АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2018 року м. Київ

Справа № 22-5454 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Тітов М.Ю.

Унікальний №756/14891/16-ц Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Апеляційний суд міста Києва. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Скайд» про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Згідно з ч. 6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII &q?ок;Про судоустрій і статус суддів&q?й ; у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті &q?ку;Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII &quп.;Прикінцеві та перехідні положення&q?ех; Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII &quро;Про судоустрій і статус суддів&q?й ; апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8) п. 1 Розділу XIII &q?. ;Перехідні положення&q?ре; ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

В листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: ПАТ «СК «Скайд» про відшкодування шкоди.

Просив стягнути з відповідача на свою користь відшкодування майнової шкоди в розмірі 41 324,00 грн., моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн., вартість оплати послуг спеціалістів по оцінці пошкодженого автомобіля в розмірі 939,06 грн. та судовий збір.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 09.02.2016 р. сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів позивача та відповідача.

В результаті ДТП його автомобіль отримав механічні пошкодження.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 04.03.2016 р. відповідача ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України.

Згідно з актами виконаних робіт вартість матеріального збитку завданого автомобілю позивача становить 41 324,00 грн.

Позивач зазначив, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПАТ «СК «Скайд» за договором обов'язкового страхування.

Позивач зазначив, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди йому було завдано моральну шкоду, що підтверджується тим, що він був змушений змінити свій ритм життя та був позбавлений можливості вільного пересування, яку також просив стягнути з відповідача.

Окрім того, позивач просив стягнути з відповідача суму вартості оплачених ним послуг спеціалістів по оцінці завданих його автомобілю пошкоджень в розмірі 939,06 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10 квітня 2018 року позов було задоволено частково.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1, 01 червня 2018 року подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення в частині відмови у стягненні завданих матеріальних збитків скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування своїх доводів апелянт зазначив, що висновки суду першої інстанції щодо відшкодування завданої неправомірними діями відповідача шкоди повинна нести саме страхова компанія є помилковими. Наполягав, що є вільним у здійсненні своїх прав та не може бути примушений до тих чи інших дій.

Факт завдання шкоди, належному на праві власності майну позивача, саме неправомірними діями відповідача, є встановленим, що обумовлює правомірність пред'явлених ним вимог.

В добровільному порядку завдані збитки відповідачем не відшкодовані.

Право вимоги на відшкодування завданої шкоди її заподіювачем є абсолютним та не може бути обмежене судом, навіть у разі застрахованості його цивільно-правової відповідальності.

Наполягав на необхідності застосування до спірних правовідносин правових висновків Верховного Суду України від 20.01.2016 року в справі №6-2808цс15, від 14.09.2016 року в справі №6-725цс16 та Верховного Суду від 14.02.2018 року в справі №61-5079св18.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 09.02.2016 року близько 16 години 00 хвилин відповідач ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Mercedes-Benz Vito 115», державний номерний знак НОМЕР_1, рухаючись в місті Києві на перехресті вулиць Автозаводська і Полупанова, в порушення вимог п. 8.7.3 Правил дорожнього руху України, здійснив рух на заборонений червоний сигнал світлофора, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем «ЗАЗ SENS» державний номерний знак НОМЕР_6, під керуванням ОСОБА_1, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п. 8.7.3 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст.124 КУпАП.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 04.03.2016 р. ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 22 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 374,00 грн. (а.с.5)

Власником автомобіля «Mercedes-Benz Vito 115», державний номерний знак НОМЕР_1, керування яким здійснював ОСОБА_2 є ОСОБА_3.

Згідно акту №00801 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 10.05.2016 року складеного ФОП ОСОБА_4 (а.с.6), вартість проведених ремонтних робіт автомобіля ЗАЗSENS» державний номерний знак НОМЕР_6 становить 21 863,00 грн.

Згідно акту №ОУ-00010155 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 10.05.2016 року складеного ФОП ОСОБА_5 (а.с.7), вартість проведених ремонтних робіт автомобіля «ЗАЗ SENS» державний номерний знак НОМЕР_6 становить 19 461,00 грн.

За проведення оцінки та складання калькуляції необхідних ремонтних робіт автомобіля «ЗАЗSENS» державний номерний знак НОМЕР_6 позивачем було сплачено на підставі актів виконаних робіт: №ЗА-1601220 від 26.02.2016 року 717,06 грн. (а.с.8) та №ЗА-1604868 від 15.06.2016 р. 222,00 грн. (а.с.9)

Згідно витягу з Єдиної централізованої бази даних МТСБУ на момент вчинення ДТП відповідальність за завдання шкоди автомобілем відповідача була застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АІ/5520520, від 26.03.2015 р. укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «СК «Скайд», яке 31 травня 2016 року позбавлене права укладати договори страхування .(а.с.68)

Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 23 червня 2016 року №1387, ПАТ «Страхова компанія «Скайд» анульовано ліцензії на провадження страхової діяльності.

Відмовляючи в задоволенні вимог щодо відшкодування завданих матеріальних збитків суд першої інстанції виходив з того, що страхова сума (ліміт відповідальності), яка визначена в договорі страхування транспортного засобу в повному обсязі покриває розмір заявленої позивачем матеріальної шкоди.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає з наступних підстав.

Відповідно до вимог п.п. 8, 9 ч.2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди.

Згідно ст.1166 ЦК України відшкодування матеріальної шкоди можливо при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток.

Виходячи зі змісту ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно роз'яснень, викладених в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ по позовах про відшкодування шкоди» під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична чи особа громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, оперативного чи керування на інших підставах (договір оренди, довіреності і т.п.). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки з зв'язку з трудовими відносинами з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо).

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Як вбачається з п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Так, позивачем заявлені вимоги про відшкодування матеріальної шкоди відповідачем у розмірі 41 324,00 грн.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок

дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Єдиною формою, яка посвідчує укладення внутрішнього договору страхування цивільно-правової відповідальності, є страховий поліс. (п.1.8 ст. 1 та ст.10 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»)

Експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності забороняється відповідно до Правил дорожнього руху України та Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю та/або майну третьої особи здійснюється у разі настання страхового випадку у межах страхової суми, визначеної у страховому полісі. (ч.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»)

Згідно з матеріалами справи єдиним доказом на підтвердження факту застрахованості цивільно-правової відповідальності ОСОБА_2 є витяг з Єдиної централізованої бази даних МТСБУ.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За даними централізованої бази даних МТСБУ страхувальником транспортного засобу «Mercedes-Benz Vito 115», державний номерний знак НОМЕР_1 є ОСОБА_3

Самого полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідачем суду надано не було.

Інформації відносно умов договору страхування та наявності у відповідача статусу особи, чия відповідальність на момент експлуатації транспортного засобу застрахована, в матеріалах справи відсутня.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч. 2 ст. 14 ЦК України).

Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з ч.ч.1 та 4 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

Відповідно до ч. 2 п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов'язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Висновки суду першої інстанції щодо повного покриття сумою страхового відшкодування завданих позивачу збитків не ґрунтуються на наявних матеріалах справи.

Докази поширення дії, укладеного між ПАТ «СК «СКАЙД» та ОСОБА_3, договору страхування на ОСОБА_2 в матеріалах справи відсутні, а твердження суду першої інстанції базуються лише на припущеннях та вірогідності можливих наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілим, визначається відповідно до реальної вартості майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

В узагальненнях Верховного Суду України від 11.11.2011 р. було роз'яснено, що розгляд цивільних справ, які виникають із договорів страхування, вирішенні питання про розмір збитків, завданих транспортному засобу, суди повинні з'ясовувати дійсну вартість автомобіля, вартість його ремонту та обставини щодо економічної обґрунтованості ремонту пошкодженого транспортного засобу.

В разі заявлення вимоги про виплату суми відшкодування з урахуванням податку на додану вартість суди зобов'язані з'ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи зареєстрований надавач послуг з ремонту автомобіля є платником ПДВ, оскільки зазначена сума виплачується останньою або стягується судом після надання документів про такі витрати.

Доводи апелянта щодо необхідності стягнення розміру завданих автомобілю збитків виходячи з наданих ним документів, на підтвердження вартості фактично понесених витрат по ремонту власного транспортного засобу, знайшли своє підтвердження в матеріалах справи.

В ході судового розгляду в суді першої інстанції відповідачем не було надано суду жодного доказу необґрунтованості заявленої позивачем суми понесених витрат. Єдиним фактичним запереченням, прийнятим до уваги судом першої інстанції, що стало підставою для скасування спочатку заочного рішення у справі, а потім і у частковій відмові у позові, була наявність страхового полісу у відповідача.

Окрім того, колегія суддів вважає невмотивованими та суперечливими твердження суду першої інстанції, щодо необхідності відмови у позові, через фактичну подальшу неможливість повернення відповідачем сплачених ним коштів шляхом їх стягнення зі страхової компанії та/або МТСБУ, через відсутність правового механізму. Такі припущення фактично створюють дисбаланс у виниклих правовідносинах, шляхом фактичного нівелювання інтересів потерпілої сторони.

Враховуючи обґрунтованість заявлених позивачем вимог щодо відшкодування вартості фактично понесених ним витрат по проведенню ремонтних робіт належного йому транспортного засобу, колегія суддів вважає також обґрунтованими вимоги щодо стягнення з відповідача вартості оплати послуг спеціалістів по оцінці пошкодженого автомобіля в розмірі 939,06 грн.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України)

Відповідно до п.п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості вимог щодо відшкодування завданої моральної шкоди та визначеним її розміром в сумі 5 000,00 грн.

Оскільки вимоги апелянта є обґрунтованими та підлягають задоволенню, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума завданої майнової шкоди в розмірі 41 324,00 грн. та витрати по оплаті послуг спеціалістів по оцінці пошкодженого автомобіля в розмірі 939,06 грн.

Враховуючи викладене апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 квітня 2018 року частковому скасуванню.

Сума судових витрат в частині сплати судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно частині задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 квітня 2018 року скасувати в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Скайд» про відшкодування майнової шкоди та понесених витрат на оплату послуг спеціалістів по оцінці пошкодженого майна, та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_4, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_5, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2) майнову шкоду в розмірі 41 324 (сорок одна тисяча триста двадцять чотири) гривні 00 копійок та витрати на оплату послуг спеціалістів по оцінці пошкодженого майна в розмірі 939 (дев'ятсот тридцять дев'ять) гривень 06 копійок, а всього 42 263 (сорок дві тисячі двісті шістдесят три) гривні 06 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_4, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_5, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2) на відшкодування судових витрат судовий збір в розмірі 2 204 (дві тисячі двісті чотири) гривні 20 копійок.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль