Ухвала

Іменем України

07 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 556/1315/17

провадження № 61-43108ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В.О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 05 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Рівненської області від 25 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького про захист прав споживача, визнання протиправним та скасування наказу, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом про захист прав споживача. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що між ним та Львівським національним медичним університетом імені Данила Галицького (далі - ЛНМУ) було укладено договір про надання освітньої послуги, за яким навчальний заклад зобов'язувався надати студентові навчальну послугу на рівні державних стандартів освіти. Разом з тим, така послуга надавалась, на думку заявника, неналежно, низької якості, що призвело до його відрахування з університету. Вважає, що відповідач порушив його права як споживача, а наказ про відрахування винесений з порушенням вимог чинного законодавства та без погодження з органом студентського самоврядування. Такими діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду, яка спричинила погіршення стану здоров'я, моральні страждання, необхідність істотно змінити звичний порядок життя у зв'язку із вступом до іншого навчального закладу та переїздом.У зв'язку з викладеним, ОСОБА_4 просив скасувати наказ про відрахування, поновити його на навчанні та стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 05 березня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 25 липня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відрахування студента ОСОБА_4 відбулося у відповідності до Положення проорганізацію освітнього процесу у Львівськомунаціональному медичному університеті імені Данила Галицького, затвердженого 18 лютого 2015 року (в редакції, що діяла на момент видачі оспорюваного наказу; далі - Положення), і оспорюваний заявником наказ № 1644-ст відповідає вимогам пункту 5.6 Положення, відповідно до якого здобувач вищої освіти може бути відрахований з університету за академічну неуспішність.

У серпні 2018 року ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_5 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заявник зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що його відраховано з ЛНМУ за академічну неуспішність, не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки згідно із оскаржуваним наказом від 16 грудня 2016 року № 1644-ст він був відрахований за невиконання навчального плану. Вказане призвело до неправильного вирішення справи, оскільки відрахування студентів із вищих навчальних закладів за академічну неуспішність неможливе згідно із законом, а правильність його відрахування із навчального закладу за невиконання навчального плану судом не досліджувалась. Разом з тим, заявник посилається на те, що при вирішенні спору суд повинен був врахувати норми, що викладені в Положенні, лише у частині, яка регулює порядок та підстави відрахування студентів з вищого навчального закладу при невиконанні навчального плану, у зв'язку з тим, що згідно наказу він був відрахований саме за невиконання навчального плану, а також норми Положення про відрахування за академічну неуспішність не узгоджуються із законом, оскільки закон такої підстави для відрахування студента не передбачає.

Крім того, ОСОБА_4 вказує на те, що одностороння відмова відповідачем від виконання договору з підстав, що ним не визначені, є недопустимою за нормами Цивільного кодексу України і є порушенням прав споживача відповідно до статей 21, 23 Закону України «Про захист прав споживачів». За відсутності вказівки на назву органу студентського самоврядування в протоколі відсутні підстави вважати, що його відрахування проведено із погодженням належного органу студентського самоврядування. Він не був запрошений на засідання для надання особистих пояснень, чим його позбавлено права на захист своїх прав у галузі освіти та на участь у студентському самоврядуванні.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов наступного висновку.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 01 вересня 2014 року між ОСОБА_4 та ЛНМУ в особі ректора Зіменковського Б. С. укладено договір С 25/14 про надання освітніх послуг.

Наказом ректора ЛНМУ від 16 грудня 2016 року № 1644-ст ОСОБА_4, студента 3 курсу (5 семестр), було відраховано за невиконання навчального плану.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 46 Закону України «Про вищу освіту» підставою для відрахування здобувача вищої освіти є невиконання навчального плану.

Згідно частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 Цивільного процессуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Вирішуючи спір суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що позовні вимоги ОСОБА_4 щодо неналежної якості наданих йому відповідачем освітніх послуг не доведені належними та допустимими доказами.

Так, у відповідності до пункту 2.1 укладеного між сторонами договору виконавець - ЛНМУ - зобов'язується надати замовнику - ОСОБА_4 - освітню послугу на рівні державних стандартів освіти.

Суди попередніх інстанцій встановили, що протягом 5-го навчального семестру (з вересня по грудень 2016 року) відповідачем проводились навчальні заняття у формі лекцій та практичних занять, в тому числі з дисципліни «Патологічна фізіологія». Крім пояснень представників сторін, ця обставина підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_8 та копіями журналів обліку відвідувань та успішності студентів стоматологічного факультету, кафедри патологічної фізіології ЛНМУ.

У період з 07 вересня 2016 року по 14 грудня 2016 року студент ОСОБА_4 був присутнім на всіх п'ятнадцяти практичних заняттях впродовж навчального семестру, з яких на чотирнадцяти заняттях отримав незадовільну оцінку.

Суди попередніх інстанцій, вирішуючи спір, дійшли висновку, що вказана обставина не свідчить про надання ЛНМУ неякісної освітньої послуги з даного предмету ОСОБА_4, оскільки інші студенти, які навчались разом з ним в одній групі та отримували той же обсяг знань у того ж викладача і в тій же формі, засвоїли навчальний матеріал та пройшли підсумковий контроль з предмету «Патологічна фізіологія».

При цьому, судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 протягом семестру не звертався до викладача з навчальної дисципліни «Патологічна фізіологія» ОСОБА_8 або до інших викладачів відповідної кафедри для виправлення незадовільних оцінок, також не звертався до адміністрації вищого навчального закладу із скаргами на незадовільний рівень викладання предмета чи на упереджене ставлення до себе з боку викладачів.

Не спростовує висновків судів також і та обставина, що через два місяці після відрахування з ЛНМУ позивач, здавши академічну різницю, вступив до Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет».

В той же час, надана відповідачем аналітична довідка Центру тестування при Міністерстві охорони здоров'я України, засвідчує відносно високий рейтинг ЛНМУ серед інших профільних навчальних закладів, в тому числі за наслідками моніторингу результатів ліцензованого інтегрованого іспиту «Крок 1 «Стоматологія».

З урахуванням викладеного, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що оскільки заявником не надано належних та допустимих доказів порушення його прав споживача внаслідок надання освітньої послуги неналежної якості, підстав для задоволення позову, в тому числі і в частині стягнення моральної шкоди, немає.

Відповідно до пункту 5.6 Положення здобувач вищої освіти може бути відрахований з університету за академічну неуспішність. Одним із проявів академічної неуспішності є випадок, коли студент не ліквідував академічну заборгованість у встановлений термін.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, у студента ОСОБА_4 виникла академічназаборгованість з предмета «Патологічна фізіологія», оскільки протягом семестру він отримував з цього предмету незадовільні оцінки, які не виправив. На момент останнього практичного заняття з цього предмета 14 грудня 2016 року ОСОБА_4 не набрав достатньої кількості балів для складення диференційованого заліку і у відповідності до Положення отримав оцінку «F» за шкалою ECTS. Наслідком цього є недопущення студента до складання екзаменаційної сесії, що розпочиналась з 16 грудня 2016 року.

Оскільки ОСОБА_4, маючи академічну заборгованість, не ліквідував її до початку екзаменаційної сесії (тобто у встановлений термін), крім того, не звертався ні до представників кафедри патологічної фізіології, ні до адміністрації вищого навчального закладу з будь-якими заявами, клопотаннями, тобто не вживав заходів для ліквідації академічної заборгованості до 16 грудня 2016 року чи для встановлення іншого строку для її ліквідації, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обгрунтованого висновку, що оспорюваний наказ від 16 грудня 2016 року № 1644-ст відповідає вимогам пункту 5.6 Положення.

Навчальна успішність із вивчення певної дисципліни визначається за критеріями оцінювання - обсяг і складність матеріалу і кожен вищий навчальний заклад самостійно їх визначає та затверджує навчальний план для кожного предмету. Наведе вказує на тотожність понять академічна неуспішність та невиконання навчального плану.

Що стосується погодження відрахування ОСОБА_4 органом студентського самоврядування, то судами встановлено, що таке погодження було отримано у відповідності до пункту 7.3.3 Статуту ЛНМУ та пункту 3.2 Положення про студентське самоврядування ЛНМУ (в редакціях, які діяли станом на грудень 2016 року), і дана обставина підтверджується протоколом від 14 грудня 2016 року № 11.

За правилами частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК Українисуд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судами першої та апеляційної інстанцій норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_5, на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 05 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Рівненської області від 25 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького про захист прав споживача, визнання протиправним та скасування наказу, стягнення моральної шкоди.

Копію ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

Г. І. Усик