Єдиний унікальний номер 243/504/18 Номер провадження 22-ц/775/957/2018
Доповідач Санікова О.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2018 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Санікової О.С.

суддів: Будулуци М.С., Мальованого Ю.М.,

розглянувши у приміщені суду в місті Бахмуті в письмовому провадженні цивільну справу №243/504/18

за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, до ОСОБА_6, треті особи: Орган опіки та піклування Слов'янської міської ради, Слов'янський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання права власності в порядку погашення заборгованості по сплаті аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, на заочне рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 16 квітня 2018 року,

(суддя - Сидоренко І.О., рішення ухвалене у м. Слов'янськ Донецької області, повний текст рішення складено 16 квітня 2018 року),

В С Т А Н О В И В :

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_6, треті особи: Орган опіки та піклування Слов'янської міської ради, Слов'янський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання права власності в порядку погашення заборгованості по сплаті аліментів, посилаючись на те, що недієздатний ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та неповнолітні ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, є їх з відповідачем дітьми, з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 12.11.1994 року по 13.03.2014 року. Рішенням суду від 13.01.2014 року з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку. На теперішній час заборгованість за аліментами становить 81 114,00 грн. У зв'язку з заборгованістю за аліментами на майно відповідача виконавчою службою був накладений арешт. З осені 2013 року по теперішній час діти перебувають на її утриманні. Рішенням суду від 30.06.2017 року відповідач позбавлений батьківських прав відносно їх дітей. За рішенням суду від 05.05.2017 року житловий будинок АДРЕСА_1 з прилеглими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 був визнаний об'єктом спільної сумісної власності подружжя і за нею було визнано право власності на 1/2 частку вказаного будинку. Відповідач в добровільному порядку заборгованість за аліментами погашати не бажає, від добровільного укладення договору про передання майна у власність дітям у рахунок погашення заборгованості за аліментами ухиляється. В зв'язку з викладеним просила визнати за їх з відповідачем дітьми право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1, як на майно, отримане в рахунок погашення заборгованості за аліментами; припинити право власності відповідача на вказане майно; в зв'язку з набуттям дітьми права власності на майно зняти з житлового будинку арешт, накладений виконавчою службою; в зв'язку з переданням дітям права власності на нерухоме майно, припинити їх право на отримання аліментів.

Заочним рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 16 квітня 2018 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі у зв'язку із порушенням та неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, а також у зв'язку із невідповідністю висновків суду обставинам справи та доказам, наявним у її матеріалах. Зокрема апелянт посилається на те, що зверненню стягнення на майно боржника обов'язково передує його оцінка, яка відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» проводиться за обов'язкової участі боржника. Однак, враховуючи той факт, що відповідач ухиляється від сплати аліментів та не мешкає за місцем своєї реєстрації, здійснення стягнення на майно боржника є неможливим. Також, ОСОБА_1 наголошує на тому, що, не зважаючи на розірвання у судовому порядку шлюбу з ОСОБА_6 та позбавлення відповідача рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 30 червня 2017 року батьківських прав відносно їх спільних дітей, він не звільняється від обов'язку сплачувати аліменти на дітей. Тому, у випадку ухиляння від сплати аліментів ОСОБА_6 вона має право звернутись до суду за захистом інтересів своїх неповнолітніх та недієздатного дітей. Крім того, обраний позивачем спосіб захисту прав та інтересів її дітей не суперечить нормам чинного законодавства та передбачений ст. 190 Сімейного кодексу України, а також її діти фактично володіють та користуються спірним майном.

У відзиві на апеляційну скаргу Слов'янський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області зазначає, що відповідач не сплачує аліменти за виконавчим провадженням, яке відкрито на підставі виконавчого листа № 2-243/265/2014, тому станом на 01.03.2018 року утворилась заборгованість по їх сплаті у розмірі 81 114,00 грн., що перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, а тому дає право на звернення стягнення на майно боржника (? частину житлового будинку АДРЕСА_1). Однак, торгівельна організація, що буде реалізовувати частину житлового будинку на електронних торгах може відмовити у прийнятті пакету документів щодо реалізації майна боржника, де зареєстровані діти. Також, третя особа зазначає, що місце мешкання ОСОБА_6 невідоме, тому державний виконавець направила до Слов'янського міськрайонного суду подання про оголошення розшуку боржника. Зважаючи на викладене вище просить апеляційний суд розглядати справу без участі представника ВДВС та не заперечує проти визнання права власності на спірну частину будинку за ОСОБА_1

Відповідно до ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що по даній справі ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги в межах оскарження, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи та встановлено судом першої інстанції батьками ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, є ОСОБА_6 та ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвами про народження дітей серії НОМЕР_1 від 24.09.1997 року, серії НОМЕР_2 від 25.09.2001 року, серії НОМЕР_3 від 29.10.2002 року та серії НОМЕР_4 від 18.04.2012 року відповідно.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 13.03.2014 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 був розірваний.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 30.03.2016 року ОСОБА_2 визнано недієздатним, над ОСОБА_2 встановлено опіку та призначено його опікуном ОСОБА_1

Згідно з рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 13.01.2014 року з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання їх дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі 50% його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, після чого аліменти стягувати за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на кожну дитину, яка досягла повноліття, до повноліття останньої дитини.

14.02.2014 року було відкрито виконавче провадження щодо виконання вищевказаного рішення суду про стягнення аліментів, що підтверджується відповідною постановою ВП №42005704.

Згідно з рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 30.06.2017 року ОСОБА_6 позбавлено батьківських прав щодо його неповнолітніх дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Згідно з довідкою Слов'янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 21.03.2018 року по вищевказаному виконавчому провадженню заборгованість за аліментами станом на 01.03.2018 року складає 81 114,00 грн.

Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Панченко А.В. від 17.02.1999 року, зареєстрованого в реєстрі за №531, ОСОБА_6 придбав житловий будинок АДРЕСА_1.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 05.05.2017 року житловий будинок АДРЕСА_1 визнано об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_6 та за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 частку вказаного житлового будинку.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження 20.08.2014 року Слов'янським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на все нерухоме майно ОСОБА_6 було накладено арешт.

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 28.01.2018 року відомості про зареєстроване право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 відсутні.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Такі висновки Слов'янського міськрайонного суду Донецької області є правильними виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 190 Сімейного кодексу України, той з батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Такий договір нотаріально посвідчується і підлягає державній реєстрації

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 190 Сімейного кодексу України набувачем права власності на нерухоме майно є сама дитина або дитина і той із батьків, з ким вона проживає, на праві спільної часткової власності на це майно.

Таким чином, зазначеною нормою права передбачений конкретний порядок для набуття дитиною або дитиною і тим з батьків, з ким вона проживає права власності на нерухоме майно за рахунок припинення права на аліменти. Однак, сторони всупереч зазначеним вимогам не уклали договір і не посвідчили його нотаріально, як того вимагає закон.

Крім того, договір, як будь-який правочин про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно повинен відповідати вимогам, встановленим ст. 203 ЦК України, додержання яких є необхідною умовою чинності правочину. При цьому укладення даного договору, відповідно до положень ст. 8 СК України застосовуються відповідні норми ЦК України, зокрема розділу ІІ книги п'ятої ЦК України, яка регулює загальні положення про договір.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Таким чином, договір передбачений ст. 190 СК України є двостороннім договором, який наділяє правами та обов'язками обидві його сторони та є проявом їх вільного волевиявлення.

Однак, з матеріалів справи, а саме з подання Слов'янського міського ВДВС ГТУЮ у Донецькій області від 28.05.2018 року вбачається, що державний виконавець звернувся до Слов'янського міськрайонного суду із поданням про оголошення розшуку боржника.

Враховуючи зазначене вище, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо неможливості припинення права власності у порядку ст. 190 СК України на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1, що належить відповідачу на праві власності.

При цьому слід зазначити, що згідно із ч.1 ст.443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Згідно із довідкою від 21.03.2018 року №3-568 по виконавчому провадженню, що відкрито за виконавчим листом № 2/243/265/14 від 13.11.2013 року заборгованість по виконавчому провадженню з аліментів станом на 01.03.2018 року складає 81 114,00 грн.

Статтею 190 СК України, якою позивачка обґрунтовує позовні вимоги, передбачена можливість укладення договору, за яким припиняється право дитини на аліменти, передбачені законодавством України, а не спосіб погашення заборгованості за аліментами.

Стягнення заборгованості за аліментами передбачена іншими нормами матеріального права і в іншому порядку.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 71 «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість понад три місяці.

З наведеної норми права вбачається, що у разі порушення прав та інтересів стягувача з приводу наявної заборгованості за аліментами стягнення звертається на майно боржника.

Таким чином, законодавством передбачена можливість у ОСОБА_1 звернутись із позовом для відновлення порушених прав її дітей щодо погашення заборгованості за аліментами шляхом звернення стягнення на майно боржника, а не шляхом визнання права власності на таке майно за дітьми.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, тощо.

Відповідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів, поданими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а також в межах заявлених позивачем вимог..

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, позивачем, як то передбачено ст. ст.13, 81 ЦПК, не було доведено суду підстави та обставини для визнання права власності на нерухоме майно за неповнолітніми дітьми. Так, позивачкою не доведено, що відповідач відмовляється у добровільному порядку оформити передачу права власності на житловий будинок, чим порушує права малолітніх та неповнолітніх осіб та недієздатної особи. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачка разом з дітьми проживає у житловому будинку АДРЕСА_1 по пров. Маяковського в м. Слов'янську і при цьому порушення прав дітей матеріалами справи не встановлено.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на положення ст.ст.334, 346 ЦК України є безпідставним, оскільки зазначені норми регулюють набуття права власності та припинення права власності з інших підстав і, зокрема на підставі правочинів (договорів) та у разі, зокрема відмови власника від права власності. Проте, по даній справі зазначених обставин не встановлено.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Заочне рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 16 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

Повний текст постанови складений 14 червня 2018 року.

Суддя-доповідач О.С. Санікова