УХВАЛА

Справа № 568/694/16-ц

Провадження № 2/568/72/18

14 вересня 2018 р. м.Радивилів

Суддя Радивилівського районного суду Рівненської області Панчук М.В., розглянувши заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_4, правонаступниками якого є ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

у Радивилівський районний суд звернувся ОСОБА_4, правонаступниками якого є ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики.

Від ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, мотивуючи тим, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити виконання рішення суду, так як відповідач може розпорядитися даним майном.

Ознайомившись із заявою про забезпечення позову та матеріалами, суд вважає, що заява не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує, зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковим до виконання на всій території України.

Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений законодавством України, інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Частиною 1 статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 1 частини 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Суд зазначає, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов'язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Згідно ч. 6 ст. 154 ЦПК України, питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову.

Як вбачається із матеріалів справи, ціна позову складає 688 653,16 грн.

Відповідно до ухвали суду від 09.09.2016 р., накладено арешт на домоволодіння АДРЕСА_1.

В порядку забезпечення позову, заявою, яка надійшла до суду 13.09.2018 р. позивачі просять накласти арешт на житловий будинок, який знаходиться у АДРЕСА_2, вказуючи, що це майно відповідача та з метою запобігання розпорядження даним майном є необхідність у накладенні такого арешту. Звернувши увагу суду, що вартість житлового будинку АДРЕСА_1 становить 6 772 грн., та зважаючи на таку ціну арештованого майна, відсутня ефективність забезпечення позову.

Як вбачається із поданої Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо суб?єкта (далі - Інформація), номер інформаційної довідки 131637371, дата, час формування 20.07.2018 р. о 16:07:27, підстава формування інформаційної довідки: пошук через веб-сайт: ОСОБА_6, ЄДРПОУ НОМЕР_1, параметри запиту: пошук в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про: права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження; тип особи: фізична особа, ПІБ: ОСОБА_5, пошук за: частковим співпадінням, житловий будинок, розташований у АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_5, підстава: дублікат договору дарування, 433, 11.08.2008, виконком Борівської селищної ради. Однак, зважаючи на наявні дані у такій Інформації, суд не вбачає можливості встановити, що даний житловий будинок належить саме відповідачці, а не іншій особі, прізвище, ім?я та по батькові якої можуть збігатися.

Разом з тим, вказуючи про ціну житлового будинку АДРЕСА_1, у матеріалах справи відсутні докази саме такої вартості даного майна, як і відсутні відомості про вартість житлового будинку, розташованого у АДРЕСА_2, що унеможливлює забезпечення пропорційності між ціною позову та вартістю майна, на яке заявники-позивачі просять накласти арешт.

Окрім того, вказуючи заявниками у заяві про те, що невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, суд, дослідивши, додані до заяви матеріали, прийшов до висновку про недоведеність існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, враховуючи відсутність будь-яких доказів вчинення дій щодо відчуження житлового будинку, розташованого у АДРЕСА_2 чи спроб в інший спосіб розпорядитися ним, зокрема, і врахував, що вказаний у заяві про забезпечення позову житловий будинок, розташований у АДРЕСА_2 уже знаходиться під арештом, що повністю виключає можливість будь-яким способом розпорядитися вказаним нерухомим майном.

Разом з тим, суд роз'яснює, що позивачі не позбавлені можливості повторного звернення до суду із вказаною заявою, за умови зняття такого арешту із вищевказного майна.

З урахуванням вищевикладеного, наявної інформації про майно, суд дійшов висновку, про відсутність підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищевказане майно.

Відповідно ч. 6 ст. 154 ЦПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 149, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 150, ст. 151, ч. 10 ст. 153, ст. 154, ч. 1 ст. 157, 260, 353 ЦПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_4, правонаступниками якого є ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики - відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Рівненської області через Радивилівський районний суд Рівненської області протягом 15 днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя М.В. Панчук