Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/2607/18 Головуючий у 1 інстанції: Суркова В.П.
Суддя-доповідач: Воробйова І.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Полякова О.З.

за участю секретаря: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_4 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав.

В позові зазначено, що з 25.08.2006 року по 17.10.2009 року перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка з березня 2008 року мешкає разом з нею та перебуває на її утриманні.

Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, дочка його ніколи не бачила, батько не піклується про неї, не приймає участі у її вихованні та житті, матеріальної допомоги не надає.

Позивач також зазначила, що 05.06.2010 року вона одружилася з ОСОБА_6, від цього шлюбу мають малолітню дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Фактично її чоловік ОСОБА_8 займається вихованням та утриманням її дочки ОСОБА_5, яка зве його татом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.11.2008 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 в розмірі 400 грн. щомісяця, яке відповідач аліменти не сплачує, має заборгованість у розмірі 27995,12 грн.

Посилаючись на наведені обставини, просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо дочки ОСОБА_5.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 травня 2018 року позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав відносно малолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права .

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинного грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог, вважаючи доведеним факт ухилення відповідача від виконання свого обов'язку участі у вихованні дитини.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Судом встановлено, що з 25.08.2006 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 12, 13).

Шлюб між сторонами розірваний 27.10.2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, актовий запис № 461 (а.с. 11).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.11.2008 року з ОСОБА_3 на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 400 гривень щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до її повноліття (а.с. 17).

Заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_3 станом на 01.05.2017 року складає 27955,12 грн. (а.с. 25).

Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району надав суду письмовий висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав (а.с. 41-42).

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками (п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав").

Вирішуючи спір в частині позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, суд першої інстанції виходив з того, що позов ОСОБА_4 підлягає задоволенню, оскільки доцільність позбавлення відповідача батьківських прав підтверджена висновком органу опіки і піклування та вважав доведеним факт ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх обов'язків по вихованню доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5

На думку колегії суддів при вирішенні позовних вимог про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав суд першої інстанції не врахував роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені в п. 15 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", відповідно до яких позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. А тому, питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 надала суду інформацію Запорізької гімназії № 93, згідно якої протягом 2014/2015, 2016/2017 років під час навчання ОСОБА_5 у Запорізької гімназії № 93, ОСОБА_3 жодного разу не спілкувався ні з вчителями, ні з адміністрацією закладу. Вихованням дитини займається мати ОСОБА_4, вітчим ОСОБА_6, бабуся ОСОБА_9, та дідусь ОСОБА_10 (а.с. 19, 22).

Згідно довідки № 164 від 12.06.2017 року, ОСОБА_5 займається у позашкільному навчальному закладі «Центр дитячої та юнацької творчості Шевченківського району» з 15.09.2013 року по 30.05.2014 року відвідувала студію пізнавально-евристичного розвитку дітей дошкільного віку «Краплинки», з 15.09.2013 року по теперішній час відвідує підготовчу студію «народного художнього колективу» ансамблю народного танцю «Вихиляс». За цей період відвідування творчих дитячих колективів батько дитини ОСОБА_3 не приймав участі у навчально-виховному процесі та ніколи не цікавився досягненнями доньки (а.с. 21).

За повідомленням комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 8» від 31.07.2017 року ОСОБА_5, 2008 року народження спостерігається у лікаря педіатра дільничної амбулаторії № 3 з листопада 2010 року, перебуває на диспансерному обліку у лікарів дитячої лікарні № 1: ортопеда та невролога. Батько ОСОБА_3 з дитиною ОСОБА_5 до амбулаторії № 3 Центру за медичною допомогою не звертався (а.с. 24).

Згідно висновку психологічного дослідження від 21.12.2017 року, ОСОБА_5 емоційно прив'язана до членів власної родини, у якої вона проживає - мати, вітчима, сестрички Соні, маминих батьків та бабусі Тані (мати вітчима). (а.с. 108, 109).

Заперечуючи проти позову в частині позбавлення його батьківських прав, ОСОБА_3 посилався на те, що він не брав участі у вихованні дитини через чинення йому перешкод з боку позивача та надав суду копію відповіді органу опіки та піклування від 09.08.2007 року щодо розгляду його заяви про встановлення побачень з донькою ОСОБА_5 (а.с.73). 4 Посилався на те, що в силу фінансової кризи вимушений шукати нові способи існування. Їх подружнє життя з позивачкою не склалося, але він не вчиняв жодного вчинку щодо порушення прав своєї дитини. Зазначив про сплату заборгованості по аліментам на депозитний рахунок Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Обмежившись виключно посиланням на висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, суд дійшов передчасного висновку у даній справі у зв'язку із чим не забезпечив справедливу рівновагу між інтересами дитини та застосуванням у справі такого крайнього заходу впливу на батька, як позбавлення його батьківських прав.

ОСОБА_4 не надано суду належних та допустимих доказів винної поведінки відповідача щодо своєї дитини ОСОБА_5 та винятковості даного випадку, яка б свідчила про наявність підстав для застосування до ОСОБА_3 крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав щодо ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5

Дослідивши матеріали справи, давши у сукупності оцінку наданим сторонам доказам, а також показам свідків, колегія суддів дійшла висновку про відсутності підстав для задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав відповідача.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 травня 2018 року по цій справі скасувати. Прийняти нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району про позбавлення батьківських прав відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 19 вересня 2018 року.

Головуючий:

Судді:

Апеляційний суд Запорізької області

ЄУН 336/4777/17

Провадження №22ц/778/2607/18 Головуючий у 1 інстанції: Суркова В.П.

Суддя-доповідач: Воробйова І.А.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вступна та резолютивна частина

12 вересня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Полякова О.З.

за участю секретаря: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району про позбавлення батьківських прав, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 травня 2018 року по цій справі скасувати. Прийняти нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району про позбавлення батьківських прав відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: