АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1053/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Спірідонової Т.В., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.

за участю учасників справи: представника апелянта Турика І.М., відповідачів ОСОБА_5, її представника - адвоката ОСОБА_6 ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2018 року (суддя Салоїд Н.М.) у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У грудні 2017 року ПАТ «Універсал Банк», звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначало, що відповідно до Генерального договору про надання кредитних послуг №BL3687 від 29 квітня 2008 року ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», встановило ліміт за кредитною лінією ОСОБА_5 в сумі 55 000 доларів США у тимчасове користування на умовах забезпеченості, строковості, платності, цільового характеру зі сплатою базової процентної ставки відсотків в розмірі 14,0% на рік, які з 26 серпня 2008 року були змінені на 15,25% річних, а також із сплатою позичальником базової винагороди в розмірі 1% від суми договору з кінцевим терміном повернення заборгованості до 1 травня 2020 року.

Відповідно до додаткової угоди №1 до Генерального договору про надання кредитних послуг №BL3687 від 11 травня 2010 року визначено, що станом на 11 травня 2010 року фактична заборгованість позичальника за індивідуальною угодою становить 57 099,28 доларів США.

Як із позичальником, так і його поручителями укладались додаткові угоди у зв'язку із внесенням змін до Генерального договору.

17 травня 2017 року Хмельницьким міськрайонним судом стягнуто з відповідачів в солідарному порядку заборгованість по кредиту в розмірі 59 593, 79 доларів США, що еквівалентно 891 933,44 грн., та судовий збір.

Означеним рішенням стягнуто тіло кредиту та нараховані включно станом на 27 листопада 2014 року відсотки та підвищені відсотки.

Відповідно до п.п. 1.3.1 додаткової угоди терміном погашення кожного щомісячного ануїтетного платежу за графіком погашення вважається останній робочий день, що передує 01 числу кожного календарного місяця строку кредитування.

Станом на день звернення з цим позовом заборгованість за кредитним договором не погашена.

Заборгованість станом на 29 листопада 2017 року за кредитним договором №BL3687 від 29 квітня 2008 року без урахування суми, присудженої за рішенням суду по справі № 686/1141/15-ц, складає 31 113,83 доларів США, з них: відсотків 20 821,27 доларів США та 10 292,56 доларів США підвищених відсотків.

У зв'язку з цим позивач просив суд стягнути з позичальника ОСОБА_5 та кожного з солідарних боржників заборгованість по кредитному договору за період з листопада 2014 року по листопад 2017 року у розмірі 31 113,83 доларів США, та суму сплаченого судового збору у розмірі 12 656,88 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з цим рішенням, ПАТ «Універсал Банк» в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

Вважає вказане рішення щодо відмови в позовних вимогах Банку та визнання припиненими кредитного договору та договорів поруки незаконним, необґрунтованим та таким, що порушує норми матеріального та процесуального права і не відповідає фактичним обставинам справи.

Апелянт зазначає, що місцевим судом не було застосовано ст. ст. 554, 628, 629 (про обов'язковість договору), 1048, 1049, 1054 ЦК України, та не взято до уваги положення укладених між сторонами договорів кредиту та поруки, незважаючи на те, що вони також регулюють правовідносини між сторонами у визначений ними спосіб.

Посилається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги передбачений умовами договору та нормами матеріального права (ст. ст. 536, 1054 ЦК України) обов'язок щодо погашення позичальником відсотків за фактичне користування кредитними коштами. Адже позичальник при підписанні кредитного договору та додаткових угод до нього прийняв на себе зобов'язання по поверненню кредитних коштів та сплати відсотків за фактичне користування ними.

Також як зазначено в апеляційній скарзі судом першої інстанції не взято до уваги солідарний обов'язок фінансових поручителів разом з позичальником щодо погашення заборгованості по відсотках за фактичне користування кредитними коштами, що передбачено ст. 554 ЦК України.

Не погоджується апелянт з висновком суду про те, що кредитний договір і договори поруки припинили свою дію. В обґрунтування цього доводу апелянт зазначає, що звернувся до суду за захистом свого порушеного права щодо стягнення з відповідачів заборгованості по відсотках та підвищених відсотках, нарахованої за період з 29 листопада 2014 року по 29 листопада 2017 року, коли рішення Хмельницького міськрайонного суду від 17 травня 2017 року у справі №686/1141/15-ц про стягнення кредитної заборгованості у розмірі 59 593,79 доларів США та судового збору не було виконано. На думку апелянта належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Саме по собі направлення відповідачам письмового повідомлення з вимогою оплатити заборгованість та у разі його невиконання достроково погасити кредит та нараховані по ньому відсотки та підвищені відсотки та/або ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, виконання якого не здійснено, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання відсотків та комісії за користування кредитом.

Аналогічних правових позицій, на думку апелянта, дійшов Верховний суд, виклавши їх у постановах від 23 вересня 2015 року у справі №6-1206цс15, від 26 травня 2016 року у справі №6-157цс16, від 6 лютого 2018 року у справі №644/610/15ц, від 14 лютого 2018 року у справі №572/2921/15 та зробив висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до ст. 1048 цього кодексу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_5, адвокат ОСОБА_6 просить апеляційну скаргу ПАТ «Універсал Банк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2018 року залишити без задоволення, рішення суду - без змін. На його думку суд дійшов правильного висновку про припинення поруки, адже надісланою вимогою позичальнику та її поручителям 30 вересня 2014 року про погашення простроченої заборгованості, яка вручена їм 10 жовтня 2014 року, була невиконана, і кредитор визначив, що термін погашення кредиту настав на 31 день з моменту отримання цієї вимоги. Таким чином, вимогу до поручителів про виконання ними зобов'язання за договором поруки позивачу слід було пред'явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановлено кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

Щодо відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості по відсоткам та підвищеним відсоткам адвокат зазначає, що суд першої інстанції прийняв законне рішення та врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду по аналогічній справі.

Щодо переліку Постанов суду, які позивач наводить в апеляції, то частина їх за вказаними номерами проваджень не існує, а частина з них стосується зовсім інших правовідносин, ніж спірних в даній справі.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Зобов'язання, відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується, відповідно до частин першої та другої ст. 1054 ЦК України, надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У розділі 6 кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником будь-яких своїх зобов'язань за цим договором та/або умов договору іпотеки, зазначених у пункті 2.1 цього договору, та/або у випадку порушення позичальником строків платежів, установлених розділом 1 договору, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, а позичальник зобов'язаний виконати зазначені зобов'язання.

Вимога про дострокове повернення кредиту та процентів за користування ним, згідно з розділом 6 кредитного договору направляється позичальникові у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він, відповідно до ст.1050 ЦК України, зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Порука, відповідно до ст. 559 ЦК України, припиняється за збігом шестимісячного строку з дня виникнення права вимоги по зобов'язанню. Даний строк є присічним не може бути продовженим або зміненим сторонами.

Зобов'язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів.

Положеннями частин першої, другої ст. 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Пунктом 4.2 договорів поруки визначено, що порука припиняється із припиненням всіх зобов'язань боржника за основним договором.

У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 29 квітня 2008 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_5 був укладений Генеральний договір про надання кредитних послуг за №ВL3687 ліміт за кредитною лінією ОСОБА_5 в сумі 55 000 доларів США у тимчасове користування на умовах забезпеченості, строковості, платності, цільового характеру зі сплатою базової процентної ставки відсотків в розмірі 14,0% на рік, які з 26 серпня 2006 року були змінені на 15,25% річних, а також із сплатою позичальником базової винагороди в розмірі 1% від суми договору з кінцевим терміном повернення заборгованості до 01.05.2020 року (а. с. 8-11).

29 квітня 2008 року з відповідачами ОСОБА_7 та 29 грудня 2011 року з ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №ВL3687 укладені договором поруки. За умовами укладеного договору з ОСОБА_7 згідно пункту 4.2 порука припиняється із припиненням зобов'язань боржника за основним договором, що забезпечуються такою порукою (а. с. 21-22, 25-27, 28-30, 31-33).

З договорів поруки, укладених з іншими поручителями, вбачається, що порука припиняється у разі, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання боржником зобов'язання згідно основного договору не пред'явить вимогу до поручителя.

Позичальник ОСОБА_5 порушувала взяті на себе зобов'язання за кредитним договором та допустила прострочення виконання зобов'язань, внаслідок чого банк 30 вересня 2014 року надіслав їй вимогу про негайну сплату простроченої заборгованості за кредитним договором, проценти за користування кредитними коштами та штрафні санкції за порушення зобов'язань з моменту її отримання.

У випадку невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається таким, що настав достроково на тридцять перший день з моменту отримання цієї вимоги. 10 жовтня 2014 року ОСОБА_5 вказану вимогу отримала, що підтверджується матеріалами цивільної справи № 686/1141/15-ц (а. с. 63)

Такі ж вимоги надіслані і поручителям (а. с. 64-68).

17 травня 2017 року Хмельницьким міськрайонним судом по цивільній справі № 686/1141/15-ц стягнуто з відповідачів в солідарному порядку заборгованість по кредиту за період з 2008 року по листопад 2014 року в розмірі 59 593, 79 доларів США, що еквівалентно 891 933 грн. 44 коп., та судовий збір (а. с. 34-35).

