ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/2477/18
Провадження № 2/362/1652/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

07 червня 2018 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Корнієнка С.В.,

при секретарі Дрозденко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до відповідача з позовом, в якому просила визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру №8, що знаходиться в селищі Гребінки Васильківського району Київської області по вулиці Білоцерківській в будинку під номером 15а.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити з підстав наведених у ньому.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час, місце та дату розгляду справи повідомлявся належним чином.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_3 зазначила, що 04 грудня 2004 року вона з метою уникнення сплати державного мита, яке було встановлене за дії державних нотаріусів ЗУ «Про державне мито» передала на підставі договору дарування ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 та прийняла готівкою гроші за передання зазначеної квартири, ОСОБА_4 було сплачено гроші для купівлі квартири, але нажаль підтвердити цей факт не може оскільки, як їй відомо, він помер. Грошові кошти, які були отримані нею за продаж квартири АДРЕСА_1 передано ОСОБА_1 для купівлі квартири в АДРЕСА_2 в межах її вартості. Також зазначила, що її колишній зять ОСОБА_2 ніде не працював, ніякого заробітку не отримував та в купівлі квартири взагалі участі не приймав.

На підставі ст. 280 ЦПК України, враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Вислухавши сторони та дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

У відповідності до положень ст.ст.1 та 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду.

Згідно з положеннями ст.81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Нормами ст. 57 СК України визначено майно, що є особистою приватною власністю подружжя, до якого сере іншого відноситься майно, набуте нею, ним до шлюбу, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування та майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

З іншого боку, згідно зіст.60 СК України: майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (ч.1); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.2).

Відповідно дост.61 СК України: об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1); об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (ч.2); якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.3); речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.4).

Зі змісту ч.1 ст.69, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71вказаногоКодексувбачається, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

У Постанові Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вказано, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи нормуст.60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Нормаст.60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Така правова позиція була викладена у постановах Верховного Суду України від 07.09.2016 року у справі №6-801цс16 та від 12.10.2016 року у справі №6-846цс16.

У правової позиції Верховного Суду України, висловленої в цивільній справі № 6-612цс15, зазначено, що норми СК України у статтях57,60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного, для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю, суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, що визначено нормами ст. 392 ЦК України.

Судом встановлено, що 11 жовтня 2003 року ОСОБА_3 придбала квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири (а.с. 13).

Згідно договору дарування від 24 грудня 2004 року ОСОБА_3 передала ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 (а.с.14).

13 грудня 2004 року на підставі договору купівлі-продажу квартири, ОСОБА_5 купила квартиру №8, що знаходиться в селищі Гребінки Васильківського району Київської області по вулиці Білоцерківській в будинку під номером 15-а. (а.с.15).

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №5974201 від 22.12.2004 року власником двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_3 є - ОСОБА_5 (а.с. 17-18).

09 жовтня 2007 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 розірвано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-ОК №036617 виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області (а.с.9).

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2011 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 21.09.2011 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.11).

З довідки відділу державної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції №270 від 15.08.2012 року вбачається, що я не отримувала аліменти за період 01.02.2012 року по 31.07.2012 року (а.с.10).

Згідно свідоцтва про шлюб серії 1-ОК №057732 від 20 грудня 2007 року виданого виконкомом Гребінківської селищної ради Васильківського району Київської області ОСОБА_8 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 20 грудня 2007 року , прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_8 (а.с. 19).

Розглядаючи справу виходячи з диспозитивності цивільного судочинства на підставі ст. 13 ЦПК України, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і повному зясуванні обставин справи, суд приходить до висновку, що квартира в смт. Гребінки була придбана у період шлюбу, проте за кошти ОСОБА_1, які їй надала мати ОСОБА_3 і до отримання яких відповідач не мав жодного відношення, а також відсутність доказів про істотне збільшення вартості спірної квартири внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя.

Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 187, 263, 265, 280, 285, 289 ЦПК України, ст. ст.60,69,70,72 Сімейного кодексу України, ст. ст.15,16, ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року N 11, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, право особистої приватної власності на квартиру №8, що знаходиться в селищі Гребінки Васильківського району Київської області по вулиці Білоцерківській в будинку під номером 15-а.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Васильківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення його повного заочного рішення суду.

Суддя С.В.Корнієнко