Справа №461/485/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2018 року м.Львів

Галицький районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Зубачик Н.Б.,

секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 (03058, м. Київ, вул. Гарматна, 39-А/42) до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» (79008, м. Львів, вул. Валова, 11) про стягнення коштів

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача комісію в розмірі 407,53 долари США.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_2 покликається на те, що 28 березня 2014 р. подав відповідачу заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, на підставі якої відповідач відкрив поточний рахунок №30985 у доларах США та видав платіжну картку VISA №004785. Зазначає, що в ніч з 22 на 23 грудня 2014 р. ним було зроблено перерахунок грошових коштів на вищевказану картку, за допомогою системи інтернет-переказу «р2р», а саме здійснено 11 трансакцій на суму 54835,00 грн., які були зараховані відповідачем на картковий рахунок як 3003,10 доларів США. При цьому відповідач неправомірно отримав комісію в розмірі 497,62 доларів США, що становить 16,57 % від загальної суми зарахування. Вказує, що на момент проведення зазначених трансакцій у відповідача діяв тариф, за яким комісія за здійснення операції у валюті, відмінній від валюти рахунку складала 3%, однак 23 грудня 2014 року ПАТ «Ідея Банк» збільшив комісію за конвертацію до 15% та належним чином не повідомив про це позивача. Просить позов задоволити.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 26 січня 2018 року дана позовна заява була залишена без руху. Заявою від 14 лютого 2018 року, що надійшла на адресу суду 20 лютого 2018 року, недоліки позовної заяви були усунуті.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 22 лютого 2018 року відкрито провадження у справі, судове засідання призначене на 10.30 год. 19 березня 2018 року, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

19 березня 2018 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову, оскільки вказує, що 23 грудня 2014 року банком було встановлено комісію за конвертацію валюти у розмірі 15% від суми операції, про що завчасно було здійснено відповідне повідомлення на сторінці клієнта у системі Інтернет-Банкінгу. Таким чином, банком було стягнуто плату за конвертацію валюти при отриманні грошового переказу згідно тарифів, які діяли у період проведення вищезгаданих операцій, а позивачем не наведено жодних належних доказів, які б свідчили про те, що банк не проінформував його належним чином про підвищення розміру комісії. Вказує, що з долучених позивачем документів вбачається, що банк розмістив повідомлення про підвищення з 23 грудня 2014 року розміру комісії за конвертацію до 15%, однак він не надав жодних доказів про те, що таке повідомлення було розміщене банком 23 грудня 2014 року, а не завчасно. Вважає, що відсутні обгрунтовані підстави для повернення позивачеві комісії, стягнутої згідно тарифів, що діяли у банку у період переказу позивачем валютних коштів /а.с. 22/.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 19.03.2018 року розгляд справи в судовому засіданні відкладено до 10.00 год. 18 квітня 2018 року у звязку з першою неявкою в судове засідання учасників справи, яких повідомлено про дату, час і місце судового засідання, які не повідомили про причини неявки.

30 березня 2018 року від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, згідно якої ОСОБА_2 просить визнати стягнення відповідачем комісії в розмірі 497,62 долари США неправомірним. Стягнути з ПАТ «Ідея Банку» суму протиправно отриманих коштів в розмірі 407,53 долари США; на підставі ст. 625 ЦПК України, 3% річних від простроченої суми в розмірі 39,76 долари США; на підставі ст. 22 ЦК України, упущену вигоду в розмірі 79,52 долари США, а всього 526,81 долари США /а.с.30/.

Одночасно із заявою про уточнення позовних вимог, ОСОБА_2 подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що рішення про збільшення тарифу за конвертацію валюти по карткових рахунках відповідач встановив 23 грудня 2014 року та застосував в цей же день. Отже, інформування про це клієнтів не могло бути завчасним. Вказує, що твердження відповідача, що начебто завчасно було здійснено відповідне повідомлення на сторінці клієнта у системі інтернет-банкінгу спростовується датою цього повідомлення - 23.12.2014 p., та підтверджується електронними фотокопіями особистого кабінету платформи інтернет-банкінгу /а.с.34/.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 18 квітня 2018 року розгляд справи в судовому засіданні відкладено до 10.00 год. 08 травня 2018 року у зв'язку з неявкою в судове засідання учасників справи та поданням заяви про уточнення позовних вимог.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 08.05.2018 року закрито підготовче провадження. Справу призначено до судового розгляду на 12.06.2018 року на 09 год. 20 хв.

У судове засідання позивач не зявився, однак подав заяву, в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності /а.с. 31/.

Відповідач у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності представника відповідача, який не з'явився у судове засідання на підставі наявних у справі доказів.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задоволити частково, з наступних підстав.

В силу вимог ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

За змістом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.634 ЦК України, договором про приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами не оспорено та не спростовано, що 28 березня 2014 року між сторонами було укладено договір приєднання (ст. 634 ЦК України), а саме договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, такий було укладено шляхом підписання позивачем заяви. ПАТ «Ідея Банк» відкрив ОСОБА_2 поточний рахунок №0985 у доларах США в рамках пакету послуг «Базовий», вказане підтверджується випискою-повідомленням №40.16.001009 від 28.03.2014 року /а.с. 4/.

Згідно виписки з рахунку №/0115 за період з 01.12.2004 року по 15 січня 2016 року, копія якої знаходиться у матеріалах справи /а.с. 5/, вбачається, що 23 грудня 2014 року позивач провів ряд операцій із переказу валютних коштів.

ОСОБА_2 у позовній заяві зазначає, що він здійснив операції на суму 3003,10 долари США, однак згідно вищевказаної виписки вбачається, що валютні операції були здійснені на суму 54835,00 грн., які були зараховані на картковий рахунок як 3317,29 доларів США.

За здійснення вказаних операцій, 24 грудня 2014 року банком списано з карткового рахунку позивача комісію у розмірі 15% за погашення конвертаційних витрат на загальну суму 497,62 долари США.

Листом-відповіддю директора операційного департаменту ПАТ «Ідея Банк» ОСОБА_3 від 20.01.2015 року №14.6/2197, ОСОБА_2 повідомлено про те, що 23.12.2014 р. банком встановлена «Комісія за здійснення операції у валюті, відмінній від валюти рахунку» на рівні 15%. Інформування клієнтів про зміни тарифних ставок банку на пакети послуг, здійснюється через інтернет сторінку банку /а.с. 9/.

Однак, суд критично оцінює твердження відповідача про належне повідомлення позивача про збільшення тарифу за конвертацію валюти по карткових рахунках, оскільки таке спростовується матеріалами справи.

Так, згідно електронних фотокопій особистого кабінету відповідача платформи інтернет-банкінгу вбачається, що повідомлення про збільшення комісії за конвертацію до 15% на сторінку клієнта у системі інтернет-банкінгу надійшло 23 грудня 2014 p. та цього ж дня банком стягнуто з позивача комісію 15 % /а.с. 6/.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб'єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами визначає Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів».

Відповідно до ст.14.10 Закону України «Про платіжні системи і переказ грошей» банк має право вносити зміни до правил користування електронним платіжним засобом або тарифів на обслуговування електронного платіжного засобу, повідомивши про відповідні зміни користувача у спосіб, передбачений договором.

Банк зобов'язаний надіслати користувачу не пізніше ніж за 30 календарних днів до дати, з якої застосовуватимуться зміни правил користування електронним платіжним засобом або тарифів на обслуговування електронного платіжного засобу, повідомлення про такі зміни. Банк у повідомленні зобов'язаний зазначити, що користувач має право до дати, з якої застосовуватимуться зміни, розірвати договір без сплати додаткової комісійної винагороди за його розірвання. Зміни до правил використання електронного платіжного засобу або тарифів є погодженими користувачем, якщо до дати, з якої вони застосовуватимуться, користувач не повідомить банк про розірвання договору.

В ст. 14.10 Закону України «Про платіжні системи і переказ грошей» сформульовано правило взаємовідносин між користувачем послуг банку щодо зміни тарифів, та вказане саме про повідомлення конкретного споживача послуг шляхом надіслання повідомлення заздалегідь до такої зміни тарифів. Таке право не може бути відібране від споживача послуг банку.

Як встановлено матеріалами справи, банківські операції, за які відповідачем списано комісію в розмірі 15 % від суми трансакцій, здійснені позивачем 23 грудня 2014 року, цього ж дня позивача було повідомлено про збільшення розміру комісії, а відтак у банку відсутні правові підстави застосування 15% розміру комісії.

Судом встановлено, що до 23 грудня 2014 року сума комісії за здійснення операції становила 3%, саме ця ставка повинна була бути застосована банком щодо фінансових операцій здійснених позивачем 23 грудня 2014 року.

Відтак, обчислюючи суму коштів, яку відповідач повинен повернути позивачу, суд виходить з наступного розрахунку: 3% від 3317,29 доларів США складають 99,52 доларів США (правомірна сума комісії ), а відповідачем стягнуто комісію 497,62 доларів США (спірна сума комісії за ставкою 15% ). Різниця складає: 497,62 - 99,52 = 398,10 доларів США.

Що стосується вимоги позивача про стягнення, на підставі ст. 625 ЦК України 3 % річних від простроченої суми коштів, то у цій частині позовних вимог необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Так, як вбачається із ч. 2 ст. 1214 ЦК України, якщо без достатньої правової підстави набуваються або зберігаються гроші (як готівкові, так і безготівкові), на них нараховуються відсотки згідно зі статтею 536 ЦК України з того часу, коли набувач дізнався або повинен був дізнатися про безпідставність набуття або збереження грошових коштів. У разі стягнення безпідставно набутих чи одержаних грошей нараховуються відсотки відповідно до статті 536 ЦК України.

Якщо без достатньої правової підстави набуваються або зберігаються гроші (як готівкові, так і безготівкові), на них нараховуються відсотки згідно зі статтею 536 ЦК України з того часу, коли набувач дізнався або повинен був дізнатися про безпідставність набуття або збереження грошових коштів.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У разі стягнення безпідставно набутих чи одержаних грошей нараховуються відсотки відповідно до статті 536 ЦК України й унеможливлюється стягнення 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 цього Кодексу.

Вказане відповідає, також, правовій позиції Верховного суду України, що висловлена у Постанові Верховного Суду України №6-2491цс15 від 2.03.2016 року, яка прийнята в порядку п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України.

Таким чином, нарахування відсотків, відповідно до ст. 625 ЦК України слід вважати помилковим, оскільки у даному випадку кошти перебували у відповідача не у відповідності до умов договору чи закону, а без достатніх правових підстав.

Розглядаючи вимогу ОСОБА_2 про стягнення упущеної вигоди у розмірі 79,52 доларів США, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до вимог ст.ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.При цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у результаті порушення його цивільного права, останньому завдано збитків, не доведено з чого виходить позивач при визначенні упущеної вигоди саме в розмірі 79,52 доларів США, тому в цій частині позов не підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнання стягнення Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» з ОСОБА_2 комісії у розмірі 398,10 долари США неправомірним суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Так, з урахуванням положень ст. ст.15, 16 ЦК України не є належним способом захисту судом цивільних прав та інтересів особи визнання дій ПАТ «Ідея Банку» неправомірними, відтак, вимоги позивача про визнання стягнення ПАТ «Ідея Банк» комісії неправомірним не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 398,10 доларів США стягнутої комісії, що згідно курсу НБУ (26,09 грн.) станом на день винесення рішення, становить 10 386, 43 грн., в іншій частині позовних вимог необхідно відмовити

Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути 704,80 грн. судового збору на користь держави.

Керуючись Законом України «Про платіжні системи і переказ грошей», ст.ст. 6, 22, 536, 625, 626, 628, 634, 1214 Цивільного кодексу України, ст.ст. 8-14, 81, 141, 223, 247, 258, 263-265, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

позов задоволити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» (79008, м. Львів, вул. Валова, 11, ЄРДПОУ 19390819) на користь ОСОБА_2 (03058, м. Київ, вул. Гарматна, 39-А/42, РНОКПП НОМЕР_1) 398,10 доларів США стягнутої комісії, що згідно курсу НБУ станом на 12 червня 2018 року становить 10 386 (десять тисяч триста вісімдесят шість) гривень 43 (сорок три) копійки.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» (79008, м. Львів, вул. Валова, 11, ЄРДПОУ 19390819) на користь держави 704,80 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду . Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Позивач: ОСОБА_2, зареєстрований за адресою: 03058, м. Київ, вул. Гарматна, 39-А/42, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк», місцезнаходження за адресою: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11, ЄРДПОУ 19390819.

Суддя Зубачик Н.Б.