Постанова

Іменем України

07 червня 2018 року

м. Київ

справа № 481/1073/16-ц

провадження № 61-26св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Селянське (фермерське) господарство «Васильєв М. О.»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Селянського (фермерського) господарства «Васильєв М. О.» на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 03 жовтня 2017 року у складі судді Вжещ С. І. та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області

від 20 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Самчишиної Н. В., Галущенка О. І., Серебрякової Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Селянського (фермерського) господарства «Васильєв М. О.» (далі - СФГ «Васильєв М. О.») про припинення дії договору оренди земельної ділянки шляхом його дострокового розірвання.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_1, який виданий Новохристофорівською сільською радою Новобузького району Миколаївської області 12 листопада 2002 року та зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 5062, на праві приватної власності ОСОБА_4 належить земельна ділянка розміром 6,79 га на території Новохристофорівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області.

21 грудня 2006 року між ОСОБА_4 та СФГ «Васильєв М. О.» укладений договір оренди землі, відповідно до якого він передав в оренду відповідачу строком на 49 років належну йому на праві приватної власності земельну ділянку.

Зазначений договір був зареєстрований у Новобузькому окрузі реєстрації, про що у державному реєстрі земель внесено запис від 22 лютого 2007 року № 60.

Відповідно до пункту 9 договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 823,26 грн за рік або за бажанням орендодавця натуроплатою.

У пункті 10 договору зазначено, що орендна плата вноситься у такі строки:

до 01 грудня кожного року протягом терміну оренди.

ФГ «Васильєв М. О.» систематично не виконує належним чином умови договору, має заборгованість з орендної плати за 2014-2016 роки.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_4 просив припинити дію договору оренди земельної ділянки шляхом дострокового розірвання договору, який укладений між ОСОБА_4 і СФГ «Васильєв М. О.» 21 грудня 2006 року, судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 03 жовтня

2017 року позов ОСОБА_4 задоволено. Припинено дію договору оренди землі від 21 грудня 2006 року, укладений між ОСОБА_4 та СФГ

«Васильєв М. О.» шляхом його дострокового розірвання.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем порушені істотні умови договору оренди земельної ділянки щодо систематичної несплати орендної плати.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 20 листопада 2017 року апеляційну скаргу СФГ «ВасильєвМ. О.» відхилено. Рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 03 жовтня 2017 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У грудні 2017 року СФГ «Васильєв М. О.» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 03 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 20 листопада 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами першої і апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач погодився та підписав договір оренди землі в якому визначено всі істотні умови та який відповідає вимогам статті 15 Закону України «Про оренду землі», при цьому не з'ясованим залишилося питання сплати орендної плати від дня підписання договору до 2014 року, адже від самого позивача не надходило пропозиції про перегляд розміру орендної плати за землю.

Ухвалою Верховного Суду від 29 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,79 га на території Новохристофорівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, який виданий Новохристофорівською сільською радою Новобузького району Миколаївської області 12 листопада 2002 року та зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 5062.

21 грудня 2006 року між сторонами укладений договір оренди землі строком на

49 років. Цей договір 22 лютого 2007 року зареєстровано в Новобузькому окрузі реєстрації, про що у державному реєстрі земель внесено запис за № 60.

За умовами договору ОСОБА_4 як власник земельної ділянки передав її в оренду, а СФГ «Васильєв М. О.» зобов'язався щорічно протягом 49 років до 01 грудня сплачувати оренду плату в розмірі 823,26 грн за рік або за бажанням орендодавця натуроплатою (пункти 9, 10 договору оренди).

Під час судового розгляду представником відповідача ОСОБА_5, на підтвердження сплати СФГ «Васильєв М. О.» орендної плати, надано оригінал видаткового касового ордера від 15 серпня 2005 року № 57, зі змісту якого вбачається, що сума в розмірі 30 000,00 грн видана ОСОБА_4 на підставі розрахунку орендної плати з 2005 по 2041 роки згідно земельного паю держакта НОМЕР_1(а. с. 86).

Згідно з висновком експерта від 07 липня 2017 року № 377 підпис у графі «Одержав Підпис» у видатковому касовому ордері від 15 серпня 2005 року за № 57 виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом статті 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди.

Частинами першою та другою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України зазначено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Таким чином, законодавство передбачає як необхідну умову для розірвання договору оренди землі - систематичне невиконання умов договору, в тому числі і несплату орендної плати.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність.

Як встановлено судом, орендну плату за 2014-2016 роки відповідач не сплачував і в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та беззаперечні докази про отримання позивачем коштів у рахунок орендної оплати за цей період.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладені договору.

Встановивши, що відповідач систематично не сплачував орендну плату, суди попередніх інстанцій, правильно застосували норми матеріального права та дійшли обґрунтованого висновку про розірвання договору оренди землі.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач погодився та підписав договір оренди землі в якому визначено всі істотні умови та який відповідає вимогам статті 15 Закону України «Про оренду землі», при цьому не з'ясованим залишилося питання сплати орендної плати від дня підписання договору до 2014 року, не заслуговують на увагу, оскільки предметом позовних вимог є період саме з 2014 по 2016 роки, а відповідач не спростував доводів позивача щодо наявності такої заборгованості та не надав доказів сплати.

Статтею 212 ЦПК України 2004 року установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оскаржувані судові рішення містять висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідають вимогам статей 213-215, 315 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Таким чином, розглядаючи зазначений позов, суди повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212, 303, 304 ЦПК України 2004 року, правильно встановили обставини справи, у результаті чого ухвалили законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального або процесуального права, та по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Селянського (фермерського) господарства «Васильєв М. О.» залишити без задоволення.

Рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 03 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 20 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С.О. Погрібний

Г.І. Усик