П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2018 року м. Київ

Справа № 758/953/18

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/4491/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на рішення Подільського районного суду міста Києва від 22 лютого 2018 року, ухвалене під головуванням судді Войтенко Т.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

В січні 2018 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі по тексту - ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві) про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що постановою Київського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року у справі №810/3741/16 її поновлено на посаді начальника ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві. Однак заробітна плата за час вимушеного прогулу відповідачем їй не нараховувалася та не виплачувалася.

В зв'язку з порушенням її законних прав та інтересів, просила суд стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з 04.11.2016 року по 07.04.2017 року в розмірі 60 872, 04 грн.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 22 лютого 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.11.2016 по 07.04.2017 в розмірі 60872 грн. 04 коп.

Стягнуто з ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві в дохід держави 704,80 грн. судового збору.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 10708 грн. 97 коп.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 в інтересах ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у позові.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначала, що ОСОБА_2 при вирішенні питання скасування наказу про звільнення та поновлення її на роботі, вимоги щодо стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу не заявляла. Відповідачем у повному обсязі виконано постанову Київського окружного адміністративного суду щодо поновлення позивачки на роботі. Відповідно до правової позиції, викладеної ВАСУ в ухвалах від 19.06.2013 року та 16.10.2014 року, питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не може розглядатися як новий публічно-правовий спір, а повинно було бути вирішено тим органом, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі. Тобто, при вирішенні питання поновлення на роботі Київський окружним адміністративним судом і повинно було бути розглянуто вимогу ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ (Прикінцеві та перехідні положення) Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до п. 8, ч. 1 Розділу ХІІІ (Прикінцеві та перехідні положення) ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

15 грудня 2017 року набув чинності ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

У відповідності до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30 травня 2018 року відкрито апеляційне провадження (а.с.63-65).

Справу розглянуто в порядку статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що законодавець не забороняє вирішувати питання про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в окремому провадженні. Вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В силу частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

В рамках даної справи сторонами не оспорюються наступні обставини, встановлені районним судом.

04 листопада 2016 року ДФС України на підставі листа з Головного управління ДФС у м. Києві від 27.10.2016 року видала наказ №3565-о про припинення державної служби та звільнення з посади начальника ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві Твердохдєб М.Ю. у зв'язку з нез'явленням її на службу більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності, відповідно до ч. 2 ст. 87 Закону України «Про державну службу».

Не погодившись з прийнятим наказом, ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом про визнання незаконним та скасування вказаного наказу.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 13.12.2016 року у справі №810/3741/16, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.03.2017 року, задоволено позов ОСОБА_2 щодо визнання наказу незаконним та зобов'язання ДФС України поновити її на робочому місці (а.с.13-16).

07 квітня 2017 року ОСОБА_2 була поновлена на посаді начальника ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві, але заробітна плата за час вимушеного прогулу не нарахована і не виплачена.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 12 червня 2017 року позов ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 04.11.2016 року по 07.04.2017 року задоволено (а.с.7-9).

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2017 року постанову Київського окружного адміністративного суду від 12 червня 2017 року скасовано, провадження у справі закрито (а.с.10-12). При цьому, суд виходив із того, що даний спір про стягнення середнього заробітку у зв'язку з незаконним звільненням позивача, якого було поновлено на роботі, має розглядатися у порядку цивільного судочинства, так як такі вимоги не були заявлені в одному провадженні з вимогою публічно-правового характеру.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, надавши правову оцінку обставинам справи, дійшов висновку, що позов є доведеним та обґрунтованим, а тому з відповідача підлягає стягненню сума заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 60 872, 04 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками районного суду, які є правильними та такими, що відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Оспорюючи такий висновок суду, скаржник вказує, що відповідач рішення про поновлення на роботі виконав у повному обсязі, а позивач протягом розгляду справи в порядку адміністративного судочинства із вимогою про зобов'язання виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу не зверталася. А відтак ОСОБА_2 не має правових підстав заявляти про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в окремому провадженні.

Відповідно до статті 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Разом з тим, при ухваленні рішення про поновлення на роботі ОСОБА_2 питання про виплату їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу не вирішувалося, в порядку адміністративного судочинства провадження у справі за позовом ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу закрито, а тому вказану вимогу ОСОБА_2 було заявлено у порядку цивільного судочинства правомірно.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Положення статті 235 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування.

Часом вимушеного прогулу після звільнення ОСОБА_2 є період з 04 листопада 2016 року по день її поновлення на посаді 07 квітня 2017 року.

Відповідач не заперечує факту не виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку загальна кількість робочих днів за період з 04.11.2016 року по 07.04.2017 року становить 108 днів. А тому, сума заробітної плати за час вимушеного прогулу становить 60 872, 04 грн. (563, 63. - середньоденна заробітна плата * 108 - кількість робочих днів) (а.с.4).

Враховуючи диспозитивність цивільного судочинства, колегія суддів погоджується з наданими позивачкою розрахунками та вважає їх правильними.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що позивачка одночасно з позовними вимогами про скасування наказу про звільнення та поновлення її на роботі, не заявила вимоги про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, рішення Подільського районного суду міста Києва від 22 лютого 2018 року є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 в інтересах Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367-369, 374, 375, 381-382, 384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 22 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А.Пікуль