Постанова

Іменем України

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 607/6233/16-ц

провадження № 61-19740св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Крат В.І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

представник відповідача - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 12 січня 2017 року у складі колегії суддів: Загорського О. О., Кузьми Р. М., Костіва О. З.,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області

від 01 липня 2016 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, зареєстрований 30 червня 2011 року, актовий запис № 408, відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у

м. Севастополі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_6, в інтересах якої діє ОСОБА_5, звернулася до апеляційного суду із апеляційною скаргою.

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 12 січня 2017 року апеляційну скаргу задоволено. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 липня 2016 року скасовано та постановлено нову ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду у відповідності до положень пункту 4 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року.

Залишаючи без розгляду позовну заяву, апеляційний суд виходив із того, що вирішуючи спір по суті у цивільній справі з іноземним елементом, судом першої інстанції порушено правила підсудності у відповідності до вимог статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право».

16 березня 2017 рокуОСОБА_3 подавдо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, просив скасувати ухвалу апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, що призвело до помилкового скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

10 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що 30 червня 2011 року сторони у справі уклали шлюб, який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Севастополі.

Від шлюбу мають сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_6 є громадянкою Латвії та Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії.

07 січня 2016 року ОСОБА_6 в Латвії звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення окремого піклування.

Рішенням Зіємельського районного суду м. Риги від 07 січня 2016 року прийнято позовну заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення окремого піклування та призначено справу № С32177916 до розгляду.

Рішенням Ризького сирітського суду від 10 травня 2016 року, на підставі запиту Зіємельського районного суду м. Риги від 11 січня 2016 року у справі

№ С32177916, визначено окреме піклування одного з батьків матері ОСОБА_6, в інтересах ОСОБА_6, 19 жовтня 2012 року.

Рішенням Зіємельського районного суду м. Риги від 11 серпня 2016 року задоволено клопотання ОСОБА_6 про запит від Українського акціонерного товариства «ПриватБанк», АДРЕСА_1, наявні виписки з рахунків ОСОБА_3 за період з

01 січня 2015 року до дня отримання рішення суду.

Також, установлено, що останнім спільним місцем проживання подружжя була Латвійська Республіка.

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу.

Вирішуючи питання про підсудність справ з іноземним елементом, суди України відповідно до вимог статей 2, 414 ЦПК України 2004 року повинні керуватися як нормами ЦПК України, так і нормами Закону України «Про міжнародне приватне право» та нормами відповідних міжнародних договорів.

Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює порядок урегулювання приватно - правових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов'язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом (пункт 3 частини першої статті 1, статті 75-77).

Відповідно до статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

Згідно із статтями 60, 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином.

Статтею 21 Договору між Україною і Литовською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, ратифікованого Постановою Верховної Ради від 17 грудня 1993 року № 3737-ХІІ, встановлено, якщо даний Договір не встановлює іншого, суди кожної з Договірних Сторін компетентні розглядати цивільні, сімейні та трудові справи, якщо відповідач має на її території місце проживання. У випадку порушення провадження у справі між тими ж сторонами, про той же предмет і на тих же підставах у судах обох Договірних Сторін, компетентних відповідно до даного Договору, суд, який порушив справу пізніше, припиняє провадження.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав розглядається у іншому суді.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, апеляційний суд, встановивши, що відповідач у справі є громадянином Латвії та Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії та на час звернення позивача із позовом про розірвання шлюбу до суду першої інстанції на розгляді у іншому суді вже перебуває справа між тими самими сторонами та про той самий предмет і з тих самих підстав, дійшов обґрунтованого висновку про залишення позовної заяви ОСОБА_3 без розгляду, на підставі пункту третього частини першої статті 207 ЦПК України.

Наведенні в касаційній скарзі доводи Верховним Судом відхиляються, оскільки судом апеляційної інстанції правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 389, 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 12 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: В. І. Журавель

В.М. Коротун

В. І. Крат

В. П. Курило