Справа № 648/851/18
Провадження № 2-о/648/32/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2018 року смт. Білозерка

Білозерський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді: Кусік І.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Думітраш О.М.,

заявниці: ОСОБА_1,

представника заявниці: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби в Херсонській області, про встановлення факту проживання на території України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною заявою, в якій вказала, що з 28 грудня 1987 року вона зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. З березня 1988 року вона працювала в Білозерському кооперативному товаристві на посаді молодшого продавця в с. Розлив Білозерського району Херсонської області. Після звільнення кооперативу працевлаштувалась в радгоспі «Городній Велетень» нянею в садку, звільнилась у вересні 1991 року. З 10 вересня 1991 року працевлаштувалась на роботу в пос. Амазар Росія, де пропрацювала до серпня 1993 року. Після повернення із заробітків, заявниця постійно проживала за вищевказаною адресою зі своєю родиною: чоловіком - ОСОБА_3 та синами: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4. Діти народилися в с. Розлив Білозерського району Херсонської області. ОСОБА_1 вказала, що з червня 1994 року вона працювала в радгоспі «Городній Велетень» та на підприємствах різної форми власності. На теперішній час вона працює продавцем консультантом за трудовим договором в с. Розлив Білозерського району Херсонської області.

18.04.2002 року її чоловік отримав паспорт громадянина України, а заявниця цим питанням не переймалася. 25 червня 1997 року вона отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) та 25 червня 2005 року є власником приватизованої земельної ділянки, 18 листопада 2002 року отримала свідоцтво про загальнообовязкове державне соціальне страхування. В подальшому у ОСОБА_1, через відсутність у неї паспорту громадянина України, виникли певні труднощі: її не було внесено в Свідоцтво про право власності на житло, де проживає родина, виникли незручності щодо працевлаштування. В квітні 2018 року заявниця звернулась до Білозерського районного сектору управління Державної міграційної служби України в Херсонській області щодо отримання паспорта громадянина України, проте їй відмовлено, так як вона на момент прийняття Закону Російської Федерації «Про громадянство» від 06.02.1992 року проживала в Росії. У звязку із вищевикладеним ОСОБА_1 просила суд встановити факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, для встановлення належності до громадянства України для отримання паспорта громадянина України.

В судовому засіданні заявник та її представник заявлені вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи в особі Управління Державної міграційної служби в Херсонській області надав суду заяву, якою просив розглядати справу без участі представника УДМС, вказав, що ОСОБА_1 має підстави для задоволення своєї заяви про встановлення факту її постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини:

Згідно паспорту громадянина ОСОБА_7 Радянських Соціалістичних Республік серії V-СП № 513894, виданого 05.03.1985 року відділом внутрішніх справ Могочинського району Читинської області, ОСОБА_1 є громадянкою СРСР та з 28.12.1987 року була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5. Згідно відміток в паспорті, з 02.03.1991 року по 04.05.1994 рік заявниця була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_6, Росія. З 28.06.1994 року вона знову була зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_7.

Згідно довідки Державної податкової інспекції в Білозерському районі, виданої 20.05.1998 року, ОСОБА_1 одержала ідентифікаційний номер РНОКПП НОМЕР_1. Дата занесення до державного реєстру фізичних осіб 18.01.1997 року.

З трудової книжки серії АТ-ІІІ № 5046158, виданої на імя ОСОБА_1 27.06.1985 року вбачається, що заявниця:

- в період з 09.03.1988 року по 16.11.1989 рік працювала молодшим продавцем магазину № 7 Білозерського кооперативного господарства в с. Розлив;

- з 01.09.1989 року по 01.09.1991 року працювала нянею в д/ясла совхоза «Городній Велетень» Білозерського району, Херсонської області, звільнена для догляду за дитиною.

Згідно свідоцтв про народження серії ІІ-КГ № 382693, серії І-КГ № 014426, серії 1-КГ № 002474, у ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в с. Розлив Білозерського району народилися діти: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 119427, сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХС № 0193619, заявниця є власником земельної ділянки, площею 6,34 га, та земельної частки (паю) площею 4,04 га, які розташовані на території Білозерського району Херсонської області.

З домової книги для реєстрації громадян, які проживають в ІНФОРМАЦІЯ_8, кв. 6 с. Розлив, Білозерського району, Херсонської області, вбачається, що заявниця з 28.06.1994 року зареєстрована за вказаною адресою.

Листом № 14/938 від 04.04.2018 року Білозерським районним сектором УДМС України в Херсонській області було відмовлено заявниці у можливості отримання нею паспорту громадянина України та розяснено право набути громадянство України за територіальним походженням, для чого необхідно звернутися в районний суд для підтвердження факту проживання в с. Розлив до 24.08.1991 року.

Згідно показів свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, заявниця на момент проголошення незалежності України 24.08.1991 року проживала на території України.

Статтею 315 ч. 2 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про громадянства України» № 2235-III від 18.01.2001 року, громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Згідно ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду про встановлення факту, що має юридичне значення повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Дослідивши матеріали справи, врахувавши позицію заявниці та її представника, вислухавши свідків, суд приходить до висновку про те, що в судому засіданні було надано достатньо доказів того, що ОСОБА_1 дійсно на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживала на території України, метою встановлення відповідного юридичного факту є подальше встановлення належності заявниці до громадянства України та отримання паспорта громадянина України, а отже заявлені вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 315-319 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1, 75009), заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області (, вул. Перекопська, 168, м. Херсон, 73000), про встановлення факту проживання на території України - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_9, на території України станом на 24 серпня 1991 року, для встановлення належності до громадянства України для отримання паспорта громадянина України.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Херсонської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Згідно п.п. 15.5 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне рішення виготовлено 13 червня 2018 року.

Суддя Кусік І.В.