Номер провадження: 22-ц/785/3712/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

за участю секретаря Бєляєвої А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Промтоварний ринок» про поновлення на роботі, про визнання протиправним та скасування наказів, зміну запису в трудовій книжці, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Промтоварний ринок» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 січня 2018 року (суддя Кравчук Т.С.),

встановив:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Промтоварний ринок» (далі - ТОВ «Промтоварний Ринок»), у якому просила визнати протиправними та скасувати накази: №144 від 12 вересня 2016 року по ТОВ «Промтоварний ринок» «Про реорганізацію окремих структурних підрозділів Товариства», №1001-к від 3 вересня 2016 року «Про вдосконалення фінансового та бухгалтерського обліку, побудови ефективної системи управління в галузі фінансово економічних відносин на підприємстві», №1024 від 7 вересня 2016 року про переведення ОСОБА_3 з посади головного бухгалтера на посаду головного бухгалтера фінансово бухгалтерської служби з 7 вересня 2016 року, №141/1 від 7 вересня 2016 року «Про покладення обовязків на головного бухгалтера Фінансово бухгалтерської служби ОСОБА_3 з ведення бухгалтерського обліку», №1332-к «Про припинення трудового договору у звязку зі скороченням чисельності та штату працівників відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України з ОСОБА_2І.», визнати протиправним повідомлення на імя ОСОБА_2 «Про заплановане вивільнення» №1/144 від 14 вересня 2016 року, внести зміни в запис у трудовій книжці ОСОБА_2 за №18 від 12 вересня 2016 року, виклавши її в наступній редакції: «Поновити ОСОБА_2 на посаді головного бухгалтера ТОВ «Промтоварний Ринок» з 24 грудня 2014 року», підстава для внесення запису рішення Приморського районного суду міста Одеси від 14 липня 2016 року, поновити ОСОБА_2 на посаді головного бухгалтера ТОВ «Промтоварний Ринок» з 15 листопада 2016 року, стягнути з ТОВ «Промтоварний Ринок» на день поновлення на роботі на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу, стягнути з ТОВ «Промтоварний Ринок» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у сумі 59000 гривень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач працювала у відповідача на посаді головного бухгалтера з 21 лютого 2001 року і до 24 грудня 2014 року, після чого наказом №1385 від 24 грудня 2014 року була безпідставно звільнена з названої посади за п. 3 ст. 40 КЗпП України, безпідставність її звільнення підтверджена рішенням Приморського районного суду від 14 липня 2016 року, яким вона була поновлена на посаді головного бухгалтера ТОВ «Промтоварний ринок», але рішення суду відповідачем було виконано лише формально і фактично до обовязків головного бухгалтера керівництвом допущена не була, приходила на роботу в приміщення, в якому знаходиться громадський туалет, не виконуючи обовязки головного бухгалтера.

15 листопада 2016 року наказом №1332-к вона знову була звільнена з посади головного бухгалтера ТОВ «Промтоварний Ринок», причиною її звільнення з посади головного бухгалтера стало скорочення чисельності та штату працівників, за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Оскільки вважає що її звільнення є незаконним, не відповідає вимогам трудового законодавства України, просила позов задовольнити.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 січня 2018 року позов ОСОБА_2 до ТОВ «Промтоварний ринок» задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано накази: №144 від 12 вересня 2016 року по ТОВ «Промтоварний Ринок» «Про реорганізацію окремих структурних підрозділів Товариства», №1001-к від 3 вересня 2016 року «Про вдосконалення фінансового та бухгалтерського обліку, побудови ефективної системи управління в галузі фінансово економічних відносин на підприємстві», №1024 від 7 вересня 2016 року про переведення ОСОБА_3 з посади головного бухгалтера на посаду головного бухгалтера фінансово-бухгалтерської служби з 7 вересня 2016 року, №141/1 від 7 вересня 2016 року «Про покладення обовязків на головного бухгалтера Фінансово бухгалтерської служби ОСОБА_3 з ведення бухгалтерського обліку», №1332-к «Про припинення трудового договору у звязку зі скороченням чисельності та штату працівників відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, з ОСОБА_2І.»; визнано протиправним повідомлення на імя ОСОБА_2 «Про заплановане вивільнення» № 1/144 від 14 вересня 2016 року; внесено зміни в запис у трудовій книжці ОСОБА_2 за № 18 від 12 вересня 2016 року, виклавши її в наступній редакції: «Поновити ОСОБА_2 на посаді головного бухгалтера ТОВ «Промтоварний Ринок» з 24 грудня 2014 року», підстава для внесення запису Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 14 липня 2016 року; поновлено ОСОБА_2 на посаді головного бухгалтера ТОВ «Промтоварний Ринок» з 15 листопада 2016 року; стягнено з ТОВ «Промтоварний Ринок» на день поновлення на роботі на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу у сумі 328640 гривень; стягнено з ТОВ «Промтоварний Ринок» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у сумі 5000 гривень; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що реорганізація у ТОВ «Промтоварний ринок» створена штучно з метою звільнення позивача з роботи, тому ОСОБА_2 фактично не була поновлена на посаді головного бухгалтера та відповідачем не було запропоновано їй наявну на підприємстві вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

ТОВ «Промтоварний ринок» не погодившись з рішенням суду першої інстанції, було подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ «Промтоварний ринок» про поновлення на роботі, про визнання протиправним та скасування наказів, зміни запису в трудовій книжці, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на думку апелянта, висновок суду першої інстанції про відсутність реорганізації у ТОВ «Промтоварний ринок» є недоведеним та не відповідає дійсним обставинам справи; судом першої інстанції безпідставно застосовано способи захисту прав, які не відповідають нормам матеріального та процесуального права; помилково зроблено висновок про те, що ОСОБА_2 не було фактично поновлено на посаді головного бухгалтера, а також невірно зроблено висновок про наявність підстав для задоволення вимоги про відшкодування моральної шкоди.

На вказану апеляційну скаргу представником ОСОБА_2 ОСОБА_4 подано відзив, яким заперечують проти задоволення апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне зясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Вказаним нормам закону судове рішення в повній мірі не відповідає.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обовязок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають зясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При цьому роботодавець зобовязаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс17.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 працювала в ТОВ «Промтоварний Ринок» з 02 березня 1999 року, спочатку на посаді заступника головного бухгалтера, а з 21 лютого 2001 року на посаді головного бухгалтера.

Наказом №1385-к від 24 грудня 2014 року її було звільнено з посади головного бухгалтера ТОВ «Промтоварний Ринок», за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси 14 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08 вересня 2016 року ОСОБА_2 була поновлена на посаді головного бухгалтера і з відповідача було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу, а незаконний наказ був скасований.

12 вересня 2016 року наказом по ТОВ «Промтоварний Ринок» від №1060-к ОСОБА_2 була поновлена на посаді головного бухгалтера з 25.12.2014 року.

Також встановлено, що наказом №144 від 12 вересня 2016 року по ТОВ «Промтоварний ринок» «Про реорганізацію окремих структурних підрозділів Товариства» було скорочено штат працівників бухгалтерії, а саме посаду головного бухгалтера, заступника головного бухгалтера, бухгалтер (дві штатні одиниці), бухгалтер з заробітної плати (дві штатні одиниці), бухгалтер з матеріального обліку, помічник бухгалтера.

Підставою реорганізації став наказ №1001-к від 3 вересня 2016 року «Про вдосконалення фінансового та бухгалтерського обліку, побудови ефективної системи управління в галузі фінансово економічних відносин на підприємстві», яким внесено зміни до штатного розкладу Товариства шляхом створення фінансово-бухгалтерської служби в сегменті «Адміністрація», назву структурного підрозділу Касова служба перейменовано на Касовий відділ, включено до фінансово-бухгалтерської служби наступні підрозділи: бухгалтерію, фінансово-економічний відділ, відділ бюджетування, касовий відділ. Визначено посадові оклади та розпорядок робочого часу головного бухгалтера та заступника головного бухгалтера, підпорядкування відділів.

Наказом №1024 від 7 вересня 2016 року переведено ОСОБА_3 з посади головного бухгалтера на посаду головного бухгалтера фінансово бухгалтерської служби з 7 вересня 2016 року.

Наказом №141/1 від 7 вересня 2016 року «Про покладення обовязків на головного бухгалтера Фінансово бухгалтерської служби ОСОБА_3 з ведення бухгалтерського обліку» визначено коло обовязків, покладених на головного бухгалтера Фінансово бухгалтерської служби ОСОБА_3

15 листопада 2016 року наказом №1332-к «Про припинення трудового договору у звязку зі скороченням чисельності та штату працівників» ОСОБА_2 звільнено з посади головного бухгалтера за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

З матеріалів справи, а саме штатного розкладу від 24.05.2016 року вбачається, що станом на 12 вересня 2016 року (день видання наказу про звільнення позивача) в штаті відповідача ТОВ «Промтоварний Ринок» були наявні вакантні посади (головний бухгалтер, заступник головного бухгалтера, бухгалтер, бухгалтер з заробітної плати, бухгалтер з матеріального обліку, калькулятор), які відповідали фаху ОСОБА_2, проте жодна вакантна посада не була запропонована позивачці, а лише запропоновано посаду прибиральника території, яка не відповідає рівню її освіти, кваліфікації, досвіду тощо (а.с. 56, 99-100).

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про те, звільнення позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України проведено з порушенням норм трудового законодавства та про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_2 в частині поновлення її на роботі на посаді головного бухгалтера, внесення змін до трудової книжки, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди визначеної судом першої інстанції. Вказані висновки суду в цій частині відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного судового рішення. Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Одночасно, скасовуючи накази №1001-к від 3 вересня 2016 року «Про вдосконалення фінансового та бухгалтерського обліку, побудови ефективної системи управління в галузі фінансово економічних відносин на підприємстві», №1024 від 7 вересня 2016 року про переведення ОСОБА_3 з посади головного бухгалтера на посаду головного бухгалтера фінансово бухгалтерської служби з 7 вересня 2016 року, №141/1 від 7 вересня 2016 року «Про покладення обовязків на головного бухгалтера Фінансово бухгалтерської служби ОСОБА_3 з ведення бухгалтерського обліку», №144 від 12 вересня 2016 року по ТОВ «Промтоварний Ринок» «Про реорганізацію окремих структурних підрозділів Товариства», суд першої інстанції в порушення вимог ч.ч. 2, 4 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ч. 1 ст. 6, ч. 5 ст. 19 ГК України дійшов помилкового висновку про їх скасування, чим позбавив відповідача у користуванні своїм правом самостійно визначати свою організаційну структуру, встановлювати чисельність працівників і штатний розпис, що є неприпустимим.

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до поверхневого в цій частині вирішення спору.

Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення спору в частині визнання протиправними та скасування наказів №1001-к від 3 вересня 2016 року «Про вдосконалення фінансового та бухгалтерського обліку, побудови ефективної системи управління в галузі фінансово економічних відносин на підприємстві», №1024 від 7 вересня 2016 року про переведення ОСОБА_3 з посади головного бухгалтера на посаду головного бухгалтера фінансово бухгалтерської служби з 7 вересня 2016 року, №141/1 від 7 вересня 2016 року «Про покладення обовязків на головного бухгалтера Фінансово бухгалтерської служби ОСОБА_3 з ведення бухгалтерського обліку», №144 від 12 вересня 2016 року по ТОВ «Промтоварний Ринок» «Про реорганізацію окремих структурних підрозділів Товариства», рішення суду першої інстанції в цій частині на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволенні цих вимог позову.

В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін

Керуючись ст. ст. 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Промтоварний ринок» задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 січня 2018 року в частині визнання протиправними та скасування наказів №144 від 12 вересня 2016 року по ТОВ «Промтоварний Ринок» «Про реорганізацію окремих структурних підрозділів Товариства»,№1001-к від 3 вересня 2016 року «Про вдосконалення фінансового та бухгалтерського обліку, побудови ефективної системи управління в галузі фінансово економічних відносин на підприємстві»,№1024 від 7 вересня 2016 року про переведення ОСОБА_3 з посади головного бухгалтера на посаду головного бухгалтера фінансово бухгалтерської служби з 7 вересня 2016 року, №141/1 від 7 вересня 2016 року «Про покладення обовязків на головного бухгалтера Фінансово бухгалтерської служби ОСОБА_3 з ведення бухгалтерського обліку» скасувати, в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні цих вимог позову ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Промтоварний ринок» відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст Постанови складено 13.06.2018 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

ОСОБА_5