22-ц/775/7/2018(м)
265/5360/16-ц

П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

12 червня 2018 року місто Маріуполь

справа № 265/5360/16-ц

провадження № 22-ц/775/7/2018(м)

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого Пономарьової О.М.,

суддів Зайцевої С.А., Попової С.А.,

секретар судового засідання Сидельнікова А.В.,

сторони:

позивач - Публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК»,

відповідач ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 акціонерного товариства ОСОБА_1 банку «ПРИВАТБАНК» на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області в складі судді Щербіна А.В. від 25 липня 2017 року

в с т а н о в и в:

15 вересня 2016 року Публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 14 березня 2008 року ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 15 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно з умовами договору. 07 грудня 2014 року ОСОБА_4 помер. Спадкоємці ОСОБА_4 мали право подати заву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 07 грудня 2014 року по 07 червня 2015 року. Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є його дружина ОСОБА_2. 26 січня 2016 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» направлена претензія кредитора до Четвертої Маріупольської державної нотаріальної контори та 10 лютого 2016 року отримана відповідь, що спадкоємці померлого ОСОБА_4 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались. Позивач вважає, що ОСОБА_2 прийняла спадщину, до складу якої входять і кредитні зобов'язання померлого ОСОБА_4 12 липня 2016 року відповідачу ОСОБА_2 направлено лист-претензію, відповідно до якої ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» предявив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість ОСОБА_4 перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за кредитним договором № б/н від 14 березня 2008 року становить 15 630,21 грн, яка складається з заборгованості за кредитом 14 359,84 грн; заборгованості за відсотками 1 270,37 грн, яку позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», а також понесені судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 липня 2017 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ПАТ «КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 є необгрунтованими, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження того, з яких джерел та коли саме ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» дізнався про смерть ОСОБА_4, тобто отримав інформацію, яка є конфіденційною та повинна оцінюватися судом з точки зору допустимості; не надано належних та допустимих доказів на підтвердження продовження існування у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» суб'єктивного права вимоги до спадкоємців ОСОБА_4 станом на 12 липня 2016 року, тобто часу предявлення вимоги до ОСОБА_2; не надано доказів на підставі яких, можна встановити настання строку вимоги до ОСОБА_4 за кредитним договором від 14 березня 2008 року, а отже з'ясувати чи пред'явлено вимогу до ОСОБА_2 в межах строків, визначених в ч.3 ст.1281 ЦК України; не надано доказів та не заявлено клопотань про їх витребування, з метою встановлення, яке саме майно входило до складу спадщини після смерті ОСОБА_4, у разі його наявності, яка вартість такого майна, та яким чином воно було розподілено між спадкоємцями, тобто позивачем належним чином не було визначено обсягів відповідальності ОСОБА_2 за зобовязаннями ОСОБА_4

31 серпня 2016 року позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 липня 2017 року та ухвалити рішення, яким задовольнити вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в повному обсязі, стягнути з відповідача судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Про смерть позичальника позивач дізнався 15 січня 2016 року та подав відповідні претензії згідно з вимогами законодавства, тобто звернувся із вимогою до спадкоємця у строки, передбачені законом. Проте, суд першої інстанції розтулмачив відсутність доказів повідомлення позивача про смерть боржника на користь відповідача, хоча судом було встановлено, що у спадкодавця були невиконані боргові зобов'язання, які мають чітке грошове визначення, відповідач прийняв спадщину і повинен відповідати перед кредитором, оскільки зобов'язання були успадковані на рівні з правами, тому суд не міг відмовити у задоволенні законних та обгрунтованих вимог.

Відзив на апеляційну скаргу відповідач та його представник до суду не подали.

Згідно з п.8 ч.1 Розділу XIIІ Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 №1402-VIII передбачено, що апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_5 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_6 заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити рішення суду без змін, оскільки воно є законним та обгрунтованим і відповідає встановленим у справі обставинам.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що 14 березня 2008 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 укладено договір № б/н, за яким він отримав кредит у розмірі 15 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно з умовами договору.

7 грудня 2014 року ОСОБА_4 помер.

Відповідно до розрахунку, наданого ПАТ «КБ «Приватбанк», розмір заборгованості ОСОБА_4 перед банком на день його смерті становить 15 630,21 грн, а саме: 14 359,84 грн. - заборгованість за кредитом; 1 270,37 грн. - заборгованість за відсотками.

Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є його дружина ОСОБА_2.

26 січня 2016 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» направлена претензія кредитора до Четвертої Маріупольської державної нотаріальної контори та 10 лютого 2016 року отримана відповідь, що спадкоємці померлого ОСОБА_4 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались.

12 липня 2016 року відповідачу ОСОБА_2 направлено лист-претензію, відповідно до якої ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» предявив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано, у зв'язку з чим 15 вересня 2016 року поданий позов до суду.

Заперечення відповідача ОСОБА_2 про те, що вона не давала згоду на отримання чоловіком кредиту та після смерті чоловіка для отримання спадщини у нотаріальну контору не зверталась, а тому не повинна відповідати перед позивачем за борги ОСОБА_4 в розмірі 15 630,21 грн., не грунтуються на законі.

Порядок прийняття спадщини, яка відкрилася після 1 січня 2004 року, визначений главою 87 ЦК України.

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права й обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком прав і обов'язків, зазначених у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 цього Кодексу).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно із частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора.

Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Оскільки зі смертю боржника зобов'язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми.

Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємця ОСОБА_2

Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

У статті 1281 ЦК України визначено порядок пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців.

Так, згідно з частинами 1, 2 вказаної статті спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

У частині 3 цієї статті визначено, що якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

З пояснень представника позивача та апеляційної скарги вбачається, що про час смерті боржника ОСОБА_4 банку стало відомо 15 січня 2016 року, у зв'язку з чим 26 січня 2016 року банк звернувся з претензією до Четвертої Маріупольської державної нотаріальної контори та 10 лютого 2016 року отримав відповідь, що спадкоємці померлого ОСОБА_4 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались.

04 липня 2016 року банком направлена претензія до спадкоємця ОСОБА_2

За таких обставин посилання позивача, що про смерть боржника ОСОБА_4 банку стало відомо 15 січня 2016 року, нічим не спростовано, а заперечення відповідача ОСОБА_2, що про смерть чоловіка вона повідомляла позивача в грудні 2014 року, є голослівними та нічим не підтвердженими, оскільки наданий суду першої інстанції зразок заяви про закриття банківського договору не містить ніяких відомостей, які б могли підтвердити заперечення відповідача (а.с. 64).

З урахуванням вищевикладеного, висновок суду першої інстанції про те, що конкретна дата отримання інформації про смерть ОСОБА_4 банком не зазначається, суперечить встановленим у справі обставинам.

Апеляційний суд ввжає, що вимога кредитором пред'явлена в межах строків, визначених в статті 1281 ЦК України.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 25 січня 2000 року ОСОБА_4 та ОСОБА_7 уклали шлюб, прізвище дружини після обруження ОСОБА_4 (а.с. 183).

На підставі договору купівлі-продажу (биржевого контракту) від 08 грудня 2000 року ОСОБА_2 придбала 7/10 частин жилого будинку № 60, жилою площею 32,3 кв.м., розташованого по вул. Павленко в м. Маріуполі Донецької області (а.с. 180).

Відповідно до реєстраційного посвідчення, виданого Маріупольським бюро технічної інвентаризації, домоволодіння у м. Маріуполі по вул. Павленко, 60 - 7/10 частин - зареєстроване за ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу (біржевого контракту) від 08 грудня 2000 року (а.с. 181).

Відповідно до ст. 22 КпШС України, який був чинний на час придбання вказаного домоволодіння, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Таким чином, 7/10 частин домоволодіння у м. Маріуполі по вул. Павленко, 60, придбане за час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя і чоловіку ОСОБА_4 відповідно до положень ст. 22 КпШС України належить ? його частина.

З урахуванням викладеного, заперечення представника відповідача ОСОБА_6, що домоволодіння придбане за власні кошти відповідача ОСОБА_2, є безпідставними та нічим не підтвердженими.

Судом апеляційної інстанції за клопотанням представника відповідача ОСОБА_6 зупинялось апеляційне провадження до розгляду справи за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про захист права власності, проте ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 11 травня 2018 року провадження у вказаній справі було закрито у зв'язку з відмовою ОСОБА_2 від позову.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 та її чоловік ОСОБА_9 були зареєстровані та проживали за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто відповідач ОСОБА_2 вважається такою, що прийняла спадщину після смерті чоловіка (ст. 1268 ЦК).

Відповідно до висновку № 1-с судової будівельно-технічнорї експертизи від 23 січня 2018 року ринкова вартість 7/10 частин жилого дуинку № 60 по вул. Павленка в м. Маріполі Донецької області, що зареєстрований на відповідача ОСОБА_2 на момент проведення експертизи складає 237 361 грн. (а.с. 204-212), тобто вартість ? частки вказаного жилого будинку, що належала померлому ОСОБА_4 та успадкована відповідачем ОСОБА_2 становить 118 680,50 грн.

Оскільки спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані проценти, штрафи тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя, а інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися для сплати спадкоємцям, то ОСОБА_2, як спадкоємець ОСОБА_4, повинна нести зобов'язання та погасити нараховану йому заборгованість за кредитним договором № б/н від 14 березня 2008 року в розмірі 15 630,21 грн, а саме: 14 359,84 грн. - заборгованість за кредитом; 1 270,37 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими до дня смерті ОСОБА_4 станом на 07 грудня 2014 року.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки суд першої інстанції, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, в порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та стягнення з ОСОБА_2 на користь банку заборгованості за кредитним договором № б/н від 14 березня 2008 року, який укладався з ОСОБА_4, в розмірі 15 630 гривень 21 копійка, яка складається з заборгованості за кредитом 14 359,84 грн., заборгованості за вітсотками 1 270,37 грн.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України апеляційний суд в постанові вирішує питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» належить стягнути понесені витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду першої інстанії в розмірі 1 378 грн. (а.с. 1) та за подання апеляційної скарги - 1 515 грн. 80 коп. (а.с. 105), всього 2 893 грн. 80 коп.; витрати по проведенню судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 3 466 грн. 40 коп. (а.с. 230-231)

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 акціонерного товариства ОСОБА_1 банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 акціонерного товариства ОСОБА_1 банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженка міста Донецька Донецької області, ІПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 акціонерного товариства ОСОБА_1 банку «ПРИВАТБАНК» (49094, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 14 березня 2008 року, який укладався з ОСОБА_4, в розмірі 15 630 (п'ятнадцять тисяч шістсот тридцять) гривень 21 копійка, яка складається з заборгованості за кредитом 14 359,84 грн., заборгованості за вітсотками 1 270,37 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженка міста Донецька Донецької області, ІПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 акціонерного товариства ОСОБА_1 банку «ПРИВАТБАНК» (49094 м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, , рахунок № 3111, МФО № 305299) понесені судові витрати в розмірі 6 360 (шість тисяч триста шістдесят) гривень 20 копійок, з яких: витрати по сплаті судового збору 2 893 гривні 80 копійок, витрати по проведенню судової будівельно-технічної експертизи 3 466 гривень 40 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.М. Пономарьова

Судді С.А. Зайцева

ОСОБА_10