17 вересня 2018 року м. Словянськ Єд. унік. № 243/7961/18
Провадження № 2/243/2708/2018
Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючий суддя Мінаєв І.М.,
за участю секретаря судового засідання Янчевського В.Ю.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження в залі судового засідання Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, за участю представника позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-
У серпні 2018 року до Словянського міськрайонного суду Донецької області звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що вона є власником квартири № 68, розташованої в житловому будинку № 6 по провул. Батюка у м. Словянську Донецької області на підставі договору купівлі продажу від 02.06.2018 року. В даній квартири значаться зареєстрованими відповідачі по справі ОСОБА_4, як колишній власник квартири та ОСОБА_3, як член сімї колишнього власника. З 2014 року відповідачі у вказаній квартири не проживають, не сплачують комунальні платежі, не отримують кореспонденцію за даною адресою, їх речі у квартирі відсутні.
За наведених обставин, враховуючи, що відповідачі не проживають у вказаній квартирі вже більше чотирьох років, добровільно знятися з реєстрації бажання не виявляють, а їх реєстрація в квартирі, яка належить позивачу, створює перешкоди в реалізації нею своїх прав як власником майна, вона вимушена була звернутися до суду із даним позовом та просити суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_3, ОСОБА_4, такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Позивач та її представник ОСОБА_2 у судове засідання не зявилися, надали суду заяви з проханням розглядати справу без їх участі, наполягали на задоволенні позовних вимог, не заперечували проти заочного розгляду справи.
Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи.
Втім, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не використали наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не зявилися у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у їх відсутність від них до суду не надходило.
Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
За приписами ст. 191 ЦПК України, у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати: суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; позивачу, іншим відповідачам, а також третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне.
Як встановлено у судовому засіданні, позивач є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 02.06.2018 року, посвідченим приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_6, зареєстрованим в реєстрі за № 235. ( а.с. 13-15)
З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 126300067 від 05.06.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2, на підставі договору купівлі продажу квартири від 02.06.2018 року. (а.с.16)
З довідки про склад сімї вбачається, що відповідачі по справі ОСОБА_7 та ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.17)
З акту, складеного керівником комітету мікрорайону «ЖЕУ №3» м. Словянська, у присутності свідків-сусідів ОСОБА_8, яка мешкає за адресою: Донецька область, м. Словянськ, провул. Батюка, 6/61 та ОСОБА_9, яка мешкає за адресою: Донецька область, м. Словянськ, провул. Батюка, 6/69, вбачається, що за адресою: Донецька область, м. Словянськ, провул. Батюка, 6/68, зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_3, але з 2014 року у вказаній квартирі не проживають, особистих речей у квартирі не має. (а.с. 18).
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 134726125 від 17.08.2018 року вбачається, що власником квартири, розташованої за адресою: Донецька область, м. Словянськ, провул. Батюка, 6/68, є ОСОБА_1 на підставі договору купівлі - продажу від 02.06.2018 року. (а.с.28, з.б.)
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод.
У сенсі ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За положеннями ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно Закону N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Згідно із ст. ст. 379, 382 ЦК України, об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом.
За ч. 4 ст. 156 ЖК, збереження такого права користування житлом існує лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.
Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК), зокрема від вирішення вимог про позбавлення права користування жилим приміщенням.
Згідно із вимогами ч. 4 ст. 9 ЖК, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до п. 33 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не повязані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.
Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень прав, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Відповідно до п. п. 10,11Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.
Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.
Відповідачі у судове засідання не зявилися, не скористалися своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надали належних доказів, які спростовують доводи позивача.
Аналізуючи фактичні обставини по справі і надані докази, судом достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_4 є колишньою власницею квартири, а ОСОБА_3 член сімї колишньої власниці квартири. Договірні відносини між позивачем, як новим власником та відповідачами щодо винаймання спірної квартири відсутні. Тому слід вважати, що у зв'язку із припиненням права власності на будинок у колишнього власника квартири, та у звязку із її продажем, ОСОБА_4, ОСОБА_3 втратили також і право користування цим житловим приміщенням.
Враховуючи, що добровільно знятися з реєстрації у вказаному житловому приміщенні відповідачі не бажають, а їх реєстрація створює перешкоди в реалізації позивачем права користування та розпоряджання своїм майном як власником, суд приходить до висновку, що слід визнати ОСОБА_4 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 68 у будинку № 6 по провул. Батюка м. Словянська Донецької області.
Позивач не вимагає компенсації за понесені ним судові витрати, повязані із зверненням до суду і розглядом даної цивільної справи.
На підставі наведеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України, ст.ст. 4, 12, 14, 81,82, 89, ч. 4 ст. 223, 259, 263 265, 273 ЦПК України суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1, за участю представника позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити в повному обсязі.
Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 68 в будинку № 6 по провулку Батюка в м. Словянську.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 68 в будинку № 6 по провулку Батюка в м. Словянську.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Суддя
Словянського міськрайонного суду ОСОБА_10