Постанова

Іменем України

30 травня 2018 року

м. Київ

справа № 761/16659/17

провадження № 61-11200св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_6, подану представником ОСОБА_7, на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 13 липня 2017 року про відкриття провадження у складі судді Гуменюк А. І. та постанову Апеляційного суду міста Києва від 21 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Андрієнко А. М., Заришняк Г. М., Мараєвої Н. Є.,

встановив:

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності, витребування транспортного засобу з чужого незаконного володіння, зобов'язання вчинити дії та відшкодування шкоди, завданої злочином.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 13 липня 2017 року відкрито провадження у зазначеній вище справі.

Постановляючи ухвалу про відкриття провадження, суд першої інстанції керувався частиною третьою статті 110 ЦПК України у редакції, чинній на час вчинення процесуальної дії, (частина третя статті 28 ЦПК України в новій редакції).

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просила її скасувати у зв'язку з недотриманням правил підсудності.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 21 грудня 2017 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного сулу мотивована тим, що досудове розслідування проводиться Шевченківським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві, тому автомобіль незаконно вибув із володіння позивача саме в Шевченківському районі міста Києва, що і стало підставою для відкриття провадження у справі саме Шевченківським судом міста Києва. Тобто суд першої інстанції вірно застосував положення частини третьої статті 110 ЦПК України (у редакції, чинній на час вчинення процесуальної дії), яка регулює правила альтернативної підсудності.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 через свого представника ОСОБА_8, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу передати на новий розгляд за встановленою підсудністю до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області.

Касаційна скарга аргументована тим, що висновок про наявність чи відсутність у діях певної особи складу злочину не може встановлюватись судом винятково з підстав наявності відомостей в Єдиному реєстрі досудових розслідувань та виходячи з підслідності територіального органу, що проводить досудове розслідування. За відсутності вироку, який згідно з частиною 6 статті 82 ЦПК України є обов'язковим для суду, що розглядає цивільну справу, висновок суду першої та апеляційної інстанції про можливість відкриття провадження у справі за підсудністю з підстав пред'явлення вимоги про відшкодування шкоди, завданої злочином, є помилковим та безпідставним.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Положення про підсудність справ врегульовано у главі 1 розділу III ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання позову).

Згідно з нормами процесуального закону завданням інституту підсудності є розподіл цивільних справ між судами загальної юрисдикції для більш швидкого і правильного розгляду і вирішення справи, найбільш ефективного захисту прав, свобод та інтересів суб'єктів права.

Дотримання судами процесуальних норм інституту підсудності є вимогою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Установлено, що ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом про визнання права власності, витребування транспортного засобу з чужого незаконного володіння, зобов'язання вчинити дії та відшкодування шкоди, завданої злочином.

Відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, керувався частиною третьою статті 110 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання позову), згідно з якою позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди.

Зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання позивача є квартира АДРЕСА_2, адреса фактичного проживання ОСОБА_3 є квартира АДРЕСА_1, що територіально відноситься до Шевченківського району міста Києва.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просив витребувати з чужого незаконного володіння відповідачів належний йому на праві власності транспортний засіб Тойота Кемрі, реєстраційний номер НОМЕР_1, та зобов'язати останніх відшкодувати йому шкоду, завдану злочином, посилаючись на положення частини третьої статті 110 ЦПК України (у редакції, чинній на час подачі позову).

Згідно з витягом із кримінального провадження від 15 жовтня 2016 року № 0013002 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про незаконне заволодіння автомобілем «Тойота Кемрі», реєстраційний номер НОМЕР_1. Органом досудового розслідування є Шевченківське управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві.

За альтернативної підсудності право вибору суду, до якого він бажає звернутися, належить саме позивачу. ОСОБА_3 обрано суд за місцем скоєння злочину та за місцем свого проживання.

Постановляючи ухвалу про відкриття провадження, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, вірно керувався частиною третьою статті 110 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання позову), та дійшов правильного висновку про те, що справа підсудна Шевченківському районному суду міста Києва.

Аргументи касаційної скарги про те, що правила альтернативної підсудності не поширюються на розгляд цієї справи, оскільки розгляд кримінальної справи не завершений, колегія суддів відхиляє, оскільки підстави позову можуть бути перевірені лише при розгляді справи по суті.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги ОСОБА_6, поданої її представником ОСОБА_7, та залишення без змін ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 13 липня 2017 року про відкриття провадження та постанови Апеляційного суду міста Києва від 21 грудня 2017 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, подану представником ОСОБА_7, залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 13 липня 2017 року про відкриття провадження та постанову Апеляційного суду міста Києва від 21 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

Судді:Н. О. Антоненко В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат