Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 461/8657/13-ц

провадження № 61-5162св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - Галицька районна адміністрація Львівської міської ради,

відповідач - ОСОБА_2,

треті особи: Львівське міське комунальне підприємство «Снопківське», ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 грудня 2015 року в складі судді Лялюк Є. Д. та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 24 березня 2016 року в складі колегії суддів: Приколоти Т. І., Тропак О. В., Федоришина А. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2013 року Галицька районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи: Львівське міське комунальне підприємство «Снопківське» (далі - Львівське МКП «Снопківське»), ОСОБА_3, ОСОБА_4, про зобов'язання вчинити дії.

Позовна заява мотивована тим, що будинок на АДРЕСА_1 знаходиться у власності Львівської міської ради та на обслуговуванні Львівського МКП «Снопківське». Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописки від 17 червня 2013 року власником квартири № 9 зазначеного будинку є ОСОБА_5 У вказаній квартирі також зареєстрована піднаймач ОСОБА_2, яка на четвертому поверсі будинку встановила металеву решітку з порушенням будівельних та протипожежних норм. Постановою від 28 березня 2013 року відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Розпорядженням Львівської міської ради від 30 квітня 2013 року затверджено висновок міжвідомчої комісії Галицького району м. Львова, зобов'язано ОСОБА_2 за власні кошти демонтувати металеву решітку, самовільно встановлену на сходовій клітці четвертого поверху будинку на АДРЕСА_1, проте відповідач вимоги розпорядження не виконав. 03 квітня 2013 року та 10 червня 2013 року ОСОБА_2 надіслано попередження із зобов'язанням терміново демонтувати металеву решітку, які відповідач не виконав.

На підстави викладеного Галицька районна адміністрація Львівської міської ради просила зобов'язати ОСОБА_2 демонтувати металеву решітку, встановлену на сходовій клітці четвертого поверху будинку на

АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 16 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не подав докази порушення діями відповідача його прав або прав третіх осіб. Оскільки перепланування жилого будинку відповідач не здійснювала, то наявність відповідного дозволу виконавчого комітету місцевої ради не потрібна.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 24 березня 2016 року заочне рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що мешканці будинку

на АДРЕСА_1 надали свою згоду на влаштування металевої решітки на сходовій клітці четвертого будинку та отримали ключі від неї, що не може свідчити про порушення права власності мешканців будинку.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Галицька районна адміністрація Львівської міської ради, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач порушила будівельні норми та норми пожежної безпеки під час встановлення металевої решітки на сходовій клітці, за це порушення останню притягнуто до адміністративної відповідальності та зобов'язано демонтувати цю металеву решітку. Постанова адміністративної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, якою ОСОБА_2 зобов'язано демонтувати металеву решітку, є чинною, тому в силу вимог статті 144 Конституції України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відповідач зобов'язана її виконати.

У серпні 2016 року ОСОБА_2 подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що перепланування будинку вона не здійснювала. Влаштування металевої решітки на сходовій клітці здійснено зі згоди всіх мешканців будинку, крім мешканців квартири № 7, які, як і всі інші мешканці, отримали ключі від замка на цій решітці, тому можуть користуватися горищем та іншими приміщеннями. Доводи позивача не підтверджені належними та допустимими доказами.

01 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Позивач не власником спірного будинку, тому не може звертатися з цим позовом. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Встановлено, що власником будинку на АДРЕСА_1 є Львівська міська рада. Вказаний будинок перебуває на обслуговуванні Львівського МКП «Снопківське».

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописки від 17 червня 2013 року, виданої Львівським МКП «Снопківське», власником квартири № 9 на АДРЕСА_1 є ОСОБА_5

У вказаній квартирі зареєстрована як піднаймач ОСОБА_2, яка на четвертому поверсі будинку встановила металеву решітку, за що постановою адміністративної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 28 березня 2013 року її притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі статті 150 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Розпорядженням Львівської міської ради від 30 квітня 2013 року затверджено висновок міжвідомчої комісії Галицького району м. Львова, зобов'язано ОСОБА_2 за власні кошти демонтувати металеву решітку, самовільно встановлену на сходовій клітці четвертого поверху будинку

на АДРЕСА_1, проте відповідачем вимоги розпорядження не виконала.

У січні, лютому, квітні та червні 2013 року ОСОБА_2 надсилались попередження із зобов'язанням терміново демонтувати металеву решітку, яку відповідач залишила без реагування та виконання, що підтверджується актами Львівського МКП «Снопківське».

Відповідно до підпункту 3 пункту «б» частини першої статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема, здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Аналогічна норма закріплена у статті 14 Закону України «Про основи містобудування».

Відповідно до статті 7 вказаного Закону України «Про основи містобудування» державне регулювання у сфері містобудування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до пункту 1.4.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 (далі - Правила № 76), переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається. Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається.

Заперечуючи проти заявлених вимог, ОСОБА_2 вказувала, що вона у лютому 2013 року на прохання всіх мешканців будинку на

АДРЕСА_1, крім мешканців квартири № 7 цього будинку, встановила на сходовій клітці четвертого поверху, який веде на горище, металеву решітку з метою запобігання проникненню на горище сторонніх осіб. Вказана решітка була встановлена без дозволу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, що було підставою для подання нею позову.

Встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (треті особи у справі) як мешканці квартири № 7 на АДРЕСА_1 заперечували проти влаштування відповідачем металевої решітки на сходовій клітці четвертого поверху вказаного будинку, а також вказували, що вони не отримували ключі від замка на цій решітці.

Згідно з пунктом 4.3.1 Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом Міністерства України з надзвичайних ситуацій від 19 жовтня 2004 року № 126 (далі - Правила № 126) в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, евакуаційні шляхи і виходи повинні втримуватися вільними, нічим не захаращуватися і у разі виникнення пожежі забезпечувати безпеку під час евакуації всіх людей, які перебувають у приміщеннях будівель та споруд.

В силу вимог пункту 4.3.11 Правил № 126, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, не допускається, зокрема, улаштовувати на шляхах евакуації пороги, виступи, турнікети, двері розсувні, підйомні, такі, що обертаються, та інші пристрої, які перешкоджають вільній евакуації людей; захаращувати шляхи евакуації (коридори, проходи, сходові марші і площадки, вестибюлі, холи, тамбури тощо) меблями, обладнанням, різними матеріалами та готовою продукцією, навіть якщо вони не зменшують нормативну ширину; захаращувати меблями, устаткуванням та іншими предметами двері, люки на балконах і лоджіях, переходи в суміжні секції та виходи на зовнішні евакуаційні драбини; улаштовувати у сходових клітках приміщення будь-якого призначення, у т.ч. кіоски, ларки, а також виходи з вантажних ліфтів (підйомників), прокладати газопроводи, трубопроводи з ЛЗР та ГР, повітроводи; зменшувати нормативну площу фрамуг у зовнішніх стінах сходових кліток або закладати їх.

Встановивши, що ОСОБА_2 самочинно на четвертому поверсі будинку встановила металеву решітку, за що постановою адміністративної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 28 березня 2013 року її притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі статті 150 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, суди першої та апеляційної інстанції дійшли помилкового висновку про дотримання відповідачем правил пожежної безпеки, оскільки ця решітка перешкоджає вільній евакуації людей, замикається на замок, а ключі він неї у всіх жителів будинку відсутні, зокрема у третіх осіб у справі, що суперечить пунктам 4.3.1, 4.3.11 Правил № 126, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Частиною восьмою статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що сільський, селищний, міський голова, голова районної у місті, районної, обласної ради в межах своїх повноважень видає розпорядження.

Встановлено, що розпорядження Львівської міської ради від 30 квітня 2013 року, яким зобов'язано ОСОБА_2 за власні кошти демонтувати металеву решітку, самовільно встановлену на сходовій клітці четвертого поверху будинку на АДРЕСА_1, відповідачем не оскаржено, є чинним, тому остання відповідно до вимог статті 144 Конституції України та норм 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» зобов'язана його виконати.

Враховуючи встановлення вказаних обставин справи, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК України вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Відповідно до положень статей 12 і 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Позивач довів належними та допустимими доказами, що відповідач всупереч вимогам Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про основи містобудування», Закону України «Про архітектурну діяльність», Правил № 76, Правил № 126 влаштувала металеву решітку на сходовій клітці четвертого поверху будинку на

АДРЕСА_1.

Відповідач не спростувала вказані обставини належними та допустимими доказами.

Статтею 412 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення, то судові рішення відповідно до статті 412 ЦПК України необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, зобов'язати ОСОБА_2 демонтувати металеву решітку, встановлену на сходовій клітці четвертого поверху будинку на АДРЕСА_1.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з ОСОБА_2 на користь Галицької районної адміністрації Львівської міської ради необхідно стягнути 309,69 грн (114,70 грн + 57,35 грн + 137,64 грн) судового збору (за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг).

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради задовольнити.

Заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 24 березня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2, треті особи: Львівське міське комунальне підприємство «Снопківське», ОСОБА_3, ОСОБА_4, про зобов'язання вчинити дії, задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_2 демонтувати металеву решітку, встановлену на сходовій клітці четвертого поверху будинку

на АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Галицької районної адміністрації Львівської міської ради 309,69 гривень судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик