Справа № 638/3612/18
Провадження № 2/638/2878/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого - судді Цвірюка Д.В.,

за участю секретаря Кириллової К.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3, поданого представником за довіреністю ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном шляхом виселення, -

встановив:

Представник ОСОБА_3 звернувся до суду в інтересах останнього з позовом, в якому просить усунути перешкоди ОСОБА_3 у користуванні належною йому на праві власності квартирою АДРЕСА_1 в житловому будинку літ. «А-15», що знаходиться за адресою м.Харків, пр.Перемоги буд. 66-І шляхом виселення ОСОБА_5 з вказаної квартири, стягнути судовий збір та витрати на правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 12.07.2011 року між ПАТ «Трест Житлобуд-1» та ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до умов якого ОСОБА_3 та ОСОБА_5 набули у власність у рівних частинах по ? частині кожен однокімнатну квартиру АДРЕСА_1. 29.05.2013 року ОСОБА_5 як співвласник вказаної квартири вселилась та зареєструвала місце свого проживання за вказаною адресою. Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 25.11.2016 року, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22.11.2017 року припинено право власності ОСОБА_5 на ? частину квартири АДРЕСА_1, визнано за позивачем право власності на ? частину вказаної квартири, що належить ОСОБА_5, вирішено виплатити ОСОБА_5 з депозитного рахунку Дзержинського районного суду м.Харкова грошові кошти у сумі 610 278,00 грн. 18.12.2017 року на підставі вказаних судових рішень зареєстровано право власності ОСОБА_3 на ? частину квартири, яка раніше належала ОСОБА_5. 28.12.2017 року з метою реалізації права власності ОСОБА_3 в особі ОСОБА_1, як представника за довіреністю, прибув до об'єкту права власності за адресою АДРЕСА_1 та здійснював права власника майна - змінював замки та встановлював охоронну систему. Під час вчинення вказаних заходів прибула відповідачка у супроводі чотирьох осіб та перешкодила реалізації прав власника майна з посиланням на проживання в квартирі та відсутності судового рішення щодо виселення. 11.01.2018 року за заявою ОСОБА_3 в особі представника за довіреністю відділом реєстрації місця проживання АДРЕСА_1 місце проживання ОСОБА_5 було знято з реєстрації за адресою АДРЕСА_1. В добровільному порядку ОСОБА_5 займане приміщення не покинула та продовжує користуватись належним позивачу нерухомим майном, чим чинить перешкоди ОСОБА_3 у користуванні квартирою.

Позивач в судове засідання не з'явився, його представник позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В своїх поясненнях посилався на обставини, викладені у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зазначивши, що ОСОБА_5 не чинить жодних перешкод позивачу у користуванні квартирою. Крім того, зазначила, що ухвалою Верховного суду від 25.04.2018 року зупинено судове рішення у справі про припинення права на частку у спільному майні, а тому до вирішення Верховним судом справи по суті вважала недоцільним розгляд зазначеної справи про виселення.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 15.06.2018 року відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача про зупинення провадження у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності та взаємозв'язку, вислухавши пояснення представників сторін, дійшов висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, не суперечать законодавству та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.07.2011 року між ПАТ «Трест Житлобуд-1» та ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі за №3984, відповідно до умов якого ОСОБА_3 та ОСОБА_5 набули у власність у рівних частинах по ? частині кожен однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Зі змісту позову вбачається, що 29.05.2013 року ОСОБА_5 як співвласник вказаної квартири вселилась та зареєструвала місце свого проживання за вказаною адресою.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 25.11.2016 року, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22.11.2017 року припинено право власності ОСОБА_5 на ? частину квартири АДРЕСА_2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, визнано за позивачем право власності на ? частину вказаної квартири, що належить ОСОБА_5, вирішено виплатити ОСОБА_5 з депозитного рахунку Дзержинського районного суду м.Харкова грошові кошти у сумі 610 278,00 грн. (а.с. 9-13).

18.12.2017 року на підставі вказаних судових рішень зареєстровано право власності ОСОБА_3 на ? частини квартири, яка раніше належала ОСОБА_5, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності НОМЕР_3 від 20.12.2017 року (а.с. 14).

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, надані позивачем до суду і звірені з оригіналами правовстановлюючі та реєстраційні документи, що засвідчують набуття права власності на однокімнатну квартиру номер 45 у будинку номер 66-І по проспекту Перемоги в місті Харкові, підтверджують той юридичний факт, що ОСОБА_3 є єдиним законним власником даного об'єкту нерухомості.

Як вбачається зі змісту позову та встановлено у судовому засіданні, позивач не може вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном, у зв'язку з перешкодами, які створені у результаті дій відповідача. ОСОБА_5 проживає у квартирі АДРЕСА_1 без правових підстав, користується квартирою та добровільно звільняти її не збирається. Жодних документів, які підтверджують правовідносини з позивачем, як власником нерухомого майна, у відповідача немає, всупереч ст.398 ЦК України, у якій передбачено, що право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Той факт, що відповідач ОСОБА_5 проживає у спірній квартирі підтверджується поясненнями представника позивача, наданими ним у судовому засіданні та протоколом огляду місця події (квартири АДРЕСА_1), що був складений 28.12.2017 р. за участю ОСОБА_5, про що міститься її особистий підпис у протоколі (а.с. 15).

Зі змісту позову та доданих до нього документів вбачається, що 11.01.2018 року за заявою ОСОБА_3 в особі представника за довіреністю відділом реєстрації місця проживання АДРЕСА_1 місце проживання ОСОБА_5 було знято з реєстрації за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується листом в.о. начальника відділу реєстрації місця проживання у Новобаварському районі міста Харкова Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради від 11.01.2018 року №04-02-18/35 та довідкою відділу обліку та моніторингу інформації про зареєстроване місце проживання ГУДМС України в Харківській області від 25.04.2018 року (а.с. 18, 53).

Однак, в добровільному порядку ОСОБА_5 займане приміщення не покинула та продовжує користуватись належним позивачу нерухомим майном, чим чинить перешкоди ОСОБА_3 у користуванні квартирою, власником якої є позивач.

Згідно з ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.ст. 317, 383 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а також на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Також, у частині 3 статті 98 ЖК України встановлено, що тимчасові жильці зобов'язані на вимогу власника будинку негайно звільнити приміщення, яке вони займають. У разі відмови в цьому, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення.

Стаття 109 ЖК України вказує, що виселення із жилих приміщень допускається з підстав, встановлених законом та в судовому порядку.

Відповідно до ч.3 ст. 116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Аналіз вказаних норм дає підстави стверджувати, що права власника житлового будинку, квартири визначені ст.ст. 317, 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Посилання представника відповідача, що зазначену справу про виселення недоцільно розглядати до вирішення Верховним судом справи про припинення права на частку у спільному майні, а також наявністю ухвали Верховного суду від 25.04.2018 року, якою зупинено дію судових рішень Дзержинського районного суду м. Харкова та Апеляційного суду Харківської області суд не приймає до уваги, оскільки зазначене судове рішення вже фактично виконане 20.12.2017р., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності НОМЕР_3 від 20.12.2017 року (а.с. 14).

На підставі того, що позивач є власником квартири та не давав згоди на вселення у неї відповідача, а остання всупереч норм законодавства проживає у квартирі, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги законні та обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, ст.ст. 316, 317, 319, 383, 391 ЦК України, ст.ст.98, 109, 150 ЖК України та керуючись ст.ст.4, 10, 133, 141, 259, 263, 265, 268, 273, 289, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном шляхом виселення - задовольнити у повному обсязі.

Усунути перешкоди ОСОБА_3 у користуванні належною йому на праві власності квартирою АДРЕСА_1 в житловому будинку літ. «А-15», що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 шляхом виселення ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 в житловому будинку літ. «А-15», що знаходиться за адресою АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_2, рнокпп НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, рнокпп НОМЕР_2, АДРЕСА_1) судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м.Харкова протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення буде складено 17.09.2018 року.

Головуючий суддя: Д.В.Цвірюк