Постанова

Іменем України

10 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 155/1137/17

провадження № 61-919св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Луцька міська рада,

третя особа - Первинна профспілкова організація Вільної профспілки залізничників України Комунального підприємства «Луцьке підприємство електротранспорту»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргуОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Волинської області від 14 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Матвійчук Л. В., Русинчука М. М., Федонюка С. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Луцької міської ради, третя особа - Первинна профспілкова організація Вільної профспілки залізничників України Комунального підприємства «Луцьке підприємство електротранспорту», про скасування розпорядження міського голови, визнання незаконним розірвання контракту, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, завданої незаконним звільненням.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 29 березня 2016 року його прийнято на посаду директора КП «Луцьке підприємство електротранспорту» згідно з контрактом № 108, який підписано Луцьким міським головою та ОСОБА_4 Додатковою угодою від 23 лютого 2017 року № 2 за результатами прийнятого та погодженого виконавчим комітетом річного звіту підприємства термін дії контракту продовжено до 30 березня 2020 року. Розпорядженням секретаря міської ради ОСОБА_4 29 червня 2017 року звільнено з посади директора Луцького підприємства електротранспорту у зв'язку з вимогою профспілкової організації (пункт 4 статті 36 КЗпП України), та на підставі листа Міністерства інфраструктури України від 21 червня 2017 року № 5912/10/10-17. Первинна профспілкова організація Вільної профспілки залізничників України КП «Луцьке підприємство електротранспорту» не брало участі у прийнятті та підписанні Колективного договору, який діяв на момент його звільнення, а також і при підготовці та підписанні Колективного договору, що діє на цей момент. Профспілка не уповноважена всім колективом на представлення інтересів колективу. Отже, вільна профспілка не вправі ставити питання щодо звільнення директора. У розпорядженні секретаря міської ради не вказано будь-яких порушень ним трудового законодавства, чим порушено його право як звільненого знати, що саме стало підставою його звільнення та можливість заперечення тих чи інших обставин. Крім того, порушена процедура звільнення керівника підприємства. Розпорядження про звільнення написано 29 червня 2017 року і згідно із ним його звільнено 29 червня 2017 року. Проте, як 29 червня 2017 року так і 30 червня 2017 року він повністю виконував свої трудові обов'язки, зокрема розписувалася кореспонденція, вирішувалися фінансові питання, зокрема виплати заробітної плати (перерахунки коштів через банк), також інші виробничі питання.

Посилаючись на викладене позивач, з урахуванням уточнених вимог, просив скасувати розпорядження міського голови від 29 червня 2017 року № 610-рб, визнати незаконним розірвання контракту від 29 березня 2016 року № 108 та додаткової угоди від 23 лютого 2017 року № 2, поновити його на посаді директора КП «Луцьке підприємство електротранспорту», стягнути з Луцької міської ради на його користь грошові кошти в розмірі середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн, допустити негайне виконання рішення в частині поновлення його на посаді та стягнення середнього заробітку за місяць.

Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 14 листопада 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Скасовано розпорядження Луцького міського голови від 29 червня 2017 року № 610-рб. Визнано незаконним розірвання контракту від 29 березня 2016 року № 108 та додаткової угоди від 23 лютого 2017 року № 2. Поновлено ОСОБА_4 на посаді директора КП «Луцьке підприємство електротранспорту». Стягнуто з Луцької міської ради на користь ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу. Стягнуто з Луцької міської ради на користь ОСОБА_4 20 000,00 грн завданої моральної шкоди. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в межах суми платежу за один місяць. Вирішено питання судових витрат. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_5 звільнено з посади директора без дотримання вимог трудового законодавства, чим порушено його право на працю. Крім того, колективний договір Первинна профспілкова організація Вільної профспілки залізничників України КП «Луцьке підприємство електротранспорту» не підписувала, будь-якого іншого документа представляти інтереси трудового колективу ця профспілка суду не надала, а отже, не була уповноважена представляти інтереси колективу.

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 14 грудня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_5

Апеляційний суд скасовуючи рішення місцевого суду виходив із того, що на підприємстві можуть діяти кілька профспілок, які є рівними перед законом і мають рівні права щодо здійснення представництва та захисту прав і інтересів членів профспілки, при цьому КЗпП України не передбачено, що вимога про звільнення в разі порушення законодавства про працю, умов колективного договору керівником може бути заявлена лише тією профспілкою, яка була стороною колективного договору. Позивач не надав належних та беззаперечних доказів, які б свідчили про дотримання ним законодавства про працю та спростування обставин (невиплата заробітної плати працівникам та незаконне звільнення з роботи водія ОСОБА_6.), що стали підставою для звернення профспілкового комітету первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України КП «Луцьке підприємство електротранспорту» з вимогою про розірвання контракту з керівником підприємства ОСОБА_4

У грудні 2017 року ОСОБА_4подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Волинської області від 14 грудня 2017 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Крім того, вказав на те, що у вільній профспілці не було виборного органу. Питання розірвання контракту є повноваженням та питанням усього трудового колективу, а не окремих осіб, однак такі вимоги законодавства за своїм змістом не влаштовують Луцьку міську раду і апеляційний суд цю вимогу взагалі упускає, так як вона не вписується у рішення. Стороною судового процесу не була діюча профспілка підприємства, яка є чисельною та є представником трудового колективу, будучи стороною колективного договору. Нова профспілка не зверталась до діючої профспілки для створення єдиного представницького органу, та не підписала відповідну угоду, передбачену статтею12 КЗпП України та статтею 37 Закону України «Про професійні спілки їх права та гарантії діяльності». Обов'язковою складовою процедури звільнення керівника КП «Луцьке підприємство електротранспорту» має бути отримання згоди Міністерства інфраструктури України. Фактично секретар міської ради ОСОБА_7 знехтував рішенням Міністерства інфраструктури, що призвело до його незаконного звільнення. Підстави звільнення необґрунтовані, не підтверджені фактами та доказами. Якщо і навіть середній заробіток за час вимушеного прогулу стягнуто не з тієї особи, то чи є це підставою скасування рішення повністю, а не в частині.

Ухвалою Верховного Суду від 26 лютого 2018 року відкрито провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У березні 2018 року Голова первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України КП «Луцьке підприємство електротранспорту» ОСОБА_8 подав до суду відзив на касаційну скаргу, згідно з яким профспілка діє на підставі Статуту, затвердженого установчими зборами засновників, а тому має такі ж права що і діюча на підприємстві Первинна профспілкова організація КП «Луцьке підприємство електротранспорту». Невиплата заробітної плати працівникам КП «Луцьке підприємство електротранспорту» саме з вини директора ОСОБА_4 - це грубе порушення законодавства про працю та умов колективного договору, який діє на підприємстві.

У квітні 2018 року Луцька міська рада подала до суду відзив на касаційну скаргу, згідно з яким на підприємстві можуть діяти кілька профспілок, які є рівними перед законом і мають рівні права щодо здійснення представництва та захисту прав і інтересів членів профспілкою. Луцькою міською радою також дотримано процедуру звільнення позивача, передбачену наказом Міністерства інфраструктури України від 10 грудня 2015 № 516. Однією з підстав звільнення позивача був лист Міністерства інфраструктури України від 21 червня 2017 року № 5912/10/10-17 у якому міститься згода на звільнення позивача, який надійшов на адресу Луцької міської ради 26 червня 2017 року. Лист на який вказує позивач, надійшов вже після його звільнення.

У квітні 2018 року від ОСОБА_4 надійшла відповідь на відзив первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України КП «Луцьке підприємство електротранспорту», згідно з якою він належним чином виконував зобов'язання передбачені колективним договором, а звинувачення у невиплаті заробітної плати не знаходять відображення в дійсності.

05 квітня 2018 року ОСОБА_4 подав відповідь на відзив Луцької міської ради, згідно з якою Луцька міська рада описує виключно процедуру погодження звільнення Міністерством при цьому умисно уникаючи опису всієї процедури звільнення. Відповідачем не заявлялось клопотань щодо залучення співвідповідачем КП «Луцьке підприємство електротранспорту» та не було жодних заперечень надано в суді першої інстанції щодо неправомірності стягнення з Луцької міської ради середнього заробітку.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п'яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 213, 214, 316 ЦПК України 2004 року щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що 29 березня 2016 року ОСОБА_4 прийнято на посаду директора КП «Луцьке підприємство електротранспорту» згідно з контрактом № 108, який підписано Луцьким міським головою ОСОБА_9 та ОСОБА_4 Додатковою угодою від 23 лютого 2017 року № 2 за результатами прийнятого та погодженого Виконавчим комітетом річного звіту підприємства термін дії контракту продовжено до 30 березня 2020 року.

29 червня 2017 року розпорядженням секретаря міської ради ОСОБА_7 позивача звільнено з посади директора Луцького підприємства електротранспорту у зв'язку з вимогою профспілкового органу (пункт четвертий статті 36 КЗпП України) та на підставі листа Міністерства інфраструктури України від 21 червня 2017 року № 5912/10/10-17.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39 КЗпП України), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41 КЗпП України) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45 КЗпП України).

Згідно зі статтею 45 КЗпП України на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації, якщо він порушує законодавство про працю, про колективні договори і угоди, Закон України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Якщо власник або уповноважений ним орган, або керівник, стосовно якого пред'явлено вимогу про розірвання трудового договору, не згоден з цією вимогою, він може оскаржити рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) до суду у двотижневий строк з дня отримання рішення. У цьому разі виконання вимоги про розірвання трудового договору зупиняється до винесення судом рішення.

У разі, коли рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) не виконано і не оскаржено у зазначений строк, виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) у цей же строк може оскаржити до суду діяльність або бездіяльність посадових осіб, органів, до компетенції яких належить розірвання трудового договору з керівником підприємства, установи, організації.

Пунктом 9 статті 247 КЗпП України передбачено, що виборний орган первинної профспілкової організації приймає рішення про вимогу до власника або уповноваженого ним органу розірвати трудовий договір (контракт) з керівником підприємства, установи, організації, якщо він порушує Закон України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», законодавство про працю, не виконує зобов'язань за колективним договором, допускає інші порушення законодавства про колективні договори.

Правове становище професійних спілок, їх статус та повноваження регулюються Кодексом законів про працю України, Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Працівники мають право, зокрема, на об'єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку. Первинні профспілкові організації на підприємствах, в установах, організаціях та їх структурних підрозділах представляють інтереси своїх членів і захищають їх трудові, соціально-економічні права та інтереси. Первинні профспілкові організації здійснюють свої повноваження через утворені відповідно до статуту (положення) виборні органи, а в організаціях, де виборні органи не утворюються, - через профспілкового представника, уповноваженого згідно із статутом на представництво інтересів членів професійної спілки, який діє в межах прав, наданих Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та статутом професійної спілки (стаття 2, частини перша, друга статті 246 Кодексу законів про працю України).

Права професійних спілок, їх об'єднань визначаються Конституцією України, Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами (стаття 244 Кодексу законів про працю України).

За змістом частини першої статі 2 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» професійні спілки створюються з метою здійснення представництва та захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілки.

Правові й організаційні засади функціонування системи заходів з вирішення колективних трудових спорів (конфліктів), здійснення взаємодії сторін соціально-трудових відносин у процесі врегулювання колективних трудових спорів (конфліктів), що виникли між ними врегульовано Законом України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)».

Встановлені цим Законом норми поширюються на найманих працівників та організації, утворені ними відповідно до законодавства для представництва і захисту їх інтересів, і на роботодавців, організації роботодавців та їх об'єднання.

Як вбачається з матеріалів справи на підприємстві діє дві профспілкові організації: первинна профспілкова організація КП «Луцьке підприємство електротранспорту» Професійної спілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України, яка є стороною колективного договору та первинна профспілкова організація Вільної профспілки залізничників України Комунального підприємства «Луцьке підприємство електротранспорту», яка діє на підставі Статуту, затвердженого установчими зборами засновників від 11 лютого 2016 року протоколом № 1 та зареєстрованого Луцьким міським управлінням юстиції Волинської області реєстраційний № 84 від 19 квітня 2016 року.

05 червня 2017 року відбулося засідання профкому первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України КП «Луцьке підприємство електротранспорту» на якому розглядалося питання про порушення позивачем трудового законодавства, а саме: невиплата заробітної плати працівникам та незаконне звільнення з роботи водія ОСОБА_6, а також прийнято рішення визнати роботу директора підприємства ОСОБА_4 вкрай незадовільною та такою, що шкодить та негативно впливає на організацію діяльності підприємства в цілому, звернутись до секретаря Луцької міської ради з вимогою розірвати контракт між міською радою та ОСОБА_4

06 червня 2017 року профспілковим комітетом первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України КП «Луцьке підприємство електротранспорту» направлено звернення секретарю Луцької міської ради з вимогою про розірвання контракту між Луцькою міською радою та ОСОБА_4

Процедура звільнення керівника підприємства передбачена наказом Міністерства інфраструктури України від 10 грудня 2015 року № 516 відповідно до якого звільнення керівника має бути погоджено із Міністерством інфраструктури України.

26 червня 2017 року на адресу Луцької міської ради надійшов лист Міністерства інфраструктури України від 21 червня 2017 року № 5912/10/10-17 про погодження звільнення з посади ОСОБА_4

Установивши, що ОСОБА_4 у встановлений статтею 45 КЗпП України строк не оскаржив рішення профспілки в якому порушено вимогу про розірвання трудового договору (контракту), порушення позивачем трудового законодавства, яке стало підставою для звернення профспілки до Луцької міської ради та надання Міністерством інфраструктури України згоди на звільнення позивача, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

При цьому колегія суддів зазначає, що відповідно до положень трудового і процесуального законодавства саме роботодавець має довести відповідність звільнення працівника трудовому законодавству. Луцька міська рада довела, що підставою звільнення є звернення профспілки підприємства, яке обґрунтоване порушенням позивачем вимог трудового законодавства щодо здійснення виплат заробітної плати та незаконного звільнення працівника.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи. Однак згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Розглядаючи зазначений позов, суд апеляційної інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 401, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Волинської області від 14 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак
С. О. Погрібний Г. І. Усик