Справа № 456/1243/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Гулкевич О.В.
Провадження № 22-ц/783/6251/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Бадівської О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Моршинської міської ради Львівської області, третіх осіб: ОСОБА_4, Управління Держземагенства у Стрийському районі Львівської області про визнання частково нечинним рішення Моршинської міської ради та недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання частково нечинним рішенням Моршинської міської ради 17 сесії 6 скликання № 349 від 26.04.2012р. (у частині передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0292 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої в м. Моршин Львівської області по вул. Скорубської,14) та визнання недійсним виданого 27.11.2012р. на ім'я ОСОБА_3 Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 350242 площею 0,0292 га, переданої для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої в м. Моршин Львівської області по вул. Скорубської,14. В обґрунтування позову покликався на те, що відповідачка ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_4 - його сусіди по будинку та землекористуванню. Позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 24.03.1966р. належить 54/100 частин домоволодіння, розташованого в м. Моршин по вул. Скорубської, 14 (колишні адреси: вул. Миру, 10, вул.. Ковпака, 14); відповідачці ОСОБА_3 належить 21/100 частини домоволодіння на підставі договору дарування від 30.03.2009р.; решта 25/100 частин домоволодіння належить третій особі ОСОБА_4 Між сторонами, склався певний порядок користування земельною ділянкою, закріпленою за домоволодінням. Кожен з них обгородив свою частину земельної ділянки огорожами. Рішенням № 24 виконавчого комітету Моршинської міської ради від 27.02.1997р. «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» позивачу передано у власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,05га. Згідно рішення Моршинської міської ради Львівської області № 914 від 26.06.2014р. йому надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовно площею 0,0508 га, яка надана для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та розташована в м. Моршин Львівської області по вул.. Скорубської, 14. У 2015р. відповідачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила демонтувати існуючу огорожу між їхніми земельними ділянками. Позивачу з додатків до позовної заяви стало відомо, що рішенням Моршинської міської ради 17 сесії 6 скликання №349 від 26.04.2012р. відповідачці передано у власність 0,0292 га земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані в м. Моршин по вул. Скорубської, 14. На підставі цього рішення 27.11.2012р. на ім'я відповідачки видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 350242 площею 0,0292 га, яка передану для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за вищевказаною адресою. Вважає, що рішення сесії Моршинської міської ради в частині передачі відповідачці частини земельної ділянки слід визнати нечинним, а Державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку недійсним, оскільки відповідно ч.4 ст.120 ЗК України при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. ОСОБА_3 відповідно до належної їй частки в будинку має належати 21% земельної ділянки, а площа земельної ділянки 0,0292 га, яка передана у власність відповідачці, в порівнянні з площею земельної ділянки, яка перебуває в користуванні позивача не відповідає 21% та є завищеною.

Оскаржуваним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 серпня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що судом першої інстанції не враховано положення ст. 30 Земельного кодексу України в редакції 1991 року, згідно якої при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими обєктами переходить у розмірах передбачених ст. 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення. Вказує, що земельна ділянка була поділена між двома співвласниками будинку, минувши його третього співвласника, якому належить більша частина будинку. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд Львівської області здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі. Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали, покликаючись на доводи, викладені у скарзі.

ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_6 проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просили рішення залишити без змін, покликаючись на те, що 26.04.2012 року Моршинська міська рада прийняла рішення №349, яким передано у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0292 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на вул.. Скорубської, 14 у м. Моршині. Рішення прийнято в межах компетенції та повноважень Моршинської міської ради та прав ОСОБА_2 не порушує. ОСОБА_3 як власник частини будинку на підставі договору дарування від 30.03.2009 року, отримала земельну ділянку тієї ж площі, яка належала попереднім власникам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

Судом установлено, що позивачу ОСОБА_2 належить 54/100 частин домоволодіння , розташованого в м. Моршин по вул.. Скорубської 14 на підставі договору купівлі-продажу від 24.03.1966р. Відповідачці ОСОБА_3 належить 21/100 частина домоволодіння на підставі договору дарування від 30.03.2009р. ОСОБА_4 є власником 25/100 частин домоволодіння.

Судом також установлено, що рішенням № 24 виконавчого комітету Моршинської міської ради від 27.02.1997р. «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» позивачу ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,05 га.

Згідно рішення Моршинської міської ради Львівської області № 914 від 26.06.2014р. ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовно площею 0,0508 га, яка передана для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованих в м.Моршин Львівської області по вул.. Скорубської, 14.

Рішенням Моршинської міської ради 17 сесії 6 скликання № 349 від 26.04.2012р. відповідачці передано у власність 0,0292 га земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованих в м.Моршин Львівської області по вул..Скорубської, 14. На підставі цього рішення 27.11.2012р. на ім'я відповідачки ОСОБА_3 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 350242 площею 0,0292 га (а.с.12).

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, в редакції, яка діяла на момент розгляду справи в суді першої інстанції, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З матеріалів справи убачається, що рішенням Стрийського районного суду Львівської області від 10.07.1998 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 10.15.2015 року, розподілено земельну ділянку, належну до будинку № 14 по вул.. Скорубської у м. Моршині Стрийського району. Зокрема, ОСОБА_7 виділено згідно таблиці № 1 висновку експертизи №2 земельні ділянки площами 94,5 кв.м. та 154,3 кв.м, які разом з площею забудови належної йому частини будинку становить 292 кв.м. і зобовязано ОСОБА_7 обладнати вхід на земельну ділянку площею 154,3 кв.м. зі сторони обїзної дороги; ОСОБА_8 виділено земельну ділянку площею 347,7 кв.м. з урахуванням площі забудови належної їй частини будинку та зобовязано її обладнати вхід вїзд до цієї ділянки зі сторони об»уїзної дороги (а.с.58-59).

Ухвалою ВССУ від 23.11.2016 р. в справі №456/464/98 вищезазначене рішення за касаційною скаргою ОСОБА_2 залишено без змін (а.с.50-53). Відхиляючи касаційну скаргу суд виходив з того, що рішенням виконкому Стрийської міської ради депутатів трудящих № 103 від 11.03.1966 року за частиною будинковолодіння ОСОБА_2 була закріплена земельна ділянка площею 366 кв.м. В послідуючому рішенням виконкому Моршинської селищної ради народних депутатів № 81 від 18.06.1989 року за частиною будиноволодіння ОСОБА_2 була закріплена земельна ділянка площею 420 кв.м., а за частиною будинковолодіння ОСОБА_8 596 кв.м. Тому суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, правильно провів розподіл земельних ділянок ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у межах їх земельних ділянок без порушень прав ОСОБА_2

Правонаступником ОСОБА_7 є ОСОБА_3 а правонаступником ОСОБА_8 є ОСОБА_4., які користуються вказаними земельними ділянками.

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання частково нечинним рішення Моршинської міської ради № 349 від 26.04.2012 року в частині передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0292 га., районний суд вірно виходив з того, що судовими рішеннями, які набрали законної сили встановлено належність ОСОБА_7, правонаступником якого являється відповідачка ОСОБА_3, земельних ділянок площами 94,5 кв.м. та 154,3 кв.м., які разом з площею забудови належної йому частини будинку становлять 292 кв.м. Тому доводи ОСОБА_2 про те, що площа його земельної ділянки не відповідає частці у будинковолодінні, співвласником якого є він з відповідачкою та ОСОБА_4, не заслуговують на увагу, оскільки обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді даної справи з огляду на положення ч.3 ст. 61 ЦПК України.

За таких обставин, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, вірно встановив обставини справи та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у позові.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення суду не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 15.06.2018р.

Головуючий

Судді: