Єд. уник. 243/9194/17
Провадження № 2/243/203/2018
У Х В А Л А

про передачу справи до іншого суду

18 вересня 2018 року м. Словянськ

Слов?янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий суддя Мінаєв І.М.,

за участю секретаря судового засідання Янчевського В.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судового засідання № 2 Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 сервісного центру МВС № 6350, за участю третьої особи Головного управління Національної поліції в Донецькій області про припинення права власності, скасування реєстрації права власності, визнання права власності та витребування майна, -

В С Т А Н О В И В:

18 жовтня 2017 року до Слов?янського міськрайонного суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 сервісного центру МВС № 6350, за участю третьої особи Головного управління Національної поліції в Донецькій області про припинення права власності, скасування реєстрації права власності, визнання права власності та витребування майна.

Ухвалою суду від 20 жовтня 2017 р. провадження по справі було відкрито та призначене судове засідання.

Згідно розпорядження в.о. керівника апарату Слов?янського міськрайонного суду від 03.08.2018 р. призначено повторний автоматизований розподіл цивільної справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Мінаєву І.М.

Ухвалою судді від 08.08.2018 р. справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання.

Від представника позивача адвоката ОСОБА_4 надійшла заява про проведення підготовчого судового засідання за його відсутністю та відсутністю позивача.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи за її відсутністю, оскільки вона є матір?ю малолітньої дитини та не має змоги прибути до суду.

Інші учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, однак не використали свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, про причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч.1 ст.109 ЦПК України (в редакції на момент звернення до суду 18.10.2017 р.), позови до фізичної особи пред?являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим законом порядку місцем її перебування. Згідно ч.2 цієї статті (в тій же редакції) позови до юридичних осіб пред?являються за їх місцезнаходженням.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідачами по справі є ОСОБА_5, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, та ВРЕР-3 м.Харків, яке під час розгляду справи судом реорганізоване у ОСОБА_3 сервісний центр МВС № 6350. Місцезнаходженням другого відповідача є м.Харків, смт.Пісочин, вул.Надії (колишня вул.Крупської), 15.

Суд не бере до уваги посилання позивача на підсудність справ за вибором позивача, а саме ч. 3 ст. 110 ЦПК України (в редакції станом на 18.10.2017 р.), оскільки предметом позову є припинення права власності, скасування реєстрації права власності, визнання права власності та витребування майна, а не відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, адже обвинувальний вирок суду, який набрав законної сили, відсутній.

Згідно ч.3 ст.3 ЦПК України (в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017 р.) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України визначено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Положенням ч.2 зазначеної статті передбачено, що справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудна іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, що зазначена справа не була прийнята до свого провадження Слов?янським міськрайонним судом з додержанням правил підсудності, оскільки відповідач ОСОБА_2 зареєстрована у Орджонікідзевському районі м.Харкова, а відповідач ОСОБА_3 сервісний центр МВС № 6350 (раніше ВРЕР-3 м.Харкова) знаходиться у смт.Пісочин м.Харкова.

У матеріалах справи наявні клопотання від відповідача ОСОБА_2 про розгляд справи за її відсутністю у зв?язку із неможливістю явки до суду, оскільки вона є матір?ю малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, яку не має змоги залишити (а.с. 72,102,124).

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (рішення у справі «Занд проти Австрії»). У рішенні ЄСПЛ «Сокуренко і Стригун проти України» суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії», що згадувалось раніше, зазначено, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

У рішенні ЄСПЛ у справі «Коем та інші проти Бельгії» Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

У рішенні у справі «ТОВ «Базальт-Імпекс» проти України» від 1 грудня 2011 року, ЄСПЛ зауважив, що всупереч ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Верховний Суд України проігнорував висновки Європейського суду, викладені у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України», яке на час провадження у справі заявника вже було перекладено українською мовою і надруковано в офіційному юридичному виданні, тому визнав порушення ст.6 Конвенції.

Підсумовуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що зазначена цивільна справа не підсудна Слов?янському міськрайонному суду Донецької області, а згідно територіальної юрисдикції вирішення цього спору відповідно до діючого цивільного процесуального законодавства віднесено до Орджонікідзевського районного суду м.Харкова, таким чином у контексті прецедентної практики ЄСПЛ «суд встановлений законом» у зазначеній справі це Орджонікідзевський районний суд м.Харкова.

Відповідно до положення ст.32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст.31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 28, 31 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Передати цивільну справу № 243/9194/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 сервісного центру МВС № 6350, за участю третьої особи Головного управління Національної поліції в Донецькій області про припинення права власності, скасування реєстрації права власності, визнання права власності та витребування майна на розгляд до Орджонікідзевського районного суду м.Харкова (м.Харків, проспект Архітектора Альошина, 7, 61007).

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Донецької області через Слов?янський міськрайонний суд Донецької області протягом п?ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Розяснити сторонам, що передача цивільної справи з одного суду до іншого на підставі відповідної ухвали, яка підлягає оскарженню, здійснюється не пізніше п?яти днів після закінчення строку на оскарження такої ухвали, а в разі подання апеляційної скарги - не пізніше п?яти днів після залишення її без задоволення.

Суддя Слов?янського

міськрайонного суду ОСОБА_7