Справа № 591/1630/18
Провадження № 2/591/1440/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 червня 2018 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:
головуючого судді Кривцової Г.В.
секретаря судового засідання Кальченко М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу № 591/1630/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Охтирської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди та супроводу батька, -
28 березня 2018 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем мають спільну неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначає, що однією сім'єю вони не проживають, донька знаходиться на повному утриманні позивача. Вказує, що донька навчається у 10-му класі Охтирської гімназії з поглибленим вивченням іноземної мови. Донька бажає та має можливість прийняти участь у туристичній екскурсії, яка відбудеться в період з 17 серпня 2018 року по 27 серпня 2018 року, де разом з іншими учнями у супроводі педагога відвідає Німеччину, а саме - місто Берлін.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала в повному обсязі.
В судове засідання відповідач не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином за зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов та клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило.
Представник третьої особи: служби у справах дітей Охтирської міської ради в судові засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримує (а.с. 36).
У зв'язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження (а.с.11), що підтверджується свідоцтвом про народження.
Неповнолітня ОСОБА_3 документована паспортом громадянина України (а.с.12).
Із довідки, виданої 21 березня 2018 року керівником групи Л.В. Фесенко, вбачається, що за підтримки благодійного фонду «ЮРЇВ» запланований організований виїзд групи учнів Охтирської гімназії у супроводі вчителя німецької мови Фесенко Л.В. до м. Берлін Федеративної Республіки Німеччина, в період часу з 17 серпня 2018 року по 27 серпня 2018 року, і учениця школи ОСОБА_3 приймає участь у даному заході (а.с.15).
З матеріалів справи вбачається, що позивач письмово зверталася до відповідача ОСОБА_2 з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, направивши йому листа рекомендованим відправленням (а.с.16-17).
Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини.
Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Статтею 151 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.
Тобто, права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї.
Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.
У відповідності до ст. 153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них.
Частиною 2 ст. 157 СК України законодавець додатково підкреслює обов`язок того з батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні, хоча збереження у нього цього обов`язку прямо випливає зі ст.141 СК України.
Статтями 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, турбуючись про виховання та розвиток своєї дитини, має бажання та можливість тимчасово відправити дитину за кордон на екскурсію.
Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами).
У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.
Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду.
Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.
Оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.
З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.
У даній ситуації суд, вивчивши доводи позивача, та дослідивши докази, керується принципом найкращих інтересів дитини, який визначений у пункті 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, згідно якому в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Цей принцип розкритий у Зауваженнях загального порядку № 14 (2013) Комітету ООН з прав дитини (про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів), де сформульовані такі підходи:
«Найкраще забезпечення інтересів дитини» - це право, принцип і правило процедури, які засновані на оцінці всіх елементів, що відображають інтереси дитини або дітей, в конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти в наступному порядку:
по-перше, з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них в співвідношенні з іншими;
по-друге, з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечує юридичні гарантії та належну реалізацію цього права (пункт 46).
Оскільки позивач дійсно зверталася до відповідача з листом, в якому просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон, однак не отримала згоду на тимчасовий виїзд дитини за кордон шляхом оформлення нотаріально посвідченої згоди, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та надання дозволу неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на тимчасовий виїзд за межі України до Федеративної Республіки Німеччина в період з 17 серпня 2018 року по 27 серпня 2018 року без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини ОСОБА_2.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею та документально підтверджені судові витрати в сумі 704,80 грн.
На підставі ст. ст.150, 154 СК України, ст. 313 ЦК України, ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, НОМЕР_1, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1) до ОСОБА_2(ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_3, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2), третя особа: Служба у справах дітей Охтирської міської ради(місце знаходження м. Охтирка, вул. Перемоги, 1, Сумська область) про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди та супроводу батька- задовольнити.
Надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, до Федеративної Республіки Німеччина без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_2, в період з 17 серпня 2018 року по 27 серпня 2018 року.
Заочне рішення може бути переглянуте Зарічним районним судом м. Суми за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до Зарічного районного суду м. Суми протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивачем рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до апеляційного суду Сумської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення суду складено 14.06.2018 року.
До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Зарічний районний суд м. Суми.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Зарічного районного суду м. Суми Г.В. Кривцова