АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 679/1610/16-ц
Провадження № 22-ц/792/1297/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя - доповідач), Пєнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справу цивільну справу № 679/1610/16-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Нетішинського міського суду від 12 квітня 2018 року (повне судове рішення складено 16.04.2018 року, суддя Базарник Б.І.) у справі за позовом Комунального підприємства Нетішинської міської ради «Житлово-комунальне об'єднання» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання,

в с т а н о в и в:

Відповідно до пункту 8 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Звертаючись до суду із позовом Комунальне підприємство Нетішинської міської ради «Житлово-комунальне об'єднання» (далі КП НМР «ЖКО») зазначало, що відповідачі зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 та отримали послуги, що надавались КП НМР «ЖКО», однак у зв'язку із неналежним виконанням своїх зобов'язань по їх оплаті станом на 01.10.2016 року утворилась заборгованість в сумі 10735,25 грн. Рішенням Нетішинського міського суду стягнута заборгованість у розмірі 5714,35 грн., що є непогашеною і всі наступні сплачені платежі відповідачами йдуть на погашення цієї заборгованості. Позивач вказує, що між сторонами виникли відносини, які породжують цивільні права та обов'язки, адже КП НМР «ЖКО» надає житлово-комунальні послуги, а відповідачі їх отримують, тому позивач, уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь КП НМР «ЖКО» 7978,48 грн. заборгованості.

Рішенням Нетішинського міського суду від 12 квітня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно на користь КП НМР «ЖКО» по 3989 грн. 24 коп. заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території по квартирі АДРЕСА_1 за період починаючи включно з жовтня 2013 року по включно жовтень 2017 року. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянтка зазначає, що суд вірно застосував строки позовної давності, проте навівши відповідні розрахунки заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території, судом не було віднято від суми стягнення 7978,48 грн., розрахованої позивачем за період з 01 вересня 2013 року по жовтень 2017 року, суму заборгованості за вересень 2013 року у розмірі 142,06 грн., яка останнім заявлена до стягнення поза межами загальної позовної давності. Разом з цим, апелянтка вважає, що відповідачі мають нести відповідальність за заборгованість по оплаті послуг з утримання будинку та прибудинкової території відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності - по ? частині кожний. Крім того, апелянтка вказує, що позивачем в порушення вимог Закону України «Про судовий збір» при збільшенні позовних вимог не сплачено судовий збір. Зважаючи на викладене, ОСОБА_4 просила суд оскаржуване рішення змінити, стягнувши з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь КП НМР «ЖКО» по 2850,80 грн. заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території по АДРЕСА_1 за період починаючи включно з жовтня 2013 року по включно жовтень 2016 року з кожного і витрати по оплаті судового збору по 689 грн. з кожного.

КП НМР «ЖКО» надіслало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначається, що Нетішинським міським судом дана належна оцінка поданим сторонами доказам, рішення по справі є законним, оскільки суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права. Оскільки відповідачка ОСОБА_4 періодично та частково сплачувала заборгованість, тому строк позовної давності не пропущений і, оскільки ОСОБА_4 є співвласником АДРЕСА_1, тому відповідно до ст. 322, 360 ЦК України зобов'язана відповідно до своєї частки нести витрати, що пов'язані з утриманням майна.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Встановлено, що апелянтом оскаржується рішення в частині задоволених позовних вимог та стягнутого судового збору, в решті рішення Нетішинського міського суду від 12 квітня 2018 року сторонами не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, однак оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог та стягнутого судового збору підлягає до скасування із ухвалення нового судового рішення в цих частинах, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Згідно ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (ч. 1 ст. 355 ЦК України) та залежно від положень закону або домовленості між співвласниками може належати їм на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (ч. 2 ст. 355 ЦК України). При цьому спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ч. 4 ст. 355 ЦК України).

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними зі спільним майном.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що КП НМР «ЖКО» надає послуги з утримання будинку №11 по вул. Будівельників у м. Нетішин та прибудинкової території відповідно до норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого Постановою КМУ №869 від 01.06.2011 року та рішення Нетішинської міської ради №388 від 28.12.2011 року «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» та відповідно здійснює нарахування споживачам плати за надані послуги.

Співвласниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яким належить по 1/2 частці зазначеної квартири. У цій квартирі зареєстровані та проживають відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та неповнолітній ОСОБА_8 (2002 р.н.). Відповідачка ОСОБА_4 у спірній квартирі не зареєстрована та не проживає.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 своїх зобов'язань по оплаті послуг з утримання будинку та прибудинкової території в повному обсязі не виконують.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та доказами, а саме: довідкою виконавчого комітету Нетішинської міської ради №10071 від 21.10.2016 року (а.с.4), довідкою виконавчого комітету Нетішинської міської ради №11565 від 13.11.2016 року (а.с.13), довідкою виконавчого комітету Нетішинської міської ради №2781 від 15.03.2017 року (а.с.56), копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.59), копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.01.2006 року (а.с.58), виписками по особовому рахунку (а.с.5 - 10, 71, 73 82 - 85).

Положеннями ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте, відповідно до п.1 ч.1 ст.20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок споживача сплачувати за житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_5, як споживач та співвласник квартири, а ОСОБА_4, будучи співвласником квартири АДРЕСА_1 зобов'язані нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, що надані КП НМР «ЖКО» і факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для їх звільнення від оплати вартості послуг у повному обсязі.

Вказані висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду України, викладених у постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15.

Разом з тим, відповідно до ст.ст. 256, 257, ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

За правилами ст. 253, ч. 3 ст. 254 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №529 від 20 травня 2009 року, розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше ніж до визначеного договором числа місяця, що настає за розрахунковим.

Застосовуючи норми ЦК України та Закону України «Про житлово-комунальні послуги» суд першої інстанції правильно виходив з того, що у цьому випадку строк обраховується місяцями, плата за користування житлово-комунальними послугами вноситься в наступному місяці, що слідує за розрахунковим, а отже, право позивача звертатись до суду з позовом про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги існує протягом трьох років з моменту невиконання споживачем своїх обов'язків з внесення плати за користування послугами, тобто з наступного місяця, що настає за розрахунковим.

Оскільки представником відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_9 заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для його задоволення, однак помилково стягнув із відповідачів саме в солідарному порядку заборгованість за період починаючи включно саме з жовтня 2013 року по включно жовтень 2017 року, адже судом невірно визначено дату, з якої слід проводити нарахування заборгованості.

Встановлено, що позивач, звертаючись 07.11.2016 року до суду, просив стягнути із відповідачів заборгованість по житлово - комунальних послугах за період з 01.09.2013 року в сумі 5193,66грн. (а.с. 2), вподальшому 20.02.2017 року уточнивши позовні вимоги, позивач просив стягнути заборгованість за період з 01.09.2013 року по 01.09.2016 року в сумі 5714,35 грн. (а.с.22) та 11.12.2017 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути із відповідачів заборгованість за період з 01.09.2013 року по 01.12.2017 року в сумі 7978,48грн.(а.с.66).

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що підлягає до стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованість за житлово - комунальні послуги за період з 07 листопада 2013 року по 01.12.2017 року.

Щодо суми заборгованості, яка підлягає до стягнення за вказаний період, апеляційний суд виходить із наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, КП НМР «ЖКО» за період з 07 листопада 2013 року по 01 грудня 2017 року нараховано плату за житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території по особовому рахунку НОМЕР_2 (АДРЕСА_1, власники ОСОБА_4, ОСОБА_5) у сумі 8524 грн. (117,80 грн. (146, 03 грн. нарахована плата за листопад 2013 року / 31 день х 25 днів (31 - 6)) + 2482,51 грн. (за 17 місяців (з грудня 2013 року по квітень 2015 року) х 146,03 грн. за місяць) + 158,90 грн. (за травень 2015 року) + 2764,16 грн. (за 16 місяців ( з червня 2015 року по вересень 2016 року) х 172,76 грн. за місяць) + 194,98 грн. (за жовтень 2016 року) + 2805,66 грн. (за 13 місяців з листопада 2016 року по листопад 2017 року) х 215,82 грн. за місяць). А тому, доводи апеляційної скарги про те, що у суму заборгованості було включено нарахування плати з утримання будинку та прибудинкової території за вересень 2013 року є недоведеними.

Судом першої інстанції вірно враховано, що сплачені ОСОБА_4 кошти за житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території у сумі 3678,41 грн. (200 грн. (у квітні 2014 року) + 150 грн. (у червні 2014 року)+ 150 грн. (у липні 2014 року) + 150 грн. (у січні 2015 року) + 1382,84 грн. (у червні 2017 року) + 613,90 грн. (у серпні 2017 року) + 508,80 грн. (у вересні 2017 року) +522,87 грн. (у жовтні 2017 року)) були здійснені у зв'язку із виконанням органами ДВС рішення Нетішинського міського суду про стягнення заборгованості, що виникла до 01.09.2013 року, адже будь яких належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження протилежного стороною відповідача надано не було. А тому ці кошти не можуть враховуватися при визначенні розміру боргу, що виник за період з 07.11.2013 року по 01.12.2017 року.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи межі позовних вимог та ту обставину, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належить на праві приватної власності по ? частині квартири АДРЕСА_1, апеляційний суд приходить до висновку, що підлягає до стягнення з ОСОБА_4 та з ОСОБА_5 на користь КП НМР «ЖКО» по 3989,24 грн. з кожного заборгованості за комунальні послуги за період з 07.11.2013 року по 01.12.2017 року. А тому, доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції в порушення вимог закону стягнуто заборгованість в солідарному порядку є такими, що ґрунтуються на законі.

У відповідності з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Тому, на підставі ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_4 та з ОСОБА_5 на користь КП НМР «ЖКО» підлягають стягненню судові витрати по 689 грн. (1378 грн. судовий збір, що підлягав сплаті при подані позовної заяви / 2) з кожного.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Нетішинського міського суду від 12 квітня 2018 року в частині задоволених позовних вимог і стягнутого судового збору скасувати та постановити нове судове рішення в цій частині.

Позовні вимоги Комунального підприємства Нетішинської міської ради «Житлово-комунальне об'єднання» задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_4 (місце проживання 30100, АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), ОСОБА_5 (місце проживання 30100, АДРЕСА_1, паспорт серії НОМЕР_3) на користь Комунального підприємства Нетішинської міської ради «Житлово-комунальне об'єднання» (місцезнаходження 30100, Хмельницька обл., м. Нетішин, проспект Незалежності, 31, ЄРДПОУ 31345419, р/р 4219, МФО 315609 в ТВБВ «Укрексімбанк» м. Нетішин) по 3989 (три тисячі дев'ятсот вісімдесят дев'ять) грн. 24 коп. з кожного заборгованості за житлово - комунальні послуги та судового збору по 689 (шістсот вісімдесят дев'ять) грн. з кожного.

В решті рішення Нетішинського міського суду від 12 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 вересня 2018 року.

Судді: (підпис) А.П. Корніюк

(підпис) І.В. Пєнта

(підпис) О.І.Талалай

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк