АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1548/18 Справа № 213/930/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 18 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним вище позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 22 листопада 1997 року по 21 червня 2016 року перебувала з ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу, а саме 29 грудня 1997 року, ними була придбана на імя відповідача двокімнатна квартира АДРЕСА_1, яку вони у серпні 2001 року за договором міни обміняли на 2/3 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_2, права власності на яку також було зареєстровано на імя відповідача.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просила суд визнати за нею право власності на 1/3 частину вищевказаної трикімнатної квартири.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 серпня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що фактично спірні 2/3 частини квартири по вул. П.Мирного, 10/11, були обміняні на особисто належну квартиру відповідача по вул. Мануїльського, 6/1, а тому ця частина квартири по вул. П.Мирного, 10/11, є особистою приватною власністю відповідача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позивні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку, що відповідач придбав квартиру АДРЕСА_3 за власні кошти, оскільки із розписки від 19.10.1996 року, яка складена відповідачем і його матірю, не вбачається факту, що отримані кошти відповідач витратив саме на купівлю квартири, крім того, квартира була придбана більш ніж через рік після складання розписки, а також ця частина квартири відповідачем була набута під час шлюбу, а тому є спільною власністю подружжя.

Відповідно до п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Статтею 351 ЦПК України передбачено, що апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

А згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_3 згідно розписки від 19 жовтня 1996 року отримав від своєї матері-Юнацької З.О. 7000 грн на придбання квартири (а.с. 45, 97). Зазначена розписка неоспорена.

22 листопада 1997 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, який згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу від 21 червня 2016 року було розірвано.

29 грудня 1997 року ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу придбано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

28 серпня 2001 року ОСОБА_3 за договором міни обміняв вищевказану двокімнатну квартиру на 2/3 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_2, належних батькам ОСОБА_2 Інша 1/3 частина трикімнатної квартири залишилася у власності ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право власності на житло № 111, виданого органом приватизації Новокриворізького гірничо-збагачувального комплексу від 18 травня 1999 року.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції, виходив із того, що двокімнатна квартира АДРЕСА_1 була придбана хоча і за час шлюбу між сторонами у справі, проте за особисті кошти ОСОБА_3, а, отже, 2/3 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_2, яка була згодом обмінена на вищевказану двокімнатну квартиру, належить останньому на праві приватної особистої власності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 22 КпШС України, який був чинним на час спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до ст. 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Як вбачається з матеріалів справи, двокімнатна квартира АДРЕСА_1 була придбана хоча і за час шлюбу між сторонами у справі, проте за особисті кошти відповідача, які він отримав від ОСОБА_4 згідно розписки від 19 жовтня 1996 року, і ці кошти були витрачені на придбання квартир, що позивачем не спростовано.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Належних доказів того, що спірна квартира була придбана за спільні кошти подружжя, позивачем надано до суду не було, а тому доводи, приведені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі зясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи позивача перевірені і їм дана належна оцінка.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.147, п.3 розділом ХІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 18 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

ОСОБА_5