Апеляційний суд Житомирської області
Справа №286/2828/18 Головуючий у 1-й інст. Кулініч Я. В.
Категорія 27 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали цивільної справи №286/2828/18 за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Житомирської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Богуша Олександра Васильовича, треті особи, які не заявляють вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання протиправним та скасування рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Овруцького районного суду Житомирської області від 06.08.2018, постановлену під головуванням судді Кулініча Я.В. у м. Овручі

в с т а н о в и в :

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного реєстратора Житомирської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Богуша Олександра Васильовича, треті особи, які не заявляють вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей -Колект» про визнання протиправним та скасування рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 06.08.2018 відмовлено у відкритті провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України та роз'яснено позивачу, що такий спір віднесено до юрисдикції адміністративних судів (а.с. 10).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, а питання про відкриття провадження по справі передати на розгляд до суду першої інстанції. Зокрема зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність договірних правовідносин, у зв'язку із невиконанням яких відбулася реалізація предмета іпотеки, яким забезпечено кредитний договір, а відтак і порушено її право, як іпотекодержателя та власника майна, шляхом прийняття відповідачем рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Таким чином вважає, що спір підвідомчий суду загальної юрисдикції, що і роз'яснено Верховним Судом у його постановах по справам № 815/6956/15 від 17.04.2018, № 826/171/15 від 23.05.2018.

На час розгляду справи у суді апеляційної інстанції відзивів на апеляційну скаргу не надходило.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи із такого.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 12.12.2007 між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту №, згідно умов якого останній отримав 26900 доларів США зі сплатою за користування кредитними коштами 13,9% річних та кінцевим строком повернення 12.12.2017.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором того ж дня між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки №5904, відповідно до умов якого остання надала в іпотеку належне їй нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1.

В подальшому, 12.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та Тов «Кей-Колект» укладено договір факторингу№1, за яким Банк зобов'язався передати Товариству у власність права вимоги за кредитним договором, а також цього ж дня між ними укладено договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки.

В порядку позасудового врегулювання спору про задоволення вимог іпотекодержателя на підставі п.5 договору іпотеки державний реєстратор Житомирської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» на підставі вказаного вище договору іпотеки та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вніс запис №242 про право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект», що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно , Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна внесено запис про право власності.

Про вказані обставини ОСОБА_1 зазначила у своїй позовній заяві та надала копії відповідних документів.

Відмовляючи відкритті провадження по справі, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку правовідносини виникли виключно щодо реєстраційних дій та відповідна вимога в позовній заяві є основною, а не похідною від спору щодо такого права або майнових прав, а спір носить публічно-правовий характер.

Апеляційний суд не погоджується із таким висновку суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно із положеннями п. 7 ч. 1 ст.4 КАС України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

У цій справі спірні правовідносини виникли у зв'язку з невиконанням умов цивільно-правових договорів (кредитного договору та іпотечного договору), стосуються правомірності набуття права власності ТОВ «Кей-Колект» на квартируАДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект», впливають на майнові права позивача як іпотекодавця, який правомірність такого набуття ставить під сумнів. Цей спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами ЦПК України.

Водночас визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні ч. 1 ст. 6 Конвенції.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові №826/171/15 від 23.05.2018.

Згідно із положеннями ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Виходячи із наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена без належного дослідження обставин справи, які мають вирішальне значення, тому підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 268, 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Овруцького районного суду Житомирської області від 06.08.2018 скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20.09.2018.

Головуючий: Судді: