Справа № 185/7452/17
Провадження № 2/185/440/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07 вересня 2018 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Гаврилова В.А.

при секретарі Чичман І.В., Красуцького Б.В.

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,відповідача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості по договору позики та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7 про визнання недійсним пункту 4.2 договору позики грошей від 09.03.2017 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_7, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та просив стягнути борг у сумі 17172,48 грн. та судовий збір. За час розгляду справи позовні вимоги були збільшенні до 51113,28 грн. з ОСОБА_3, а 200 грн. солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 а також судовий збір. Мотивував позов тим, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 було укладено договір позики грошей на суму 998,40 грн. до 23.03.2017 року. ОСОБА_3В після збігу вказаного строку був зобовязаний сплатити отриману суму та 10% за кожен день пропуску строку повернення простроченої суми. ОСОБА_3 частково сплатив заборгованість .

ОСОБА_6 виступив поручителем ОСОБА_3В в межах 200 грн. суми боргу і вказана сума підлягає стягненню солідарно з нього та ОСОБА_3 на користь неї. Також з відповідачів підлягає стягненню сума сплаченого судового збору.

Позивач під час розгляду справи двічі змінював позовні вимоги.

На час закінчення розгляду справи сума боргу та позову становила 51 113, 28 грн.

Сума складається з основного боргу 998, 40грн., боргу по відсоткам 50 114, 88 грн. (532 дні х 99,84 грн.- 3000 грн.)

ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом. Вважає, що позов ОСОБА_7 не підлягає задоволенню. Просив суд визнати пункт 4.2 Договору недійсним, як такий , що суперечить вимогам ч.3 ст.509 ЦК України. Мотивував тим, що він отримав в борг гроші. 23.03.2017 року намагався сплатити борг для чого прибув до Павлограду за адресою , яка вказана у договорі. За вказаною адресою позивача не було і повернути борг він не мав можливості. Після цього він неодноразово приїжджав до Павлограду і за вказаній адресі позивача не знаходив. За вказаною адресою знаходився магазин пластикових вікон. Контактних даних в договорі не зазначено і повернути борг він не мав можливості. Після отримання позову позивача на початку листопада 2017 року про стягнення 17 172 ,48 грн. перерахував на рахунок позивача 3015,08 грн. в рахунок повернення боргу. З викладеного вбачається ,що в м. Першотравенську він отримав гроші , а позивач не надаючи контактних даних тривалий час очікує та після збільшення боргу звертається до суду. Нараховані проценти у розумінні ст.509 ЦК України є неустойкою. Нараховані проценти не відповідають засадам ст.627 ЦК України та засадам справедливості, доброчесності, розумності , як складовим елементам верховенства права та є непомірним тягарем споживача , джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивача. Вважає, що у відповідності до ст.203 ЦК України правочин не може суперечити законодавству , інтересам держави та суспільства і у відповідності до вимог ст.215 ЦК України вказаний пункт 4.2 має бути визнаний недійсним. Позивач мав прийняти заходи для отримання боргу та видати документ про виконання зобовязання . Позивач відмовився від прийняти виконання зобовязання і вважається таким, що прострочив отримання виконання зобовязання і виконання зобовязання має бути відстрочене.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, дали пояснення аналогічні викладеним у позові.

Відповідач та його представник позов не визнали, зустрічний позов підтримали. Представник відповідача крім того вважає, що заяви про збільшення позовних вимог не можуть бути задоволені так як вони були подані з порушенням вимог, які встановлені новим цивільно-процесуальним кодексом, якім встановлено заборону для збільшення позовних вимог після підготовчого судового засідання, що встановлено ст.49 ЦПК України, при збільшенні позовних вимог позивачем не надано суду доказів вручення копії заяви про збільшення позовних вимог відповідачу.

Суд вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи приходить до такого.

09.03.2017 року між сторонами було укладено договір позики грошей. Відповідач отримав від позивача гроші у сумі 998 ,40 грн. Вказаний факт підтверджено копіями вказаного договору, розписки / а.с.4-5/ та визнано відповідачем ОСОБА_3

За пунктом 4.1 вказаного договору ОСОБА_3 був зобовязаний повернути вказані гроші 23.03.2017 року.

У відповідності до пункту 4.2 договору у разі неповернення грошей у вказані строки позичальник , ОСОБА_3, зобовязався сплатити позивачу проценти у розмірі 10% від суми простроченої заборгованості.

Викладене приводить суд до висновку про те,що за умовами укладеного договору ОСОБА_3 був зобовязаний 23.03.2017 року повернути отриману суму грошей , а у разі неповернення, за користування вказаною сумою, сплачувати у відповідності до пункту 4.2 договору , 10 % за кожен день від несплаченої суми.

ОСОБА_3 борг ОСОБА_7 своєчасно не повернув. На час звернення позивача до суду 21.09.2017 року відповідачем не була повернена сума отриманих грошей та плата за їх користування. Розмір заборгованості становив 17172,48 грн.

07.11.2017 року ОСОБА_3 , після отримання позовної заяви, перерахував на рахунок позивача у якості оплати за договором від 09.03.2017 року 3015,08 грн.

Вказаною дією ОСОБА_3 визнав умови укладеного договору та свій обовязок сплатити суму боргу та проценти за користування отриманими грошима.

На час закінчення розгляду справи ОСОБА_3 не повернув запозичену суму на строк 532 дні.

Позивач під час розгляду справи двічі змінював позовні вимоги.

На час закінчення розгляду справи сума боргу та позову становила 51 113, 28 грн.

Сума складається з основного боргу 998, 40грн. та боргу по відсоткам 50 114, 88 грн. (532 дні х 99,84 грн.- 3000 грн.)

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Стаття 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

ОСОБА_3 заявив про те,що не мав можливості повернути борг своєчасно оскільки на час повернення боргу за місцем повернення боргу, м. Павлоград, вул. Горького, 164 , ОСОБА_7 була відсутня . Там знаходився магазин пластикових вікон « Steko», в якому пояснили , що не знають ОСОБА_7

Вказані посилання суд до уваги не приймає виходячи з наступного.

ОСОБА_3 не надав суду докази про те, що він 23.03.2017 року був у м.Павлоград, на вул. Горького, 164, де намагався знайти ОСОБА_7 для повернення боргу.

Він не надав докази того , хто саме йому надав інформацію про те, що вони не знають ОСОБА_7

ОСОБА_3 не надав суду докази про те, що він після 23.03.2017 року був у м.Павлоград, на вул. Горького, 164, де намагався знайти ОСОБА_7 для повернення боргу.

ОСОБА_3 не надав суду докази про те, що він за місцем отримання грошей не зміг отримати дані , за допомогою яких міг повернути борг та не зміг повернути борг за місцем отримання грошей.

Факт перерахування боргу ОСОБА_3 ОСОБА_7 свідчить про те, що інформація про спосіб та можливість повернення боргу була для ОСОБА_3 доступною та при бажанні можливою.

Статтею 537 ЦК України передбачено , що боржник має право виконати свій обов'язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі:

1) відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов'язання;

2) ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку;

3) відсутності представника недієздатного кредитора.

Вказане свідчить про те, що ОСОБА_3, за наявності бажання виконати умови договору, мав право , передбачене законом, виконати обовязки , прийняті ним при укладанні договору.

ОСОБА_3 посилався на те, що проценти, передбачені п. 4.2 договору є неустойкою.

Статтею 549 ЦК України передбачено , що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Вказана норма передбачає вид забезпечення виконання зобовязання.

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Пунктом 4.2 договору укладеного між сторонами ОСОБА_3 прийняв на себе зобовязання сплачувати 10% від суми простроченої заборгованості за користування отриманими від ОСОБА_7 грішми.

Вказане приводить суд до висновку про те, що позовні вимоги про стягнення відсотків від суми боргу є вимогою про стягнення суми за користування отриманими грошима та не є вимогою про стягнення суми з порушення виконання зобовязання.

ОСОБА_3 посилався на те, що пункт 4.2 договору не відповідає вимогам п.6 ст.3, ч.1,2. ст.627 ЦК України та засадам справедливості, доброчесності, розумності , як складовим елементам верховенства права та є непомірним тягарем споживача , джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивача.

Пунктом 6 статті 3 ЦК України передбачено, що одними з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору та справедливість, добросовісність та розумність.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 Цивільного Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Викладене приводить суд до висновку про те, що при укладанні договору позики грошей ОСОБА_3 був вільним у виборі умов укладення договору. Йому було надано право безоплатно повернути борг до 23.03.2017 року. Він мав можливість зменшити розмір плати за користування грішми скоротивши термін повного розрахунку. За вказаних обставин суд не може визнавати, що ОСОБА_7 порушила права ОСОБА_3 , передбачені вказаними нормами.

Під час розгляду справи позивачем збільшувались позовні вимоги.

Представником ОСОБА_3 заявлялось суду про те, що вказані вимоги заявлені після підготовчого судового засідання, не мають доказів отримання їх відповідачем , не є процесуальними документами та не можуть бути прийнятими судом до розгляду та підлягають бути повернуті заявнику у відповідності до вимог ст.49 ЦПК України.

Пунктом 2 частини 2 статті 49 ЦПК України передбачено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Пунктом 5 частини 2 статті 49 ЦПК України передбачено, що у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду.

Викладене приводить суд до висновку про те, що вказані приписи стосуються справ , які розглядаються в порядку спрощеного позовного провадження. Даний позов розглядається за правилами позовного провадження і дана норма не може бути застосована.

Позов по даній справі подано 21.09.2017 року, до вступу в дію Цивільно процесуального кодексу України у новій редакції.

Частиною 4 статті 3 ЦПК України передбачено, що закон, який встановлює нові обовязки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Оскільки при відмові у прийнятті та розгляді збільшених позовних вимог ОСОБА_7 її права будуть звужені та обмежені, суд вважає, що заяви представника ОСОБА_3 , про порушення норм процесуального права при прийнятті та розгляді заяв про збільшення позовних вимог судом до уваги не приймаються.

При укладанні договору позики грошей між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було укладено договір поруки за яким ОСОБА_6 прийняв на себе обовязок відповідати перед ОСОБА_7А за виконання ОСОБА_3 обовязків за договором позики грошей в обсязі 200 грн.

Статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Статтею 553 ЦК України передбачено, що У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники

Викладене приводить суд до висновку про те,що з ОСОБА_6 солідарно з ОСОБА_3 на користь позивача підлягає стягненню 200 грн. в межах суми заборгованості.

Викладене приводить суд до висновку про те,що позов підлягає задоволенню.

З відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 640 грн.

Позивач ОСОБА_7 під час розгляду справи уклала шлюб, її прізвище стало « Василенко». Вказане свідчить про те,що рішення слід ухвалювати в інтересах ОСОБА_8

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 борг за договором позики сумі 51 113,28 ( пятдесят одну тисячу сто тринадцять) грн. 28 коп. з яких 998,40 грн. - заборгованість по позиції, 50 114 (пятдесят тисяч сто чотирнадцять) грн. 88 коп. - заборгованість за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_6, у межах вказаної суми, солідарно на користь ОСОБА_9) ОСОБА_10 борг за договором поруки у сумі 200 (двісті) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 витрати на судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) грн. солідарно

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_7 про визнання недійсним пункту 4.2 договору позики грошей від 09.03.2017 року , укладеного ОСОБА_3 та ОСОБА_7 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 30 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після збігу вказаних строків.

Позивач: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: Дніпропетровська область. М. Павлоград, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Представники позивача:

ОСОБА_2 , АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2.

ОСОБА_1, вул.Полтавська ,81акв.53 , м. Павлограда , Дніпропетровської області, РНОКПП

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_3.

Представник відповідача: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_4.

Відповідач: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, місце проживання : ІНФОРМАЦІЯ_7, РНОКПП НОМЕР_5.

Суддя: ОСОБА_11