ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7596/18
провадження № 4-с/753/160/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2018 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Слаква О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві скаргу ОСОБА_2 на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Жаботинського Івана Володимировича, заінтересовані особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, суд -

В СТ А Н О В И В:

ОСОБА_2 в порядку ст. 447 ЦПК України звернулася до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Жаботинського І.В., заінтересовані особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 Мотивуючи свої вимоги тим, що приватним виконавем виконавчого округу м. Києва Жаботинським І.В. безпідставно винесено постанову від 19 квітня 2018 року про накладення арешту на майно, яке на думку виконавця, належить ОСОБА_4, а саме - ? частину квартири АДРЕСА_1 та ? частину квартири АДРЕСА_2, проте згідно правовстановлюючих документів, останнє належить саме їй на праві власності, а тому виконавець на вправі був накладати арешт на майно, яке не належить боржнику - ОСОБА_4 в межах виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа, виданого 01 листопада 2017 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 1 890 651 грн. 75 коп. заборгованості за договором позики, укладеного 10.10.2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Ввважає винесення державним виконавчем оскаржуваної постанови потягло за собою порушення її права на нерухоме майно.

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_6, діюча на підставі ордеру про надання правової допомоги від 14 червня 2018 року, скаргу підтримала з тих же підстав та просила її задовольнити, тим самим, поновивши права скаржника в межах виконавчого провадження.

В судовому засіданні представник заінтересованої особи ОСОБА_5 ОСОБА_7, діючий на підставі довіреності від 14 листопада 2017 року, скаргу не визнав та просив відмовити у її задоволенні за недоведеності та безпідставністю, посилаючись на відсутність порушених прав скаржника в ході проведення виконачих дій.

В судове засідання державний виконавець та боржник ОСОБА_4 не з"явились, належним чином повідомлені про час та місце його проведення, що підтверджується зворотнім повідомленням рекомендованого листа, розміщеним повідомленням на офіційному сайті судової влади (суду).

За таких підстав суд визнав за можливе розглядати скаргу за відсутності державного виконавця та боржника на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, та за погодженням скаржника й стягувача.

Суд, вислухавши скаржника, стягувача, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги із наступних підстав.

З 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким викладено у новій редакції, зокрема, Цивільний процесуальний кодекс України України.

Відповідно до п. 9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України у новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ст. 447 ЦК України).

Скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржують ся (ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Судом встановлено, що приватним виконавем виконавчого округу м. Києва Жаботинським І.В. на підставі ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову від 19 квітня 2018 року про накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_4, а саме - ? частину квартири АДРЕСА_1 та ? частину квартири АДРЕСА_2 в межах виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа, виданого 01 листопада 2017 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 1 890 651 грн. 75 коп. заборгованості за договором позики, укладеного 10.10.2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Підставою для накладення вказаного арешту слугувала та підстава, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28 лютого 2018 року, яка набула чинності, задоволено подання приватного виконавця Жаботинського І.В. і визначено частку боржника ОСОБА_4 в розмірі ? частини у спільному майні подружжя, а саме - квартири АДРЕСА_1 й квартири АДРЕСА_2, яка належить на праві власності ОСОБА_2 Цією ж ухвалою накладено арешт на вказане майно.

Відповідно, судом визначені частки майна подружжя у спільній сумісній власності.

Відтак вважати, що державним виконавцем у порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» (безпідставно) винесена оскаржувана постанова, немає.

Рішення суду є обов"язковим до виконання. Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів для примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії й здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Позиція скаржника про те, що з вказаних ним підстав дії/бездіяльнсть приватного виконавця не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», є недоведеним та безпідставним.

Відповідно, судом встановлена правомірність дій приватного виконавця, і вважає, що останні не можуть бути визнані протиправними лише з формальних міркувань скаржника.

Будь-які докази, які вказували б на порушення приватним виконавцем чинного законодавста прав стягувача як сторони виконавчого провадження щодо виконання рішення суду, не встановлено.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення 452 ЦПК України.

Так, судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

За таких підстав з ОСОБА_2 на користь держави підлягають стягненню 352 грн. 40 коп. - судового збору.

На підставі вищевикладеного, керуючись п. 9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 450, 451, 452 ЦПК України, Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про судовий збір», суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Жаботинського Івана Володимировича, заінтересовані особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 352 (триста п»ятдесят дві) грн. 40 (сорок) коп. - судового збору.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п»ятнадцять днів з дня її проголошення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Згідно ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Отже, строки оскарження судових рішень в апеляційному порядку складають 30 календарних днів - для рішень і 15 календарних днів - для ухвал, однак апеляційна скарга подається за старими правилами - через суд першої інстанції.

Копію ухвали невідкладно направили позивачу для відома.

СУДДЯ: Коренюк А.М.