів, оскільки наявні у матеріалах справи копії указаних документів містять передбачені законом реквізити, за якими, зокрема, винесені державним виконавцем постанови у виконавчому провадженні № 47366312 можна перевірити у Автоматизованій системі виконавчого провадження Міністерства юстиції України, а чинність ухвалених судових рішень у справі № 523/11978/14-ц - за даними Єдиного державного реєстру судових рішень.

Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із висновками судів попередніх інстанцій, власного тлумачення скаржником вимог чинного законодавства та характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції, були предметом перегляду судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Згідно вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 141, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

І. М. Фаловська

С.П. Штелик