Постанова

Іменем України

30 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 303/1944/17

провадження № 61-32220св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Укртелеком»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Закарпатської області у складі колегії суддів: Бисага Т. Ю., Готра Т. Ю., Кондор Р. Ю., від 14 вересня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (далі - ПАТ «Укртелеком») про визнання бездіяльності відповідача незаконною і зобов'язання вчинити певні дії та відновити роботу номера телефону.

Позов мотивовано тим, що він є інвалідом війни та потерпілим І категорії від аварії на Чорнобильській АЕС, у зв'язку з чим має право на безкоштовне та позачергове встановлення домашнього телефону і безоплатне користування телефоном у міському та міжміському зв'язку відповідно до статті 20 Закону України «Про соціальний статус та соціальні гарантії учасників ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС» та Закону України «Про статус та пільги інвалідів війни». Крім того, звільнений від сплати державного мита та інших платежів.

У 1988 році до місця його проживання відповідач провів лінію зв'язку та підключив її до домашнього телефону, присвоївши номер 2-35-68. На безоплатній основі укладено угоду про надання послуг зв'язку.

05 вересня 2016 року через буревій стався обрив телефонного повітряного дроту та припинення роботи домашнього телефону, у зв'язку з чим він звернувся до відповідача із заявою про проведення відновлювального ремонту повітряної лінії.

15 листопада 2016 року він звернувся до ПАТ «Укртелеком» з претензією, в якій вимагав у триденний термін відновити роботу домашнього телефону номер 2-35-68. Станом на 28 листопада 2016 року відповіді від відповідача не надійшло, що вважає порушенням Закону України «Про захист прав споживачів». Натомість у кінці листопада 2016 року виявилося, що відповідач самоуправно без його згоди незаконно відключив номер його домашнього телефону та припинив надавати послуги зв'язку.

Вважає, що відповідачем грубо порушено Закон України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про звернення громадян» щодо дотримання строку розгляду претензії та надання на неї відповіді, Закон України «Про соціальний статус та соціальні гарантії учасників ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС» та Закон України «Про статус та пільги інвалідів війни», у зв'язку з чим просив суд визнати бездіяльність у частині ігнорування його претензії від 15 листопада 2016 року незаконною, визнати самоуправні дії відповідача щодо відключення номеру телефону 2-35-68 незаконними та зобов'язати його відновити послуги зв'язку.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 травня 2017 року позов задоволено частково. Визнано бездіяльність відповідача щодо порушення ним вимог статей 15, 20 Закону України «Про звернення громадян» та статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» незаконною та зобов'язано ПАТ «Укртелеком» надати аргументовану відповідь по суті претензії від 15 листопада 2016 року. Зобов'язано «Укртелеком» відновити телефонний номер 2-35-68 за місцем проживання ОСОБА_4, як для особи, що має гарантовані державою пільги. Вирішено питання про стягнення судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження факту надання відповіді позивачу на його претензію від 15 листопада 2016 року, а також доказів про наявність у нього заборгованості за надані послуги доступу до мережі Інтернет або заборгованість за інші телекомунікаційні послуги, а також врахувавши, що чинним законодавством не передбачено такого способу захисту прав та інтересів, як визнання самоуправних дій щодо зняття номеру телефону на яке посилається позивач, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 14 вересня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Укртелеком» задоволено. Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 травня 2017 року скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивач не здійснював повну оплату спожитих послуг, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка стала підставою для відключення послуг зв'язку, а тому дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

У жовтні 2017 ОСОБА_4 подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована неповним з'ясуванням апеляційним судом обставин, які мають значення для правильного вирішення справи щодо наявності гарантованих державою пільг у розмірі 100 % на безкоштовне користування проводовою лінією та номером телефону, а тому висновок про наявність заборгованості за надані послуги зв'язку вважає помилковим.

У листопаді 2017 року ПАТ «Укртелеком» подав заперечення на касаційну скаргу, посилаючись на те, що обставини, на які посилається заявник були предметом дослідження апеляційним судом і висновки, зроблені ним з даного приводу, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судами установлено, що 10 листопада 2014 року між сторонами укладено договір № 1296 про надання телекомунікаційних послуг, а 22 грудня 2009 року було укладено договір № 1406 про надання послуги АDSL- підключення до мережі ІНТЕРНЕТ.

05 листопада 2016 року ОСОБА_4 звертався до відповідача з претензією на невиконання умов угоди про надання телефонного зв'язку по номеру.

У відповідь на претензію, 26 листопада 2016 року ПАТ «Укртелеком» повідомив ОСОБА_4 про порушення абонентом обов'язку щодо оплати отриманих послуг, а також про припинення надання послуг 07 вересня 2016 року та розірвання 30 вересня 2016 року договору № 1296 та договору № 1406 і додаткову угоду через несплату заборгованості у встановлений законом строк.

З огляду на викладене, апеляційний суд вірно виходив з того, що у зв'яку з наявністю простроченої заборгованості, ПАТ «Укртелеком» скористалося правом оператора на скорочення і припинення надання послуг в порядку, передбаченому підпунктом 8 пункту 1 статті 38 Закону України «Про телекомунікації», пункту 78 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 11 квітня 2012 року, пункту 6.3 договору про надання телекомунікаційних послуг від 10 листопада 2014 року № 1296 та пункту 6.10 договору про надання послуги АDSL - підключення до мережі Інтернет від 22 грудня 2009 року № 1406.

Доводи касаційної скарги щодо неврахування апеляційним судом наявності гарантованих державою пільг у розмірі 100 % на безкоштовне користування проводовою лінією та номером телефону колегія суддів відхиляє, оскільки як вірно встановлено ПАТ «Укртелеком» надавало телекомунікаційні послуги відповідно до частини третьої статті 63 Закону України «Про телекомунікації» з урахуванням пільги щодо абонентної плати за користування телефоном, що гарантується державою відповідно до Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Натомість позивач всупереч статті 36 Закону України «Про телекомунікації», пункту 36 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2012 року № 295, пункту 1.1 договору про надання телекомунікаційних послуг від 10 листопада 2014 року № 1296 та п. 3.2.2 договору про надання послуги АDSL-підключення до мережі Інтернет від 22 грудня 2009 року № 1406, укладених з ПАТ «Укртелеком», не здійснював повну оплату спожитих послуг, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка стала підставою для відключення послуг зв'язку. Крім того, позивачу надавались (у відповідності до укладених договорів) і інші телекомунікаційні послуги, оплата яких не гарантується державою.

Таким чином, аргументи касаційної скарги про неповне з'ясування апеляційним судом обставин, які мають значення для правильного вирішення справи на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення не впливають, висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 14 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В. І. Крат