Згідно квитанції від 15 грудня 2017 року заборгованість позичальником ОСОБА_5 сплачена в повному обсязі згідно рішення суду від 17 травня 2017 року в сумі 891 933,44 грн. (а. с. 91).

Позивач ставить питання про стягнення відсотків за період з 29 листопада 2014 року по 1 листопада 2017 року в розмірі 31 115,83 доларів США, з яких 20 821,27 доларів США та підвищених відсотків в розмірі 10 292,56 доларів США, без врахування суми присудженої згідно рішення суду у справі №686/1141/15-ц.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що оскільки кредитор достроково змінив строк виконання зобов'язання, і з 10 жовтня 2014 року настав строк виконання зобов'язання в повному обсязі, а шестимісячний строк для пред'явлення вимоги до поручителя збіг 13 квітня 2015 року (перший робочий день) строк поруки не є строком для захисту порушеного права, є присічним строком, а не строком існування самого зобов'язання поруки. А тому і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються. Відповідно й жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

У договорі поруки, укладеному з ОСОБА_7, не зазначено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання зобов'язань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч.1 ст. 251 та ч.1 ст. 252 ЦК України.

Суд не взяв до уваги розрахунок заборгованості, наданий позивачем по нарахуванню відсотків та підвищених відсотків, оскільки позивач права на стягнення їх не має, оскільки після направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості та на тридцять перший день з дати його отримання (10 жовтня 2014 року) кредитний договір припинив свою дію, а позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором.

Вимоги до боржника згідно ст. 625 ЦК України щодо стягнення 3% річних від простроченої суми позивач не заявляв.

Надісланою вимогою позичальнику та її поручителям 30 вересня 2014 року про погашення простроченої заборгованості, яка вручена їм 10 жовтня 2014 року була невиконана, і кредитор визначив, що термін погашення кредиту настав на 31 день з моменту отримання цієї вимоги.

Тому, за висновками суду, для поручителів строк вимоги за кредитом минув з огляду на положення ч. 4 ст. 559 ЦК України, позаяк вимогу до поручителів про виконання ним зобов'язання за договором поруки позивачеві слід було пред'явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

Щодо стягнення відсотків та підвищених відсотків безпосередньо з позичальника за період з 29 листопада 2014 по 29 листопада 2017 року в сумі 31 113,83 доларів США суд виходив з того, що після направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припинив свою дію, а позивач відповідно втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором.

З таким висновком погоджується Апеляційний суд Хмельницької області.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не взято до уваги передбачений умовами договору та нормами матеріального права (ст. ст. 536, 1054 ЦК України) обов'язок щодо погашення позичальником відсотків за фактичне користування кредитними коштами, є необґрунтованим.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення, змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Не може бути підставою для скасування рішення суду посилання апелянта, що при ухваленні рішення не взято до уваги солідарний обов'язок фінансових поручителів разом з позичальником щодо погашення заборгованості по відсотках за фактичне користування кредитними коштами, що передбачено ст. 554 ЦК України. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини). Оскільки кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, то й змінились умови забезпечувальних договорів.

Незгода апелянта з висновком суду, що кредитний договір і договори поруки припинили свою дію, адже за захистом свого порушеного права щодо стягнення з відповідачів заборгованості по відсотках та підвищених відсотках, нарахованої за період з 29 листопада 2014 року по 29 листопада 2017 року, позивач звернувся коли рішення Хмельницького міськрайонного суду від 17 травня 2017 року у справі №686/1141/15-ц про стягнення кредитної заборгованості у розмірі 59 593,79 доларів США та судового збору не було виконано, є необґрунтованою і суперечить вищевикладеному.

Твердження апелянта, що саме по собі направлення відповідачам письмового повідомлення з вимогою оплатити заборгованість та у разі його невиконання достроково погасити кредит та нараховані по ньому відсотки та підвищені відсотки та/або ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, виконання якого не здійснено, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання відсотків та комісії за користування кредитом, не може бути підставою для скасування рішення суду. Зазначене твердження спростовується вищевикладеними вимогами закону. Крім того, кредитор має право на повернення коштів відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Інші доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Апеляційний суд Хмельницької області

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 17 вересня 2018 року.

Судді: /підписи/ А.В. Купельський

Т.В. Спірідонова

Т.О. Янчук

Згідно з оригіналом:

суддя Апеляційного суду

Хмельницької області А.В. Купельський

________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Салоїд Н.М. Категорія: 27

Доповідач - Купельський А.В.