РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2018 року

Київський районний суд м.Харкова в складі:

головуючого судді Бородіної Н.М.

за участю секретаря Хомінської Т.В.,

представників сторін - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» про стягнення коштів, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся у суд з позовом до відповідача, Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут», про стягнення переплачених коштів за проживання у гуртожитку з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в загальній сумі 424,63 грн., посилаючись на ст.ст. 625, 1212 ЦК України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що проживав у гуртожитку № 13 протягом 2016 р. та сплачував кошти за проживання у гуртожитку, що підтверджується листом від 07.08.2017 р. № 66-01-16/213. 03.04.2017 р. позивач звернувся до відповідача з листом, з проханням повернути зайво сплачені грошові кошти, проте відповідач листом від 13.04.2017 р. № 66-01-16/80 відмовив йому в цьому. Відповідач посилається на те, що вартість проживання за липень- серпень 2016 р. було встановлено наказом № 65 ОД від 08.02.2016 р. зі змінами від 25.05.2016 р. №260 ОД. Позивач вважає, що сума визначена відповідачем суперечить вимогам спільного наказу Міністерства освіти і науки, молоді та спорту, Міністерства фінансів та Міністерства охорони здоров'я від 28.03.2011 р. № 284/423/173, зареєстрованого у Міністерстві юстиції 27.04.2011 р. за № 520/19258, де зазначено, що граничний розмір плати за проживання у студентських гуртожитках вищих навчальних закладів державної та комунальної форм власності для студентів не повинен перевищувати 40% їх академічної стипендії. Розмір плати за проживання у 2016році крім липня та серпня складав 330 грн., що не перевищує 40% стипендії. Проте в липні та серпні 2016року вартість проживання у гуртожитку складала вже 507,64 грн., що суттєво перевищує граничний розмір плати, встановлений наказом від 28.03.2011 року № 284/423/173. Отже, позивач вважає підвищення плати незаконною та вважає, що в нього наявна переплата, яка складає 355,28 грн., що разом з індексом інфляції та 3% річних складає 424, 63 грн. У якості правової підстави позову позивач посилається на ст. 1212 ЦК України.

В судовому засіданні позивач та його представник позовну заяву підтримали та просили задовольнити.

Представник відповідача в судовому засідання проти позовну заперечував повністю, також подав письмові заперечення, в яких зазначає, що позивача було заселено до гуртожитку №13 на строк з 01.09.2015року по 30.06.2016року на підставі ордеру №66-140-269 від 27.08.2015р. Проживання у гуртожитку є платним та розмір плати на 2016року врегульований наказом НТУ «ХПІ» від 08.02.2016року №65 ОД, за змістом п.2.1 якого оплата зі студентів стягується за ІІ семестр 2015-2016року ( з 01.02.2016року по 30.06.2016року) до 01.03.2016року. Відповідно до додатку 12.1 вартість собівартості 1 ліжко - місця для студентів денної форми навчання на 2016 рік гуртожиток № 13 складає 330, 00 грн. Термін дії ордеру закінчився 30 червня 2016 року. Зазначення такого терміну пов'язано із організацією навчального процесу у вищому навчальному закладі. На наступний навчальний рік питання щодо поселення осіб, які навчаються вирішується у встановленому порядку. Проживання у період літніх канікул може мати місце з причин, які не пов'язані з виконанням графіку навчального процесу. Конкретний розмір плати за проживання в гуртожитках у канікулярний період встановлено відповідно до Порядку надання інших штатних послуг державними та комунальними навчальними закладами, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України, Міністерства економіки України, Міністерства фінансів України від 23.07.2010 N 736/902/758. Згідно пункту 5 наказу НТУ «ХПІ» від 08 лютого 2016 року № 65 ОД студенти, які бажають проживати у гуртожитку в період літніх канікул (липень, серпень) одержують у встановленому порядку та вносять оплату згідно Додатку 1.2, 2.2, 3.2, 4.2, 5.2, 6.2, 8.2,. 9.2, 10.2, 11.2, 12.2, 13.2, 14.2 (відповідно). Проживання у гуртожитках у канікулярний період здійснюється за бажанням студента на підставі окремої письмової заяви. Наказом НТУ «ХПІ» від 25 травня 2016 року № 260 ОД у зв'язку із зміною тарифів на енергоносії було внесено зміни до наказу № 65 ОД від 08.02.2016 року, виклавши пункт 3 наказу у новій редакції. Відповідно до додатку 12.2 до наказу № 65 ОД від 08.02.2016 року із змінами, внесеними наказом № 260 ОД від 25 травня 2016 року кошторис собівартості 1 ліжко - місця на 2016 рік гуртожиток № 13 складає 507, 64 грн. У зв'язку із цим, ОСОБА_3 було сплачено 1 015, 28 грн. за проживання у гуртожитку за період липень, серпень 2016 року з причин, що не пов'язані з виконанням графіку навчального процесу. Підставою для поселення ОСОБА_3 до гуртожитку на наступний навчальний рік 2016/2017 був ордер № 66-140-217, термін дії якого 01.09.2016 року по 30.06.2017 року. Отже позивач вважає, що , оплата за проживання у гуртожитку протягом липня - серпня 2016 року була проведена у встановленому розмірі, позовні вимоги у цій частині позивача є необґрунтованими. Також позивач зазначає, що оскільки відносини, що склались між сторонами є договірними, то ст.. 1212 ЦК України в даному випадку застосуванню не підлягає.

Ухвалою суду провадження у справі було відкрито.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, вислухавши доводи сторін та дослідивши надані докази приходить до наступного.

Відповідно до вимог статті 62 Закону України «Про вищу освіту» особи, які навчаються у вищих навчальних закладах, мають право на забезпечення гуртожитком на строк навчання у порядку, встановленому законодавством.

Студентський гуртожиток має особливий правовий режим користування, зокрема, це тимчасове проживання у період роботи чи навчання у зв'язку з трудовими відносинами навчанням у навчальному закладі освіти, житлові приміщення надаються у тимчасове користування на умовах оплати за користування гуртожитком.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України від 27 квітня 2015 року N 84 було затверджено положення про гуртожитки, яке встановлювало порядок надання жилої площі в гуртожитках, вселення на надану жилу площу, користування цією жилою площею та виселення з гуртожитків.

Дія цього Положення поширюється на гуртожитки для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, інших громадян у період роботи або навчання (пункт 3).

До гуртожитків, призначених для проживання студентів, учнів, а також інших осіб у період навчання, це Положення застосовується у частині, що не суперечить нормативно- правовим актам Міністерства освіти і науки України.

Відповідно до пункту 1 розділу II цього Положення № 84 вселення до гуртожитків проводиться власником гуртожитку або уповноваженою ним особою на підставі ордера, форма якого наведена в додатку до цього Положення, виданого відповідно до статті 129 Житлового кодексу Української PCP, з одночасним укладенням договору найму жилого приміщення в гуртожитку.

Так, відповідно до ордеру № 66-140-269 від 27.08.2015 року ОСОБА_3 було поселено до гуртожитку № 13 за адресою: АДРЕСА_1 на строк з 01.09.2015 року по 30.06.2016 року.

Підставою для поселення ОСОБА_3 до гуртожитку на наступний навчальний рік 2016/2017 був ордер № 66-140-217, термін дії якого 01.09.2016 року по 30.06.2017 року.

Проживання у гуртожитках є платною послугою відповідно до п. п. 3 п.7 Переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної та комунальної форми власності, затвердженого постановою КМУ від 27.08.2010 р. № 796.

Відповідно до п.1, п.2 Наказу Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України, Міністерство фінансів України, Міністерство охорони здоров'я України від 28.03.2011 N 284/423/173 встановлено, що граничний розмір плати за проживання в студентських гуртожитках вищих навчальних закладів державної та комунальної форм власності, що належать до сфери управління МОНмолодьспорту та МОЗ (далі - гуртожитки), з урахуванням ПДВ, встановленого згідно із законом, виходячи з нормативу 6 кв.м житлової площі (для новозбудованих гуртожитків - 8 кв.м житлової площі), не може перевищувати: для студентів, абітурієнтів вищих навчальних закладів I-IV рівнів акредитації - 40 відсотків розміру мінімальної ординарної (звичайної) академічної стипендії вищих навчальних закладів відповідного рівня акредитації

Конкретний розмір плати за проживання в гуртожитках

встановлюється керівником вищого навчального закладу за

погодженням з профспілковим комітетом студентів і розраховується

відповідно до Порядку надання інших платних послуг державними та

комунальними навчальними закладами, затвердженого наказом

Міністерства освіти і науки України, Міністерства економіки

України, Міністерства фінансів України від 23.07.2010

N 736/902/758, зареєстрованого в Міністерстві юстиції

України 30.11.2010 за N 1196/18491, виходячи з нормативу житлової

площі на кожного мешканця, встановленого згідно з проектною

документацією при будівництві гуртожитку, та розрахункового

коефіцієнта загальної площі, що припадає на кожного мешканця

гуртожитку.

Відповідач є вищим навчальним закладом IV акредитації, що сторонами не оспорюється.

Згідно Постанови КМУ «Деякі питання стипендіального забезпечення», від 5 березня 2008 р. № 165 яка діяла в 2016р., зі змінами згідно Постанови КМУ від 5 березня 2008 р. № 165 , з 1 вересня 2015 р. установлений розмір мінімальної ординарної (звичайної) академічної стипендії: для студентів вищих навчальних закладів III-IV рівня акредитації, які навчаються за освітньо-кваліфікаційним рівнем "бакалавр", "спеціаліст" або "магістр", - 825 гривень на місяць.

Розмір плати за проживання у гуртожитку на 2016 рік був врегульований наказом НТУ «ХПІ» від 08 лютого 2016 року № 65 ОД , за змістом підпункту 2.1. пункту 2 якого оплата зі студентів стягується за II семестр 2015 - 2016 року (з 01.02.2016 року по 30.06.2016 року) до 01.03.2016 року.

Відповідно до підпункту 3.1. пункту 3 даного наказу розмір оплати за проживання тимчасово поселених у гуртожитках студентів денної форми навчання гуртожитку № 13 регулюється додатком 12.1 до даного наказу.

Відповідно до додатку 12.1 вартість собівартості 1 ліжко - місця для студентів денної форми навчання на 2016 рік гуртожиток № 13 складає 330, 00 грн.

Таким чином, термін дії ордеру закінчився 30 червня 2016 року. Зазначення такого терміну пов'язано із організацією навчального процесу у вищому навчальному закладі.

На наступний навчальний рік питання щодо поселення осіб, які навчаються вирішується у встановленому порядку.

Проживання у період літніх канікул може мати місце з причин, які не пов'язані з виконанням графіку навчального процесу. Конкретний розмір плати за проживання в гуртожитках у канікулярний період встановлено відповідно до Порядку надання інших штатних послуг державними та комунальними навчальними закладами, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України, Міністерства економіки України, Міністерства фінансів України від 23.07.2010 N 736/902/758.

Згідно пункту 5 наказу НТУ «ХПІ» від 08 лютого 2016 року № 65 ОД студенти, які бажають проживати у гуртожитку в період літніх канікул (липень, серпень) одержують у встановленому порядку та вносять оплату згідно Додатку 1.2, 2.2, 3.2, 4.2, 5.2, 6.2, 8.2.. 9.2, 10.2, 11.2, 12.2, 13.2, 14.2 (відповідно).

Відповідно до вимог статті 10 Закону України «Про вищу освіту» для конкретизації планування навчального процесу на кожний навчальний рік складається робочий навчальний план, що затверджується керівником вищого навчального закладу. При цьому згідно статті 62 даного закону особи, що навчаються, мають право на канікулярну відпустку тривалістю не менше ніж вісім календарних тижнів на навчальний рік.

Проживання у гуртожитках у канікулярний період здійснюється за бажанням студента на підставі окремої письмової заяви, що свідчить про обізнаність та погодження із умовами проживання.

Наказом НТУ «ХПІ» від 25 травня 2016 року № 260 ОД у зв'язку із зміною тарифів на енергоносії було внесено зміни до наказу № 65 ОД від 08.02.2016 року, виклавши пункт 3 наказу у новій редакції.

Відповідно до додатку 12.2 до наказу № 65 ОД від 08.02.2016 року із змінами, внесеними наказом № 260 ОД від 25 травня 2016 року кошторис собівартості 1 ліжко - місця на 2016 рік гуртожиток № 13 складає 507, 64 грн.

Позивач сплатив за два місяці проживання у гуртожитку за липень-серпень 2016р. по 507,64 грн., відповідно до наказу ректора про встановлені розміри оплати.

Таким чином, оплата за проживання у гуртожитку протягом липня - серпня 2016 року була проведена позивачем самостійно, у розмірі, передбаченому наказом керівника, якому надані такі повноваження, який на теперішній час є дійсний та позивачем не оскаржується.

Крім того, суд зазначає, що стаття 1212 ЦК України, на яку посилається позивач, регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого);

3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Як свідчить аналіз матеріалів справи, відповідач набув майно, а саме грошові кошти на підставі правочину - ордеру на житло та наказу про визначення розмірів оплати за гуртожиток, які є чинними та позивачем неоскаржуються. А дії позивача по оплаті проживання за гуртожиток у розмірі передбаченому наказом ректора, свідчить про досягнення та згоду по усім істотним умовам договору найму.

Отже, оскільки відносини, які склалися між сторонами, є договірними, то норми ст. 1212 ЦК України до них застосовані не можуть бути. Викладене узгоджується із правовими позиціями, викладеними у постановах ВСУ від 24.09.2014року №6-122цс14, від 23 березня 2016 р. N 6-2978цс15).

За відсутності стягнення безпідставно набутого майна, підстави для застосування ст. 625 ЦК України, також задоволенню не підлягають.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі за наведених вище підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 12, 76, 141, 206,263-265 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_3 АДРЕСА_2) до Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» (61002, м.Харків, вул.Кирпичова, б.2, код 02071180) про стягнення коштів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом

протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Повний текст рішення виготовлений 14.06.2018року.

Суддя Бородіна Н.М.