Справа № 535/1071/18
Провадження № 2/535/423/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2018 року Котелевський районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді - Загнійко А.В., при секретарі Момот Г.І., розглянувши у підготовчому засіданні в смт Котельва Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Малорублівської сільської ради Котелевського району Полтавської області про визнання в порядку спадкування права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання в порядку спадкування за заповітом права власності на земельну ділянку площею 0,31 га, яка надана для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території с. Лихачівка Малорублівської сільської ради Котелевського району Полтавської області, й до дня смерті належала ОСОБА_2, яка померла 13.07.2017 року.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що після смерті ОСОБА_2, він є спадкоємцем за заповітом земельної ділянки площею 0,31 га, яка надана для ведення особистого селянського господарства. Для належного оформлення своїх спадкових прав позивач звернувся до державного нотаріуса Першої полтавської державної нотаріальної контори, виконуючої обовязки завідувача Котелевської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, яка відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, оскільки не надано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Позивач вважає, що відсутність у державному кадастрі відомостей щодо належності на праві власності земельної ділянки спадкодавцю, позбавляє його права як спадкоємця за заповітом отримати у спадщину спадкове майно.

Учасники справи у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином (а.с. 24-26).

ОСОБА_1 подав до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 28).

Відповідач Малорублівська сільська рада Котелевського району Полтавської області 19.09.2018 року подала до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги ОСОБА_1 визнає в повному обсязі та просить розглянути справу у судовому засіданні без участі представника відповідача (а.с. 27).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 13.07.2017 року померла ОСОБА_2, про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-КЕ №362415, видане повторно 20.09.2017 року Котелевським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (а.с. 10).

Після її смерті відкрилася спадщина, у тому числі на земельну ділянку площею 0,31 га, яка надана для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території с. Лихачівка Малорублівської сільської ради Котелевського району Полтавської області. Земельна ділянка належала ОСОБА_2 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії Р3 №686709, виданого 04.04.2003 року Малорублівською сільською радою Котелевського району Полтавської області, і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №20 (а.с. 14).

Згідно з довідкою Виконавчого комітету Малорублівської сільської ради Котелевського району Полтавської області від 08.08.2018 року за №334, ОСОБА_2, яка померла 13.07.2017 року була зареєстрована та проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. При цьому на час відкриття спадщини за вказаною адресою проживали: син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, невістка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 11).

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з заповітом, посвідченого секретарем Малорублівської сільської ради Котелевського району Полтавської області ОСОБА_6 06.08.2013 року за реєстраційним №78, ОСОБА_2, на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: земельну ділянку в розмірі 0,31 га, яка належить їй на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії Р3 №686709 заповіла ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, в рівних частках (а.с. 16).

Спадкоємцем за заповітом спадкового майна є ОСОБА_4, що також підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.06.2018 року %510/02-31, в якій зазначається, що спадкова справа після смерті 13.07.2017 року ОСОБА_2, заведена 22.09.2017 року за №83/2017 на підставі заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину від імені ОСОБА_1. В матеріалах спадкової справи містяться заяви від імені ОСОБА_5 про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1; ОСОБА_7 про відмову від прийняття спадщини; ОСОБА_8 про відмову від прийняття спадщини; від інших осіб заяв про прийняття спадщини чи про відмову від спадщини не надходило (а.с. 17).

Позивач не має можливості прийняти спадщину у вигляді спірного нерухомого майна, оскільки державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори, виконуючою обовязки завідувача Котелевської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, у звязку з тим, що не надано нотаріусу витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 17).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Частиною 1 ст. 22 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 23 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

Постановою Верховної Ради Української РСР від 13.03.92 N 2201-XII «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею» затверджено форми державних актів: - на право колективної власності на землю; - на право приватної власності на землю.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 N449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» (із відповідними змінами) встановлено, що раніше видані (до набрання чинності цією постановою) державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб.

Отже, державні акти на право приватної власності на землю, видані у період дії Постанови ВРУ N 2201 (з 23.06.92 по 08.01.2004), є чинними правовстановлювальними документами, що підтверджують права власності на земельні ділянки

Визнання відповідачем предявленого позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 89, ч. 2 ст. 247, 264 ЦПК України, ст. ст. 328, 1225, 1268 ЦК України, ст. 81 Земельного кодексу України, Законом України «Про державну реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Законом України «Про Державний земельний кадастр», постановою Верховної Ради Української РСР від 13.03.92 N 2201-XII «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею», постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 N449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженцем та мешканцем с. Лихачівка Котелевського району Полтавської області, вул. Перепелиці, 5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку площею 0,31 га, яка надана для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території с. Лихачівка Малорублівської сільської ради Котелевського району Полтавської області, й до дня смерті належала на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії Р3 №686709, що виданий 04.04.2003 року Малорублівською сільською радою Котелевського району Полтавської області, і зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №20.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Полтавської області через Котелевський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя