П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2018 року м. Київ

Справа № 22-6991 Головуючий у1-й інстанції - Яровенко Н.О.

Унікальний №755/9356/17 Доповідач - Пікуль А.А.

Апеляційний суд міста Києва. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Гаращенка Д.Р.

НевідомоїТ.О.

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства &q?лі;Страхова Компанія &q?ар;Універсальна&q?хо; до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2017 року ПАТ &qu-s;СК &qu0p;Універсальна&qu р; пред'явила в суд позов до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди у розмірі 17 493 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 18 грудня 2014 року між ПАТ &qula;СК &quty;Універсальна&qu.0; та ОСОБА_4 укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу №124/261/000047, за умовами якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль &q?им;Хонда&q?тн;, державний номер НОМЕР_1. У період дії договору страхування застрахований автомобіль був пошкоджений внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 9 листопада 2015 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. За даним страховим випадком ПАТ &qula;СК &quty;Універсальна&qu.0; сплатила на користь ОСОБА_4 страхове відшкодування у розмірі 17 493 грн.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року позовні вимоги задоволено. Суд стягнув з ОСОБА_3 на користь ПАТ &q? ;СК &q? з;Універсальна&quна; 17 493 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 1600 грн. на відшкодування судових витрат позивача по сплаті судового збору.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову (а.с.105).

Відзиву на апеляційну скаргу позивач у визначений судом строк не подав.

Відповідно до ч.6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII &quЗа;Про судоустрій і статус суддів&q?ок; у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті &q? з;Голос України&q?дя; повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII &que=;Прикінцеві та перехідні положення&quро; Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII &quЗа;Про судоустрій і статус суддів&q?ку; апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8) п. 1 Розділу XIII &qu='; Перехідні положення&q?то; ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

За правилами ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

В рамках даної справи сторонами не оспорюються встановлені районним судом обставини настання страхового випадку, вини ОСОБА_3 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та розміру матеріального збитку, заподіяного ОСОБА_3 власнику автомобіля &quзб;Хонда&q?од;, державний номер НОМЕР_1, ОСОБА_4, яка отримала від ПАТ &q?а ;СК &qupa;Універсальна&qust; страхове відшкодування у розмірі 17 493 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив з того, що оскільки цивільна відповідальність відповідача на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована, то з відповідача, як заподіювача шкоди, підлягає стягненню на користь ПАТ &quяк;СК &q?юв;Універсальна&q?га; сума виплаченого страхового відшкодування у розмірі 17 493 грн.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 апеляційний суд виходить з наступного.

Висновки районного суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог ПАТ &q?ду;СК &q?ая;Універсальна&q?ля; відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга ОСОБА_3 не містить.

Відповідач аргументує свою апеляційну скаргу тим, що за правилами, встановленими Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язок відшкодувати шкоду лежить на МТСБУ, яке, в свою чергу, вправі пред'явити регресний позов до ОСОБА_3

Ці доводи не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про відмову в позові, з огляду на наступне.

За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України &quЗа;Про страхування&qu Ц; до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За результатами системного аналізу статей 509, 1187, 1188, 1192 ЦК України встановлено, що факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов'язання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоду (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом або договором передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають з обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України &q?х ;Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів&q?во;.

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності вказаний Закон (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5).

Згідно зі статтею 6 Закону України &quK ;Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів&q?ов; страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК України.

Відповідно до положень підпункту 37.1.4 пункту 37.1. ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, якщо шкода заподіяна майну потерпілого.

У даному випадку дорожньо-транспортна пригода сталась 26 липня 2015 року, вирок суду, яким встановлена вина ОСОБА_3 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, постановлений 9 листопада 2015 року, набрав законної сили 2 березня 2016 року. Позов про відшкодування шкоди поданий до суду у червні 2017 року.

Ураховуючи ці обставини у контексті положень підпункту 37.1.4 пункту 37.1. ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», районний суд прийшов до обґрунтованого висновку, що за таких обставин шкода відшкодовується безпосередньо завдавачем шкоди.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга ОСОБА_3 не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Д.Р. Гаращенко

Т.О. Невідома