АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2926/18 Справа № 185/5451/17 Головуючий у 1 й інстанції - Головін В. О. Доповідач - Городнича В.С.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2018 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,
при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 27 березня 2014 року між ним та ОСОБА_1 виникла домовленість про те, що позивач надає відповідачу завдаток у розмірі 30000,00 грн., а ОСОБА_1 зобов`язується продати ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 . На підтвердження передачі грошей ОСОБА_1 надав розписку. Однак, з причин призову ОСОБА_2 до лав збройних сил України з 08 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року угода про продаж квартири була відкладена. Після повернення позивача угода по відчуженню квартири укладена так і не була, з вини ОСОБА_1 , який почав відкладати продаж квартири та в подальшому замість обумовленої суми в 8000,00 доларів США, почав просити більшу вартість 12000,00 доларів США. Станом на момент звернення до суду із позовом, відчуження квартири проведено не було і завдаток в розмірі 30000,00 грн. ОСОБА_1 не повернув. Окрім цього, позивачем було проведено поліпшення вказаної квартири за власний кошт в розмірі 32970,00 грн.
У зв`язку з чим, ОСОБА_2 просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача суму авансу в розмірі 30000,00 грн. та матеріальні витрати на поліпшення квартири в розмірі 32000,00 грн.
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено частково:
- стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача грошові кошти передані в якості авансу у розмірі 30000,00 грн.;
- стягнуто з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 - було відмовлено.
Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.
В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на необґрунтованість рішення суду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, внаслідок чого було допущено порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.
ОСОБА_2 своїм правом передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористався.
В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.
Відповідно ч. 3 ст. 82 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня може здійснюватися без конкурсу тільки у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді.
Згідно ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.
Тож, до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження та переглядати рішення судів перших інстанцій.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 27 березня 2014 року між сторонами було укладено усну угоду, відповідно до якої ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 аванс у розмірі 30000,00 грн. за продаж відповідачем йому квартири АДРЕСА_1 .
На підтвердження факту передачі позивачем відповідачу авансу, останнім було складено розписку, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 отримав завдаток в розмірі 30000,00 грн.
За усною домовленістю сторін загальна вартість відчуження спірної квартири складала 8000,00 доларів США.
Зазначені обставини не заперечувалися сторонами при розгляді справи в суді першої інстанції.
Вищевказаною розпискою не встановлена дата, до якої сторони мають укласти договір купівлі-продажу квартири.
Крім того, дана угода була відкладена, у зв`язку із призовом позивача до лав збройних сил України в період з 08 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року.
Після повернення ОСОБА_2 зі служби, ОСОБА_1 почав самостійно відкладати проведення відчуження квартири та в подальшому збільшив вартість продажу квартири до 12000,00 доларів США.
Відповідач свої зобов`язання не виконує, належну квартиру АДРЕСА_1 не продає та завдаток станом на сьогодні не повернув.
Відповідно до ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.
Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу квартири.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що оскільки договір купівлі-продажу квартири, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, то передана позивачем відповідачу грошова сума в розмірі 30000,00 грн. є авансом і підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 .
В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що вимоги позивача про стягнення грошових коштів в розмірі 30000,00 грн. є безпідставними, так як ОСОБА_2 не надано доказів у підтвердження того, що саме відповідачем не були виконані умови укладеного усного договору по відчуженню квартири, а вимоги про застосування наслідків недійсності правочину позивачем не висувались.
Однак, колегія суддів відхиляє такий довід апелянта, з таких підстав.
Згідно довідки Військового комісара Павлоградського об`єднаного міського військового комісаріату №3/50 від 04 квітня 2016 року, ОСОБА_2 з 08 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року проходив військову службу у збройних силах України при частковій мобілізації, що спростовую посилання апелянта на вину позивача щодо невиконання вимог усної угоди.
Водночас, станом на момент звернення ОСОБА_2 до суду із даним позовом, спірна нерухомість відповідачем продана так і не була, доказів стосовно належного виконання усної домовленості по відчуженню квартири, а також, витрат вказаного авансу в розмірі 30000,00 грн. на оформлення документів для купівлі-продажу квартири, як посилається апелянт, останнім надано не було.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.
Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.
Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2018 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова