Постанова

Іменем України

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 409/2495/16-ц

провадження № 61-18329 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник (скаржник) - публічне акціонерне товариство «Родовід Банк»,

суб'єкт оскарження - державний виконавець Артемівського відділу державної виконавчої служби м. Луганська Головного територіального управління юстиції у Луганській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Артемівського відділу державної виконавчої служби м. Луганська Головного територіального управління юстиції у Луганській області на ухвалу Апеляційного суду Луганської області у складі колегії суддів: Єрмакова Ю. В., Дронської І. О., Карташова О. Ю., від 08 лютого 2017 року,

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2016 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк», банк) звернулося до суду із скаргою на дії державного виконавця Артемівського відділу державної виконавчої служби

м. Луганська Головного територіального управління юстиції у Луганській області (далі - Артемівський ВДВС м. Луганська ГТУЮ у Луганській області).

Скарга мотивована тим, що 03 жовтня 2013 року Артемівський районний суд м. Луганська ухвалив рішення у цивільній справі за позовом банку до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та 04 квітня 2014 року видав виконавчий лист про стягнення коштів з останньої на користь банка у розмірі 56 979 грн 65 коп. та судового збору у розмірі 569 грн 80 коп., який мав бути пред'явлений до виконання протягом року. Оскільки місце виконання судового рішення (Артемівський район м. Луганська) знаходилося на території проведення антитерористичної операції (далі - АТО), 17 жовтня 2014 року заявник звернувся до Державної виконавчої служби України (далі - ДВС України), яку просив визначити орган виконавчої служби з примусового виконання рішення Артемівського районного суду м. Луганська від 03 жовтня 2013 року і направити виконавчий лист за належністю, відкрити виконавче провадження та виконати інші передбачені законом виконавчі дії. Листом від 10 листопада 2014 року ДВС України повідомила заявника про те, що забезпечити примусове виконання виконавчого листа не виявляється можливим у зв'язку із проведенням активної фази АТО, тому робота органів ДВС у Луганській та Донецькій областях ускладнена. 21 вересня 2015 року,

14 червня та 30 серпня 2016 року банк звертався до Артемівського ВДВС

м. Луганська ГТУЮ у Луганській області із заявами про відкриття виконавчого провадження, але 02 жовтня 2015 року, 23 червня та 07 вересня 2016 року відповідно, державним виконавцем відмовлено у відкритті виконавчого провадження з посиланням на порушення заявником визначеного пунктом 2 частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» річного строку пред'явлення виконавчого документу до примусового виконання. Вважаючи, що зазначений строк не порушувався, а із зверненням до ДВС України мало місце переривання цього строку, заявник просив визнати незаконними дії державного виконавця при винесенні постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 07 вересня 2016 року та скасувати цю постанову.

Ухвалою Білокуракинського районного суду Луганської області у складі судді Максименко О. Ю. від 04 листопада 2016 року у задоволенні скарги ПАТ «Родовід Банк» відмовлено.

Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що підстав для визнання дій державного виконавця незаконними немає, оскільки доказів на підтвердження звернення банка до Артемівського ВДВС м. Луганська ГТУЮ у Луганській області у 2014 році не надано, у зв'язку із чим державний виконавець обґрунтовано відмовив у відкритті виконавчого провадження у зв'язку із пропуском річного строку пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 08 лютого 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Родовід Банк» задоволено, ухвалу суду першої інстанції скасовано і постановлено нову ухвалу про задоволення скарги банка. Визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Артемівського ВДВС у м. Луганську ГТУЮ у Луганській області

Кравченка М. Ю., які полягають у винесенні постанови від 07 вересня

2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) та скасовано цю постанову.

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що звернення стягувача у жовтні 2014 року до ДВС України із заявою про визначення органу ДВС з примусового виконання рішення суду від 03 жовтня 2013 року та відкриття виконавчого провадження свідчить про переривання строку пред'явлення зазначеного виконавчого документу до виконання, а новий відлік цього строку розпочався з 10 листопада 2014 року (дата відповіді ДВС України), який у зв'язку із неодноразовими відмовами державного виконавця у відкритті виконавчого провадження на підставі заяв стягувача в подальшому переривався, у зв'язку із чим остання постанова державного виконавця від 07 жовтня 2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження є незаконною та підлягає скасуванню.

У касаційній скарзі старший державний виконавець Артемівського ВДВС у

м. Луганську ГТУЮ у Луганській області Кравченко М. Ю. просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції із залишенням в силі ухвали суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що державний виконавець діяв в межах покладених на нього обов'язків та у повній відповідності до вимог чинного законодавства, стягувач у межах річного строку до Артемівського ВДВС із виконавчим листом, виданим 04 квітня 2014 року, не звертався, пропустив строк пред'явлення виконавчого листа до виконання, у зв'язку із чим у нього були всі підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження на підставі статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон). Вказує, що суд апеляційної інстанції помилково вважав звернення стягувача до ДВС України перериванням зазначеного строку.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 4 квітня 2014 року Артемівським районним судом м. Луганська на підставі рішення

від 03 жовтня 2013 року виданий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4 на користь АТ «Родовід банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», заборгованість у розмірі 56 979 грн 65 коп. та судового збору у розмірі 569 грн 80 коп.

17 жовтня 2014 року у зв'язку з проведенням на території м. Луганська АТО, банк звернувся до ДВС України із заявою, в якій просив визначити орган ДВС з примусового виконання рішення Артемівського районного суду

м. Луганська від 03 жовтня 2013 року, направити виконавчий документ за належністю, відкрити виконавче провадження по примусовому виконанню рішення суду.

Листом ДВС України від 10 листопада 2014 року банк повідомлено, що забезпечити виконання виконавчих документів не виявляється можливим, у зв'язку із проведенням активної фази АТО, тому робота органів ДВС у Луганській та Донецькій областях ускладнена та роз'яснено право заявника право звернутися до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Наказом в. о. начальника ГУЮ у Луганський області від 25 листопада

2014 року Артемівський ВДВС переміщено у м. Сєвєродонецьк Луганської області.

ПАТ «Родовід Банк» неодноразово, а саме 21 вересня 2015 року, 14 червня та 30 серпня 2016 року пред'являло до виконання виконавчий лист, виданий Артемівським районним судом м. Луганська 04 квітня 2014 року.

02 жовтня 2015 року, 23 червня та 07 вересня 2016 року відповідно, державний виконавець Артемівського ВДВС м. Луганська ГТУЮ у Луганській області відмовляв у відкритті виконавчого провадження у зв'язку з пропуском строку пред'явлення виконавчого документа до виконання, про що були винесені відповідні постанови.

Згідно зі статтею 383 ЦПК України2004 року сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За змістом частини першої статті 20 Закону виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Частиною першою статті 22 Закону передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 23 Закону строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема, пред'явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового не зараховується.

За змістом положень статті 26 Закону державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі, зокрема, пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статті 18 цього Закону.

Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 розпочато АТО.

Територія проведення антитерористичної операції - це територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до вищезазначеного Указу Президента України.

Наказом Першого заступника Голови Служби безпеки України - керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 7 жовтня

2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» визначено такі райони проведення антитерористичної операції та терміни її проведення, зокрема, Луганська область - з 7 квітня 2014 року.

У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції установивши, що у зв'язку з неможливістю проведення виконавчих дій за місцем проживання боржника (Артемівський район м. Луганська), 17 жовтня 2014 року, з дотриманням річного строку пред'явлення виконавчого документу, виданого 04 квітня 2014 року Артемівським районним судом м. Луганська, банк своєчасно звернувся до ДВС України із заявою, в якій, зокрема, просив відкрити виконавче провадження, у зв'язку із чим перервався строк, встановлений статтею 22 Закону, а новий відлік цього строку розпочався з 10 листопада 2014 року (дата відповіді ДВС України), який у зв'язку із неодноразовими відмовами державного виконавця у відкритті виконавчого провадження на підставі заяв стягувача (02 жовтня 2015 року, 23 червня та 07 вересня 2016 року)в подальшому переривався, дійшов обґрунтованого висновку про визнання дій державного виконавця незаконними та скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження

від 07 вересня 2016 року.

За таких обставин, доводи касаційної скарги про законність дій державного виконавця та прийнятої ним постанови є безпідставними.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальних частинах судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

Відповідно до положень Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, право доступу до суду, що гарантується статтею 6, передбачає не лише право звернутись до суду за захистом своїх прав, а й право захистити своє право, в першу чергу, виконанням рішення, яке ухвалено на користь особи. Так як у разі невиконання рішення концепція «захисту прав судом» не працює. Суд зазначив, що право за судовий захист, яке гарантується статтею 6 Конвенції може стати недіючим, якщо національне законодавство держави-учасниці Конвенції дозволяє, щоб остаточне обов'язкове судове рішення залишалось не виконуваним на шкоду однієї із сторін. Доступ до суду також охоплює можливість виконання судового рішення без необґрунтованих затримок.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший

статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Артемівського відділу державної виконавчої служби

м. Луганська Головного територіального управління юстиції у Луганській області залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 08 лютого 2017 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк