Справа № 442/767/18 Головуючий у 1 інстанції: Курус Р.І.
Провадження № 22-ц/783/1387/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Павлишина О.Ф.,

суддів Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретар Бохонко Е.Р.,

за відсутності учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 березня 2018 року, ухваленого судом у складі судді Курус Р.І., у справі за позовом ОСОБА_2 до Дошкільного навчального закладу № 15 «Лелеченька» та Відділу освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя на виробництві,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив стягнути з відповідачів солідарно на його користь моральну шкоду, заподіяну ушкодженням здоровя на виробництві в розмірі 20000 грн. Позов мотивував тим, що з 08.11.2010 року працював у ДНЗ «Лелеченька» на посаді слюсаря-електромонтера, з робітничою кваліфікацією електромонтажника силових мереж та устаткування ІІІ кваліфікаційного розряду, група з електробезпеки V. 17.02.2015 року заступником завідувача ДНЗ «Леленченька» №15 з господарських питань ОСОБА_3 надано йому вказівку щодо заміни ламп у світильнику, який знаходиться у приміщенні молодшої групи № 2 «Полуничка». Зазначав, що під час виконання заміни ламп з ним стався нещасний випадок, а саме - внаслідок підвищеного рівня ультрафіолетового випромінювання він отримав гострий конюнктивіт. В результаті чого протягом останніх років переживає сильні фізичні страждання, що є підставою, на його думку, для стягнення моральної шкоди.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 В апеляційній скарзі стверджує, що рішення суду є незаконне, необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що до нещасного випадку, який з ним трапився був не тільки відсутній інструктаж щодо роботи з бактерицидними лампами при їх наявності, але й не проводилось жодних заходів щодо інформування про їх небезпечну дію. Посилається на те, що комісією з розслідування нещасного випадку встановлено вину заступника завідувача ДНЗ № 15 з господарської частини ОСОБА_3 Щодо порушень ним вимог п.п. 1.11, 1.12, 1.13 та 3.1 Інструкції з охорони праці № 2.17 слюсаря електрика, на які суд першої інстанції посилається, як на беззаперечний доказ безпідставності його вимог, зазначає, що п.1.11 Інструкції не стосується заміни ламп, а стосується монтажних і ремонтних робіт на електричних мережах і пристроях (чим лампи не являються), п. 1.12 стосується заміни перегорілих запобіжників, яких у лампах немає, п.1.13 стосується заборони встановлення та заміни під напругою електричних звичайних ламп, а не бактерицидних. Звертає увагу на те, що вищевказана Інструкція була затверджена 08.10.2013 року, а Додаток до інструкції з охорони праці № 2.17 слюсаря-електромонтера «Техніка безпеки при виконанні робіт бактерицидних світильників, заміні бактерицидних ламп, утилізація відпрацьованих ламп» лише 26.03.2015 року. Посилається на те, що засобами захисту від дії бактерицидних ламп на органи зору є спеціальні окуляри, а на відкриті ділянки обличчя спеціальна маска, які в даній Інструкції не зазначені, як і не вказана небезпека від дії таких ламп. Зазначає, що у сфері регулювання трудових відносин скорочена позовна давність визначена ст. 233 КЗпП України, згідно якої працівник має право звернутися до суду про вирішення трудового спору в тримісячний строк з дня коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Звертає увагу на те, що КЗпП України не врегульовує питань, повязаних з відшкодуванням моральної шкоди та не встановлює спеціальну позовну давність щодо вимог про її відшкодування та вважає, що застосуванню підлягають положення ЦК України. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відділ освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради у відзиві на апеляційну скаргу посилається на вину позивача пор справі у настанні нещасного випадку, а також на пропуск позовної даності останнім, просить залишити рішення суду без змін.

Оскільки відповідно до положень ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, за відсутності обставин, що унеможливлюють розгляд справи в порядку спрощеного провадження, та ціну позову, яка є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму, розгляд справи проводиться судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Судом встановлено такі обставини.

04.02.2011 року ОСОБА_2 переведено на постійне місце роботи слюсаря електромонтера Дошкільного навчального закладу № 15 загального розвитку «Лелеченька».

Як на підставу своїх вимог ОСОБА_2 посилався на те, що 17.02.2015 року він під час заміни ламп у світильниках, внаслідок підвищеного рівня ультрафіолетового випромінювання та через відсутність спеціальних окулярів, отримав ушкодження здоровя на виробництві гострий конюнктивіт.

Відповідно до п.42, 46, 51 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою КМ України від 25.08.2004р. №1112, зясування обставин і причин нещасного випадку порушення вимог законодавства про охорону праці, належить до компетенції спеціальної комісії, яка за результатами розслідування складає акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5, а також акт про нещасний випадок, повязаний з виробництвом, за формою Н-1.

За наслідками розслідування 18.03.2018 року комісією у складі голови комісії - ОСОБА_4, членів комісії: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 складено Акт № 1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом форми Н-1 та Акт про проведення розслідування нещасного випадку, що стався 17.02.2015 року у ДНЗ «Лелеченька», відповідно до яких наслідком нещасного випадку є гострий конюнктивіт, у потерпілого ОСОБА_2, причинами нещасного випадку є невикористання засобів індивідуального захисту через незабезпеченість ними, невиконання вимог інструкції з охорони праці ОСОБА_2, невиконання вимог посадової інструкції завідувачем ДНЗ №15 з господарської частини ОСОБА_3, особиста необережність потерпілого. (а.с.6-11)

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що нещасний випадок, який мав місце 17.02.2015 року, стався з вини позивача через недотримання та порушення інструкції з охорони праці №2.17 слюсаря-електрика, а відтак останнім не доведено завдання моральної шкоди, а також, що позивачем пропущено строк звернення до суду за вирішенням трудового спору.

Однак, з таким висновком погодитись не можна, оскільки він не відповідає встановленим обставинам, і судом неправильно застосовано норми матеріального права.

Так, Актом № 1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом форми Н-1 та Актом про проведення розслідування нещасного випадку, що стався 17.02.2015 року, стверджується, що крім вини ОСОБА_2, наявна вина працедавця, яка полягала у незабезпеченні засобів індивідуального захисту, невиконання вимог посадової інструкції завідувачем ДНЗ №15 з господарської частини ОСОБА_3

А відтак, підстав для висновку про те, що нещасний випадок стався лише з вини позивача по справі, суд першої інстанції не мав.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

А відтак, системний аналіз вказаних положень закону має наслідком висновок про те, що згідно з положеннями ст. 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України працівник має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Також згідно з пунктом 3 частини першої статті 268 ЦК України на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю (тобто і на вимогу про відшкодування моральної шкоди) позовна давність не поширюється. Аналогічні роз'яснення надано у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із відповідними змінами).

Виходячи з положення статті 23 ЦК України при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суду необхідно встановити характер завданої моральної шкоди, глибину і тривалість моральних та фізичних страждань потерпілого, настання негативних змін у його житті, можливість відновлення стану, який мав потерпілий до нещасного випадку чи професійного захворювання.

Відповідно до роз»яснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Враховуючи викладені обставини та положення закону, колегія суддів вважає, що оскільки в настанні нещасного випадку наявна вина роботодавця - Дошкільного навчального закладу № 15 загального розвитку «Лелеченька», що положення законодавства про позовну давність не застосовуються до на вимог про відшкодування шкоди, завданої іншим ушкодженням здоров'я, і доказами в справі беззаперечно встановлено факт отримання позивачем по справі ушкодження здоров»я - гострого конюнктивіту при виконанні своїх трудових обов»язків частково з вини роботодавця, суд не мав підстав для висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Тому колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову і стягнення відшкодування моральної шкоди з роботодавця.

При цьому колегія суддів враховує ступінь вини відповідача відповідно до актів (а.с. 6-11), характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках відповідно до встановленого діагнозу, відсутність доказів на підтвердження суми відшкодування 20000 грн., та вважає, що слід визначити розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 700 грн.

За відсутності правових підстав для солідарного стягнення відшкодування шкоди з відділу освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради в задоволення такої позовної вимоги слід відмовити.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 березня 2018 року - скасувати. Ухвалити нове рішення. Стягнути з Дошкільного навчального закладу № 15 загального розвитку «Лелеченька», м.Дрогобич Львіської області, вул.Самбірська, 66 в користь ОСОБА_2 700 (сімсот) грн. на відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена відповідно до положень ст.389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 15.06.2018 року.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мікуш Ю.Р.

ОСОБА_10