Справа № 466/2776/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

01 червня 2018 року Шевченківський районний суд м.Львова у складі:

головуючої судді ЛУЦІВ-ШУМСЬКОЇ Н.Л.

секретар КЛИМКО С.В.

за участю позивача ЛЕНОВЕНКО-РІБУН О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики,-

в с т а н о в и в:

17.04.2018р.року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в розмірі 8 000,00 (вісім тисяч) гривень та судових витрат.

В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 07.10.2015р. до неї звернувся ОСОБА_2 з проханням позичити йому 10 000,00 (десять тисяч) гривень. Позивач позичила грошові кошти відповідачу в розмірі 10 000,00 (десять тисяч) гривень, які він зобовязався повернути до 24.07.2016 року. Договір позики був оформлений розпискою від 25.10.2015р. Позику повернув частково у розмірі 2 000,00 (дві тисячі) гривень. Решту позики відповідач не повернув ні у визначений договором термін, ні на даний час. Тому змушена звернутись до суду та просить стягнути з відповідача суму боргу і судові витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином - рекомендованим листом. Відомостей про причину його неявки немає. Зі згоди позивача, суд у відповідності до вимог ст.ст. 223, 280, ЦПК України вважає за можливе заслухати справу у відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення позивача, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких мотивів.

У відповідності до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику.

Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 07.10.2015 р. між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики грошей, за умовами якого відповідач отримав 10 000,00 гривень та зобовязався повернути позивачу вказану суму до 24.07.2016 року. На підтвердження договору позики відповідач власноруч 25.10.2015р. написав розписку, копія якої міститься в матеріалах справи, оригінал розписки оглянуто судом в судовому засіданні.

З пояснень позивача відповідач свої зобовязання виконав частково, а саме повернув позику у розмірі 2 000,00 гривень (01.12.2015р. 1 000, 00 гривень та 30.12.2015р. 1 000,00 гривень). Решту позики відповідач не повернув ні у визначений договором термін, ні на даний час.

Наявність у позивача розписки свідчить про неповернення відповідачем боргу (ч.3 ст.545 ЦК України).

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Сума заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за договором позики від 07.10.2010р. складає 8 000 (вісім тисяч) гривень. Ця сума боргу підлягає стягненню з відповідача в користь позивача в примусовому порядку. Крім цього, з відповідача в користь позивача суд стягає судові витрати.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов підставний і підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.5,10,12,13,76,81,137,141,223,259,263,264,280,281,282 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНПП суду не відомий, 28.01.1964р.н., м.Львів, вул. Турянського, 28/1) в користь ОСОБА_1 (29.03.1968р., ІНПП НОМЕР_1, м. Львів, вул. Кутова, 10/1) борг за договором позики від 25.10.2015р. в розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень та 704,80 судових витрат.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засілданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 06.06.2018р.

Суддя ОСОБА_3