АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/6179/2018 Головуючий у 1 інстанції - Кондратенко О.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна» Случа ОлексіяВасильовича на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 квітня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна» (далі по тексту ПАТ «НАК «Нафтогаз Україна») про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до рішення Апеляційного суду Київської області від 31 травня 2016 року, наказ голови правління ПАТ «НАК «Нафтогаз Україна» від 22 травня 2015 року скасовано, позивача ОСОБА_4 поновлено на посаді начальника управління промислової безпеки екології надзвичайних ситуацій департаменту охорони праці, промислової безпеки та надійності транспортування газу і нафти ПАТ «НАК «Нафтогаз Україна»; стягнуто з ПАТ «НАК «Нафтогаз Україна» на користь ОСОБА_4 - 39 452 грн. 76 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 1 000, 00 грн. моральної шкоди, а всього 40 452, 76 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 вересня 2016 року, рішення Апеляційного суду Київської області від 31 травня 2016 року залишено без змін.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 31 травня 2016 року на користь позивача було стягнуто середній заробіток лише за період часу, який було зазначено позивачем у позовній заяві з 22 травня 2015 року ( день звільнення ) по 13 серпня 2015 року (день звернення до суду з позовною заявою про поновлення на роботі), а тому, позивач вважає, що з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, який становить 195 робочих днів у період часу з 14 серпня 2015 року по 31 травня 2016 року у розмірі 170 114, 10 грн. Проте, в період часу з січня 2016 року по травень 2016 року позивач ОСОБА_4 отримував заробітну плату за новим місцем роботи на загальну суму 45 312, 02 грн., а тому, розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача становить 124 802, 08 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 квітня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 серпня 2015 року по 31 травня 2016 року у розмірі 124 802 грн. 08 коп.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна» на користь держави судовий збір в сумі 1 378 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна» Случ О.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з'ясуванням обставин справи.

Вказує, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у застосуванні строку позовної давності, оскільки середній заробіток за час вимушеного прогулу не є заробітною платою, стягнення якої не обмежено строком, та необґрунтовано визначив суму коштів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки у змісті рішення Апеляційного суду Київської області від 31.05.2016 року відсутня інформація та не наведено розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а зазначена лише остаточна сума, яка підлягає стягненню.

Зазначає, що у ході розгляду трудового спору представниками відповідача неодноразово наголошувалось, що оскільки в рішенні Апеляційного суду Київської області від 31.05.2016 року по справі №369/8728/15-ц не наведено розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а зазначена лише повна сума, неможливо достеменно правильно встановити за який саме період та виходячи з якої саме середньої заробітної плати його було визначено. Таким чином, усі подальші розрахунки середнього заробітку за час вимушеного прогулу будуть ґрунтуватись на припущеннях щодо періоду та порядку його визначення рішенням Апеляційного суду Київської області від 31.05.2016 року.

Представники апелянта підтримали свою апеляційну скаргу із підстав, викладених в ній та просили рішення суду першої інстанції скасувати, а в задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник позивача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положенням п.п. 1, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є : неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позов є цілком обґрунтованим та доведеним.

Судом встановлено, що відповідно до наказу №93-К від 04 травня 2011 року, ОСОБА_4 призначено на посаду заступника директора департаменту - начальника Управління промислової безпеки, екології та надзвичайних ситуацій Департаменту охорони праці, промислової безпеки та надійності транспортування газу і нафти ПАТ «НАК «Нафтогаз Україна» з 04 травня 2011 року.

Згідно наказу № 144-к від 01 липня 2014 року ОСОБА_4, заступника директора департаменту - начальника Управління промислової безпеки, екології та надзвичайних ситуацій Департаменту охорони праці, промислової безпеки та надійності транспортування газу і нафти, переведено на посаду начальника Управління промислової безпеки, екології та надзвичайних ситуацій Департаменту охорони праці, промислової безпеки та надійності транспортування газу і нафти з 01 липня 2014 року.

Наказом № 145-к від 22 травня 2015 року ОСОБА_4 звільнено із займаної посади у зв'язку з нез'явленням на роботу протягом більше як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, п.5 ст.40 КЗпП України (а.с.135).

Відповідно до рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 06 жовтня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до ПАТ «НАК «Нафтогаз Україна» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 31 травня 2016 року, скасовано рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 06 жовтня 2015 року та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_4 до ПАТ «НАК «Нафтогаз Україна» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Скасовано наказ голови правління ПАТ «НАК «Нафтогаз Україна» від 22 травня 2015 року про звільнення ОСОБА_4 із займаної посади, поновлено ОСОБА_4 на посаді начальника управління промислової безпеки екології надзвичайних ситуацій департаменту охорони праці, промислової безпеки та надійності транспортування газу і нафти ПАТ «НАК «Нафтогаз Україна», стягнуто з ПАТ «НАК «Нафтогаз Україна» на користь ОСОБА_4 39 452, 76 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 1 000, 00 грн. моральної шкоди, а всього 40 452, 76 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав від 22 вересня 2016 року касаційну скаргу ПАТ «НАК «Нафтогаз Україна» відхилено.

Рішення суду набрало законної сили.

Наказом №168-к від 01 червня 2016 року, ОСОБА_4 з 23 травня 2015 року поновлено на посаді начальника Управління промислової безпеки, екології надзвичайних ситуацій Департаменту охорони праці, промислової безпеки та надійності транспортування газу і нафти ПАТ «НАК «Нафтогаз Україна» з посадовим окладом 18 320, 00 грн.

На виконання вищезазначеного рішення суду, платіжним дорученням №4009968 від 07 грудня 2016 року, ОСОБА_4 виплачено заборгованість за виконавчим документом ВП № 52997447 від 28 листопада 2016 року у розмірі 40 452, 76 грн. (а.с.31).

26 грудня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із даним позовом.

Відповідно до резолютивної частини рішення Конституційного Суду № 4- рп/2012 від 22.02.2012, судом вирішено наступне «положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 237-цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Таким чином, відповідно до рішення Конституційного Суду № 4-рп/2012 від 22.02.2012, початок перебігу строку позовної давності починається від дня, коли працівник дізнався чи міг дізнатися про те, що власник (підприємство) з ним розрахувався (розрахувалося).

Оскільки підприємство розрахувалося 07 грудня 2016 року, а до суду позивач звернувся 26 грудня 2016 року, то тримісячний строк , передбачений КЗпП України ним не пропущено.

Конституцією України, ЦК, ЦПК України, міжнародними конвеціями гарантується право особи на звернення до суду за поновленням її порушених або оспорюваних прав.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права (п. 2 Постанови ППВСУ від 18.12.2009 № 14 &qun>;Про судове рішення у цивільній справі&q?у ;).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Апеляційного суду Київської області від 31 травня 2018 року, що було залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, позов ОСОБА_4 до ПАТ «НАК «Нафтогаз Україна» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Скасовано наказ голови правління ПАТ «НАК «Нафтогаз Україна» від 22 травня 2015 року про звільнення ОСОБА_4 із займаної посади, поновлено ОСОБА_4 на посаді начальника управління промислової безпеки екології надзвичайних ситуацій департаменту охорони праці, промислової безпеки та надійності транспортування газу і нафти ПАТ «НАК «Нафтогаз Україна», стягнуто з ПАТ «НАК «Нафтогаз Україна» на користь ОСОБА_4 39 452, 76 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 1 000, 00 грн. моральної шкоди, а всього 40 452, 76 грн.

В рішенні Апеляційного суду Київської області від 31 травня 2018 року дійсно не наведено розрахунок середньоденного заробітку позивача відповідно до Постанови КМУ від 8.02.1995 року № 100, однак, на думку колегії суддів ця обставина не є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу .

Позивач в своїх позовних вимогах просив стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14 серпня 2015 року по 1 червня 2016 року, а саме по день, коли було видано наказ про його поновлення на роботі.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що кількість робочих днів за вказаний період становить 201, однак, позивач просив стягнути середній заробіток за 195 робочих днів, тому суд виходив із позовних вимог і стягнув кошти за 195 робочих днів.

Як вбачається із рішення суду першої інстанції, середньоденний заробіток відповідача обчислено як 872 грн 38 коп.

Оскільки позивач просив стягнути середній заробіток за вимушений прогул, який сплачений був йому лише частково, то колегія суддів вважає, що і за послідуючий період середній заробіток позивача повинен бути обрахований виходячи із того ж середньоденного заробітку, який надав суду сам відповідач, так як ця обставина вже була встановлена судом і вона не може бути змінена при постановленні цього рішення.

Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8.02.1995 №100, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана ця виплата. Нарахування заробітної плати за час вимушеного прогулу провадиться шляхом множення середньоденного заробітку на кількість робочих днів, за які повинна бути виплачена заробітна плата.

Суд першої інстанції правильно обрахував суму, яка підлягає стягненню шляхом множення середньоденного заробітку позивача на кількість днів вимушеного прогулу, а саме: 872 грн 38 коп.х 195 днів =170 114,10 гривень.

Оскільки ОСОБА_4 отримував в цей період заробітну плату за іншим місцем роботи, то стягненню підлягає сума 170 114, 10 гривень - 45 312, 02 гривні =124 802, 08 гривень.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна» Случа Олексія Васильовича залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 14 вересня 2018 року.

Головуючий:

Судді: