Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
У Х В А Л А

18 вересня 2018 року cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Кошель Б. І. розглянувши заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із цивільним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Шкарівська сільська рада Білоцерківського району Київської області про визнання приватизації незаконною, визнання недійсним свідоцтва про право власності та договору дарування, визнання права власності на нерухоме майно та просили суд визнати незаконною та скасувати приватизацію квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від 27.10.1997 року, видане Шкарівською сільською радою народних депутатів; визнати недійсним договір дарування квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від 06.02.1998 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4; визнати право власності на 1/4 квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1; визнати право власності на 1/4 квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 та стягнути з відповідачів на користь позивачів судові витрати по справі.

Одночасно ОСОБА_1, ОСОБА_2 подали заяву про забезпечення позову, мотивовану тим, що приватизація спірної квартири ОСОБА_3 суперечить діючому на той час законодавству, а свідоцтво про право власності на спірну квартиру та договір її дарування є незаконними. Зі слів ОСОБА_4 позивачам стало відомо, що останній має намір продати спірну квартиру, чим порушить право позивачів на житло, оскільки останні проживають у зазначеній квартирі. Посилаючись на зазначені обставини та з метою уникнення загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, просили суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру №9, що знаходиться в будинку №2 по вулиці Радгоспна у селі Шкарівка, Білоцерківського району, Київської області.

Оглянувши подану заяву про забезпечення позову, суд вказує на таке.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити:

- найменування суду, до якого подається заява;

- повне найменування (для юридичних осіб) або імя (прізвище, імя та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів звязку та адресу електронної пошти, за наявності;

- предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову;

- захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

- ціну позову, про забезпечення якого просить заявник;

- пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення;

- інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Натомість, заява про забезпечення позову не містить пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Згідно із ч. ч. 1-5 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом:1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; 2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, повязаних із забезпеченням позову. Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у звязку із забезпеченням позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

З аналізу вищенаведених норм цивільного процесу вбачається, що метою застосування заходів зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Питання вжиття заходів зустрічного забезпечення вирішуються судом, який остаточно і визначає захід зустрічного забезпечення, який має бути вжитий в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

У поданій заяві про забезпечення позову заявники зазначили, що у даному випадку зустрічне забезпечення застосуванню не підлягає.

Однак, суд звертає увагу заявника, що він не наділений правом на вирішення доцільності застосування зустрічного забезпечення, тобто вказані заходи застосовуються не за ініціативою заявника.

Заявник має лише зазначити в заяві про забезпечення позову пропозицію щодо зустрічного забезпечення, зокрема, щодо розміру грошової суми, яку він може внести на депозитний рахунок суду. Дана пропозиція враховується судом при визначенні остаточного розміру зустрічного забезпечення. У разі якщо позивач не має можливості внести відповідну суму, він має повідомити суду поважні причини відсутності такої можливості.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України в частині її змісту, оскільки не містить пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, а фактично містить його позицію щодо відсутності необхідності застосування зустрічного забезпечення, що не звільняє його від обов'язку зазначити в заяві про забезпечення позову конкретну пропозицію/захід зустрічного забезпечення, який може бути застосований судом.

За приписами ч. 9 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

З огляду на вищевикладене заява про забезпечення позову має бути повернута заявникам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.151, 153, 260, 353 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 про забезпечення позову про забезпечення позову повернути заявникам.

Ухвала може бути оскаржена.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом п'ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СуддяОСОБА_5