Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2018 року м.Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Нікандрової С.О., за участю секретаря судового засідання Гончарової К.Ю., розглянув у підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Василівського району Запорізької області, третя особа: Василівська державна нотаріальна контора Запорізької області, про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно за законом,-

В С Т А Н О В И В:

23 липня 2018 року до Василівського районного суду Запорізької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 міської ради Василівського району Запорізької області, третя особа: Василівська державна нотаріальна контора Запорізької області, про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно за законом. Позов мотивований тим, що 11 жовтня 2017 року відкрилася спадщина після померлої матері ОСОБА_1 ОСОБА_3. До складу спадщини після смерті ОСОБА_3 входить ? частка квартири АДРЕСА_1 (Леніна) в м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області. Вищевказане нерухоме майно відповідно до договору міни, який зареєстрований 02.12.1998 року на Товарній Біржі «Інтеграл» в журналі реєстрації №Н-354 належала матері позивача ОСОБА_3, яка померла 11.10.2017 року, та ОСОБА_1 у рівних долях. Спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є її син ОСОБА_1, інших спадкоємців не має. 11 січня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері. 02 травня 2018 року позивач отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Під час підготовки позовної заяви до суду було встановлено, що у свідоцтві про народження позивача в графі «мати» вказана «Калашникова», а в свідоцтві про смерть «Калашнікова», тому позивач звернувся до суду з позов в якому просить встановити факт, що має юридичне значення та визнати за ним право власності на спадкове майно за законом.

Ухвалою Василівського районного суду від 26 липня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися, але надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради Василівського району

Запорізької області в особі першого заступника міського голови ОСОБА_5 подав заяву про розгляд справи без участі їх представника, проти заявлених позовних вимог не заперечує.

У звязку із здійсненням судом розгляду справи за відсутності учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу.

Згідно ч.4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши письмові матеріали справи та докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В судовому засіданні встановлено, що 11 жовтня 2017 року померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії I-ЖС №398420 (а.с.10).

Як встановлено судом, згідно довідки виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради Запорізької області №3162 від 11.05.2018 року, померла 11 жовтня 2017 року ОСОБА_3, була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1, з 05.01.1999 року по день смерті. На день смерті за вищевказаною адресою ніхто не був зареєстрованим (а.с.13).

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.ст.1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, та на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має протягом шести місяців з дати відкриття спадщини подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

За даними спадкової справи №05/2018 року, після смерті 11 жовтня 2017 року ОСОБА_3 з заявою про прийняття спадщини звернувся її син ОСОБА_1.

Згідно ч.1 п.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Встановлення факту родинних відносин має для позивача значення для вирішення питання належного оформлення спадкового майна, яке залишилося після смерті його сестри.

Відповідно до копії паспорта громадянки України позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.7).

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_6, який народився 17 вересня 1968 року, місце народження м.Запоріжжя, в графі батько вказаний «Калашников Василь Стефанович», а в графі мати «Калашникова Євгенія Никифорівна» (а.с.9).

Згідно свідоцтва про смерть серіїI-ЖС №398420, виданого 19.10.2017 року виконкомом ОСОБА_2 міської ради Василівського району Запорізької області,

ОСОБА_3, яка померла 11 жовтня 2017 року, прізвище померлої вказано як «Калашнікова» (а.с.10).

Оскільки при складанні документів працівниками державних установ були допущені помилки, а саме у свідоцтві про народження позивача ОСОБА_1 у графі мати прізвище матері записане як «Калашникова», в той час коли фактично згідно свідоцтва про смерть прізвище матері «Калашнікова».

Встановити іншим, крім судового, шляхом цей факт родинних відносин неможливо, оскільки ОСОБА_3 померла.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає можливим також задовольнити позовні вимоги в частині встановлення факту родинних відносин між позивачем ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та померлою 11 жовтня 2017 року ОСОБА_3, як між матірю та сином підтвердився наданими доказами.

Таким чином, з досліджених судом доказів встановлено, що єдиним спадкоємцем за законом після смерті 11 жовтня 2017 року ОСОБА_3, є її син ОСОБА_1, який належним чином прийняв спадщину шляхом подачі до нотаріальної контори відповідної заяви.

Згідно ст.1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент смерті.

Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття.

За вимогами ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обовязковим, коли обєктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обовязковій державній реєстрації.

Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа.

В свою чергу право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст.1299 ЦК України).

Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім`я особи, яка померла, у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку.

Судом встановлено, що згідно договору міни від 02 грудня 1998 року, укладеного між членами товарної біржі «Інтеграл» ОСОБА_7, яка діє від свого імені та від імені неповнолітнього ОСОБА_8 та ОСОБА_3 і ОСОБА_1, здійснено обмін квартир, в результаті яких у власність ОСОБА_3 і ОСОБА_1 в рівних долях перейшла однокімнатна квартира АДРЕСА_2. На підставі ст.15 Закону України «Про товарну біржу», договір купівлі-продажу зареєстрований на Товарній біржі «Інтеграл» в Журналі реєстрації угод від 02 грудня 1998 року за № Н-354.

Вищевказані обставини свідчать про те, що сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов договору міни квартир, ніяких обмежень для його укладання не було, укладений договір міни нерухомості був виконаний сторонами у повному обсязі.

Крім того, 15 грудня 1998 року в Василівському бюро технічної інвентаризації здійснена державна реєстрація права власності ОСОБА_3 і ОСОБА_1 в рівних долях на однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 на підставі договору міни від 02 грудня 1998 року, зареєстрованого на ТБ «Інтеграл» за №Н-354.

На час укладання договору купівлі-продажу нерухомості діяв Цивільний кодекс УРСР від 18.07.1963 року, який в подальшому втратив чинність з 01.01.2004 року на підставі Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року.

Відповідно до вимог ч.2 ст.47 ЦК УРСР, яка діяла під час укладання спірного правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Спірний договір купівлі-продажу відповідно до цивільного законодавства, що діяло на момент його укладання, підлягав нотаріальному посвідченню, оскільки положеннями ст.227 ЦК УРСР було передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність правочину.

Але, як встановлено судом, вказана вимога закону щодо обовязкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку при укладенні договору не була дотримана, так як договір був оформлений та зареєстрований у Товарній біржі «Інтеграл» відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року, про що зазначено у тексті договору.

Відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Таким чином, суперечливі норми законодавства призвели до того, що укладений Позивачем договір купівлі-продажу та зареєстрований товарною біржею не був посвідчений у нотаріальному порядку.

Крім того, у відповідності до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про врегулювання сплати державного мита при відчуженні обєктів нерухомого майна» №1030 від 13.08.1996 року, яка діяла на момент укладення договору міни нерухомого майна від 30 вересня 1998 року, будь-які угоди про відчуження об'єктів нерухомого майна, які укладаються на біржах, в агентствах нерухомості тощо, прирівнюються до нотаріального посвідчення цих договорів.

Відповідно до положень ст.328 ЦК України (в редакції від 16.01.2003р.), який набрав чинності з 01.01.2004 року, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набути правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Нормами ч.3,4 ст.334 ЦК України (в редакції від 16.01.2003р.) передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме на майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була

проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Неможливість для позивача оформлення спадщини в нотаріальній конторі підтверджено постановою нотаріуса від 02 травня 2018 року №220/02-31 (а.с.15), якою позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої 11 жовтня 2017 року ОСОБА_3, яка проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1.

Враховуючи, що ? частки квартири №39 в житловому будинку 17 по вул. Центральна в м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, належала на праві власності померлій ОСОБА_3, позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3 і прийняв спадщину після її смерті, інші спадкоємці відсутні, відсутність нотаріально посвідченого договору міни унеможливлює оформлення позивачем в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на ? частку квартири №39 в житловому будинку №17 за адресою: Запорізька область, Василівський район, м. Дніпрорудне, вул. Центральна, в порядку спадкування за законом після смерті 11 жовтня 2017 року ОСОБА_3, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 263-265, 280- 282, 315, 319 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Василівського району Запорізької області, третя особа: Василівська державна нотаріальна контора Запорізької області, про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно за законом задовольнити.

Встановити факт родинних відносин: а саме, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, є сином ОСОБА_3, яка померла 11 жовтня 2017 року.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований та проживає за адресою: 71630, Запорізька область, Василівський район, м. Дніпрорудне, вул. Леніна, буд.12, корп. б, кв. 32, ІПН НОМЕР_1) право власності на ? частку квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла 11 жовтня 2017 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання

апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_9