Постанова

Іменем України

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа №462/6253/16-ц

провадження №61-37264св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя - доповідач),

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_2 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 06 лютого 2018 року у складі судді Ліуш А. І., постанову апеляційного суду Львівської області від 02 травня 2018 року у складі колегії суддів: Мельничук О. Я. Крайник Н. П., Савуляк Р. В. та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 27 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Мельничук О. Я. Крайник Н. П., Савуляк Р. В.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажучастки в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Євген» (далі - ТОВ «Євген»).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 15 грудня 2016 року відкрито провадження у справі.

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся з заявою про забезпечення позову.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 06 лютого 2018 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Львівської області від 02 травня 2018 року, заяву задоволено. Заборонено ТОВ «Євген» та суб'єктам державної реєстраційної, вчиняти будь-які дії спрямовані на проведення будь-яких реєстраційних дій.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що між сторонами виник спір, предметом якого є незаконна зміна відомостей про юридичну особу у Єдиному державному реєстрі щодо ТОВ «Євген», невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у справі, оскільки сторони не мають жодних перешкод спрямованих на внесення змін до відомостей.

Суд також дійшов висновку, що дії спрямовані на внесення змін до відомостей про юридичну особу, зумовлять реальну загрозу невиконання чи значно утруднить виконання можливого рішення суду, у випадку задоволення позовних вимог.

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду з заявою про зустрічне забезпечення позову.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 27 квітня 2018 року заяву ОСОБА_2 про застосування заходів зустрічного забезпечення повернуто заявнику без розгляду.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що питання щодо зустрічного забезпечення не входить до компетенції апеляційного суду, таке підлягає вирішенню судом, яким розглядалася заява про забезпечення позову, тобто місцевим судом.

У касаційних скаргах, поданих у травні 2018 року, ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 06 лютого

2018 року, постанову апеляційного суду Львівської області від 02 травня 2018 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 27 квітня

2018 року, відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, заяву ОСОБА_2 про зустрічне забезпечення передати на розгляд до апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Касаційна скарга на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова

від 06 лютого 2018 року, постанову апеляційного суду Львівської області

від 02 травня 2018 року мотивована тим, що оскаржувані судові рішення необґрунтовані та порушує його інтереси та інтереси ТОВ «Євген», направлені на втручання в діяльність товариства.

Касаційна скарга також містить посилання на те, що предметом позову є незаконна зміна відомостей про юридичну особу у Єдиному державному реєстрі щодо ТОВ «Євген». ОСОБА_2, будучи власником частки у

ТОВ «Євген», стосовно якої відсутній спір, не має можливості розпорядитися нею за наявності вжитих заходів забезпечення позову. Крім того,

ТОВ «Євген» не є стороною у даному спорі.

Аргументом касаційної скарги також указаного те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову зробить неможливим та утруднить виконання рішення.

Аргументи відзиву ОСОБА_3 на касаційну скаргу зводяться до того, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що обраний судом вид забезпечення позову ускладнить виконання рішення суду або зробить неможливим його виконання.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду Львівської області

від 27 квітня 2018 року мотивована тим, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального прав та підлягає скасуванню. Чинним законодавством не передбачена заборона апеляційному суду розглядати заяву про застосування заходів зустрічного забезпечення та повернення такої заяви без розгляду.

Касаційна скарга також містить посилання на те, що позивач жодних прав на ТОВ «Євген» не заявляв, товариство не є учасником спору, тому застосований судом спосіб забезпечення позову є грубим втручанням у діяльність товариства.

Аргументом касаційної скарги також указано, що ОСОБА_2 несе значні матеріальні збитки через наявність застосованого судом забезпечення позову, лише застосування зустрічного забезпечення зможе гарантувати йому відшкодування ним, понесених по вині ОСОБА_1, збитків.

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, письмових заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Згідно із статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій відповідно до частини третьої статті 406 ЦПК України розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду Львівської області

від 27 квітня 2018 року не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Апеляційний суд установив, що у провадженні апеляційного суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі, за апеляційної скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 06 лютого 2018 року про забезпечення позову.

Із заявою про забезпечення позову у даній справі ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції. Предметом апеляційного розгляду є ухвала місцевого суду щодо забезпечення позову, постановлена за результатами розгляду заяви ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_2 з заявою про зустрічне забезпечення звернувся до апеляційного суду.

Згідно з частинами першою, другою, шостою статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання. Копія ухвали про зустрічне забезпечення направляється учасникам справи не пізніше наступного дня після її постановлення.

Встановивши, що жоден з учасників процесу не звертався в межах даної цивільної справи до суду апеляційної інстанції із заявою про забезпечення позову, апеляційнйи суд дійшов вірного висновку, що в даному випадку вирішення питання щодо зустрічного забезпечення не входить до компетенції апеляційного суду та повернув таку заяву без розгляду.

Доводи касаційної скарги не дають правових підстав для встановлення порушення апеляційним судом норм процесуального права, не спростовують висновків суду.

Згідно статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що висновок апеляційного суду відповідає встановленим у справі обставинам, оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, відповідно до положень статті 410 ЦПК України.

Щодо касаційної скарги на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова

від 06 лютого 2018 року та постанову апеляційного суду Львівської області від 02 травня 2018 року, колегія суддів приходить до висновку про її часткове задоволенню.

Суд установив, що між сторонами виник спір, предметом якого є визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі

ТОВ «Євген» від 29 січня 2014 року

До суду першої інстанції позивачем заявлено про забезпечення позову шляхом заборони заборони ТОВ «Євген» та суб'єктам державної реєстраційної служби вчиняти будь-які дії спрямовані на проведення будь-яких реєстраційних дій товариства.

Необхідність такого забезпечення позивач обґрунтовувала тим, що відповідачі неодноразово звертались з позовами до Личаківського районного суду міста Львова, Галицького районного суду міста Львова, Апеляційного суду Львівської області про визнання права власності на корпоративні права ТОВ «Євген» та зняття з них арешту за допомогою яких, відповідачі намагались внести зміни до відомостей про юридичну особу у Єдиному державному реєстрі.

Суди погодились з доводами позивача, якими обгрунтовано заяву про забезпечення позову та дійшли висновку, що у разі невжиття таких заходів забезпечення позову існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов'язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 152 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків (пункт 4 Постанова Пленуму Верховного Суду України

від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Звертаючись з даним позовом, ОСОБА_1 просив визнати недійсним договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Євген»

від 29 січня 2014 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Прийшовши до висновку про задоволення заяви про забезпечення позову, суд не здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не з'ясував співмірність виду забезпечення позову, який просила застосувати особа, яка звернулась з такою заявою, позовним вимогам, не оцінив рівноцінність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог.

При вирішенні даного питання підлягало врахуванню обсяг позовних вимог та категорія спору.

У силу положень статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, тому справу необхідно передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 400, 406, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду Львівської області від 27 квітня 2018 року залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 27 квітня 2018 року залишити без змін.

Касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 06 лютого 2018 року та постанову апеляційного суду Львівської області від 02 травня 2018 року задовольнити частково.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 06 лютого 2018 року та постанову апеляційного суду Львівської області від 02 травня 2018 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді С. Ю. Мартєв

В. В.Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик