Постанова

Іменем України

05 вересня 2018 року

м. Київ

справа №215/5388/14-ц

провадження № 61-6932св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

представники відповідача: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,

третя особа - Виконавчий комітет Тернівської районної у місті ради,

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_6,

відповідачі за зустрічним позовом: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Михайлів Л. В., Барильської А. П., Ляховської І. Є.,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Позовна заява мотивована тим, що позивачі є власниками квартири АДРЕСА_1, а відповідач є власником квартири № 4 того ж будинку. Зазначений будинок розташований на земельній ділянці, загальною площею 2 390 кв. м, яка знаходиться у спільному з відповідачем користуванні. Незважаючи на порядок користування, який склався, на порушення норм статей 91, 103-107 ЗК України, ОСОБА_6 заволоділа частиною їх земельної ділянки площею 12 кв. м, у дворі будинку встановила металеві ворота, перегородивши проїзд загального використання, що створює для них перешкоди в користуванні земельною ділянкою.

Уточнивши позовні вимоги,ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, просили суд зобов'язати ОСОБА_6 звільнити незаконно захоплену частину земельної ділянки, на якій розміщений житловий будинок АДРЕСА_1 та поновити межу, яка існувала станом на 26 липня 1998 року згідно з схематичним планом спірної земельної ділянки; зобов'язати ОСОБА_6 демонтувати самочинно встановлені металеві ворота біля указаного будинку.

У квітні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Позовна заява мотивована тим, що вона є суміжним землекористувачем подвір'я будинку АДРЕСА_1, а ОСОБА_2,

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 чинять перешкоди в користуванні земельною ділянкою.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_6просила суд усунути їй перешкоди в користуванні спільним подвір'ям домоволодіння АДРЕСА_1, а саме: зобов'язати позивачів знести на земельній ділянці вказаного домоволодіння огорожу з металевої сітки з металевими воротами та бетонний цоколь, на якому вони споруджені, знести огорожу з шиферу, прибрати дерев'яну колоду від вхідних дверей, будівельні відходи від вхідних воріт, знести 20 см. бетонного покриття доріжки з лівого боку квартири № 3 будинку АДРЕСА_1, яке прилягає до лівої частини вхідних воріт.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 лютого 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зустрічного позову ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, та зустрічного позову ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив із того, що сторони користуються земельною ділянкою без правових підстав оренди або власності, яке передбачено статтями 81, 93 ЗК України. Крім того, суд розглядає спір про межі земельних ділянок, які вже визначені у встановленому законом порядку, і не наділений правом визначати такі межі самостійно без проходження громадянами визначеної законом процедури отримання земельної ділянки у власність, чи користування; встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2016 року рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 лютого 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про зобов'язання демонтувати самочинно встановлені металеві ворота скасовано, ухвалено у цій частині нове рішення, яким зобов'язано ОСОБА_6 демонтувати самочинно встановлені металеві ворота біля будинку АДРЕСА_1. Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про зобов'язання звільнити незаконно захоплену частину земельної ділянки, поновлення межі земельної ділянки залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що обставина самочинного встановлення металевих воріт, які створюють незручності іншим користувачам двору - позивачам у справі у користуванні ним, встановлена в адміністративній справі й доведенню не підлягає, тому порушені права позивачів щодо безперешкодного користування двором підлягають відновленню шляхом демонтування самочинно встановлених металевих воріт біля будинку АДРЕСА_1.

У серпні 2016 рокуОСОБА_6 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом неповно з'ясовано обставини справи, що мають значення для справи та порушено норми статей 58, 59 ЦПК України.

У грудні 2016 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 подали заперечення на касаційну скаргу, вказуючи на те, що рішення суду апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України ця справа передана до Касаційного цивільного суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в порядку приватизації є власниками по 1/12 частини житлового будинку АДРЕСА_1 кожен, тобто власниками загалом 1/4 частини житлового будинку, що становить квартиру № 3, загальною площею 59,8 кв. м, що підтверджено свідоцтвом на право власності на житло від 21 січня

2013 року.

ОСОБА_6 є власником іншої 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1, що становить квартиру № 4, що підтверджено договором купівлі-продажу від 02 квітня 1991 року.

Мешканці будинку АДРЕСА_1, у тому числі і сторони, фактично користуються земельною ділянкою, загальною площею 2 390 кв. м, що розташована за вказаною адресою.

Правильними є висновки апеляційного суду про те, що сторони у справі, хоча і не є власниками земельної ділянки по АДРЕСА_1, загальною площею 2 390 кв. м, проте вони є фактичними користувачами території навколо житлового будинку за указаною адресою, необхідної для його обслуговування, яка є загальною для користування всіх співвласників домоволодіння і утримання якої здійснюється ними самостійно або ж відповідними підприємствами, установами чи організаціями у відповідності до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76.

Порядок користування цією територією, у цій справі - двором загального користування, площею 57 кв. м, здійснюється за домовленістю між співвласниками домоволодіння з дотриманням правил добросусідства, що встановлено статтями 42, 88, 103 ЗК України і не залежить від реєстрації права власності чи користування на земельну ділянку за позивачами.

Частиною першою статті 103 ЗК України передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Згідно з адміністративним матеріалом № 178 наданого виконавчим комітетом Тернівської районної у місті ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_6 у дворі загального користування по АДРЕСА_1, встановила металеві ворота, перегородивши проїзд загального користування, за цим фактом за заявою ОСОБА_2 відносно ОСОБА_6 ДІМ Тернівського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області

04 листопада 2013 року складено протокол за статтею 152 КУпАП та постановою адміністративної комісії виконкому Тернівської районної у місті ради від 20 листопада 2013 року ОСОБА_6 за вказане порушення накладено штраф у розмірі 340 грн.

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ухвалюючи у цій частині нове рішення, суд апеляційної інстанції, встановивши, що ОСОБА_6 самочинно встановила металеві ворота, які створюють незручності іншим користувачам двору, а саме позивачам у справі, враховуючи, що ця обставина встановлена у адміністративній справі, дійшов до правильного висновку про те, що порушені права позивачів підлягають захисту шляхом зобов'язання ОСОБА_6демонтувати самочинно встановлені металеві ворота.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 389, 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В.М. Коротун

В. П. Курило