Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 759/3463/14-ц

провадження № 61-5063св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Українська телекомунікаційна компанія»,

представник позивача - Голуменков Вячеслав Володимирович,

відповідач - ОСОБА_4,

представник відповідача - ОСОБА_5,

третя особа - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, на рішення Апеляційного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Невідомої Т. О., Пікуль А. А., Ратнікової В. М.,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Українська телекомунікаційна компанія» (далі - ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_6, про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 06 лютого 2008 року між акціонерним банком «Синтез» (далі - АБ «Синтез») та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 060208/1, згідно з умовами якого банк надав ОСОБА_4 кредитні кошти у розмірі 2 107 556 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 22 % річних на умовах, визначених договором, строк дії договору до 05 серпня 2008 року, який в подальшому було продовжено до

27 лютого 2009 року включно. 28 січня 2009 року між АБ «Синтез» та

ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія» було укладено договір про відступлення права вимоги за зобов'язаннями, що випливають з кредитного договору від 06 лютого 2008 року № 060208/1. Неналежне виконання

ОСОБА_4 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором

від 06 лютого 2008 року призвело до утворення заборгованості у розмірі

39 587 647,44 грн.

З урахуванням викладеного, ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія» просило суд стягнути заборгованості за кредитним договором від 06 лютого 2008 року в розмірі 39 587 647,44 грн.

Справа судами переглядалась неодноразово.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03 липня 2015 року в задоволенні позову ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та вважав, що

ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія» звернулося до суду з пропуском строку позовної давності.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 липня 2015 року скасовано, й ухвалено нове рішення, яким позов ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія» заборгованість за кредитом в розмірі 39 587 647,44 грн, з яких прострочена заборгованість - 13 699 111 грн, пеня - 7 473 898,82 грн, інфляційні втрати - 15 814 805,51 грн, 3 % річних - 2 599 829,11 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 липня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія» заборгованість за кредитним договором у розмірі 39 587 647,44 грн, з яких прострочена заборгованість - 13 699 111,00 грн, пеня - 7 473 898,82 грн, інфляційні втрати за період з 28 лютого 2009 року по 25 червня 2015 року -

15 814 805,51 грн, 3 % річних за період з 28 лютого 2009 року по 25 червня

2015 року - 2 599 829,11 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи нове рішення та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив із того, що пунктом 8.6 кредитного договору від 06 лютого 2008 року, строк дії якого до 27 лютого 2009 року, передбачено, що термін позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за цим договором становить п'ять років, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що перебіг строку позовної давності розпочався з 20 лютого 2008 року, а саме з моменту, коли банк дізнався, або повинен був дізнатися про неукладення позичальником договору страхування. Крім того, неукладення ОСОБА_4 договору страхування майна, переданого в заставу банку для забезпечення виконання покладених на нього обов'язків, лише надавало право банку порушити питання щодо дострокового повернення суми кредиту, тому умова щодо права банку на дострокове повернення кредиту не пов'язана з перенесенням строку виконання зобов'язання. Крім того, вважав, що позов є доведеним.

У вересні 2016 рокупредставник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом неправильно досліджено кредитний договір, а саме - з 09 лютого 2008 року настала визначена в підпункті 7.1.2. кредитного договору подія невиконання зобов'язань позичальником перед банком, про яку останньому стало відомо 20 лютого

2008 року - з дня спливу строку для отримання від позичальника копії договору страхування (страхового полісу). Крім того, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у банка права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Також апеляційним судом не враховано при прийнятті оскаржуваного рішення позиції Верховного Суду України. Крім цього, відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували обґрунтованість заявленого позивачем розрахунку складових кредитної заборгованості, що свідчить про недоведеність позивачем вимог даного позову, а також не доведено належними доказами набуття позивачем від AБ «Синтез» права вимоги до відповідача за кредитним договором.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

30 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що 06 лютого 2008 року між АБ «Синтез» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 060208/1, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 2 000 000 доларів США на споживчі цілі зі сплатою 18 % річних на строк до 05 серпня 2008 року, а позичальник зобов'язувався його повернути, сплатити проценти за користування кредитом, комісію за управління кредитом та виконати інші обов'язки перед банком, передбачені договором.

Додатковою угодою від 05 серпня 2008 року № 2 до кредитного договору, розмір процентної ставки за користування кредитом визначено на рівні 22 % річних, додатковою угодою від 24 грудня 2008 року № 5 до кредитного договору строк дії договору подовжено до 27 лютого 2009 року включно.

Додатковою угодою від 28 січня 2009 року № 7 до кредитного договору, сума кредиту збільшена до 2 107 556 доларів США, а додатковою угодою від 28 січня 2009 року № 8 сторони домовились перевести заборгованість позичальника в грошову одиницю - гривню, розмір якої станом на 28 січня 2009 року становить 13 699 114 грн.

28 січня 2009 року між АБ «Синтез» та ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія» укладено договір про відступлення права вимоги за зобов'язаннями, що випливають з кредитного договору від 06 лютого 2008 року № 060208/1.

Встановлено, що відповідно до пункту 5.1 кредитного договору виконання позичальником зобов'язань за цим договором забезпечується заставою акцій ЗАТ «Київмашпостачзбут», що належать позичальнику в кількості 64 481 штук, номінальною вартістю 10 грн за 1 шт. загальна заставна вартість становить

644 810 грн; частини нежитлової будівлі, яка належить на праві власності майновому поручителю ЗАТ «Київмашпостачзбут».

Пунктом 5.2. кредитного договору встановлено обов'язок позичальника за власний рахунок застрахувати на користь банку майно, що буде передано в забезпечення відповідно до пункту 5.1. цього договору. Майно повинно бути застраховане від всіх ризиків, визначених страховою компанією, погодженою з банком, в відповідних правилах страхування майна юридичних/фізичних осіб, на термін не менше строку користування кредитом, з продовженням терміну дії договору страхування до моменту виконання зобов'язань за цим договором і на суму не меншу заставної вартості зазначеного майна, що визначатиметься в відповідних договорах забезпечення щодо застави (іпотеки) вказаного майна, не пізніше 3 (трьох) робочих днів з моменту укладення відповідних договорів забезпечення, з укладенням договору страхування. Копія договору страхування (страхового полісу), квитанції про сплату страхового внеску за перший період страхування в строк не пізніше 10 робочих днів з дати підписання договору страхування надається позичальником банку.

06 лютого 2008 року на виконання вимог пункту 5.1. кредитного договору між позичальником та АБ «Синтез» було укладено договір застави № 060208/2, відповідно до умов якого, в забезпечення повного і своєчасного виконання зобов'язань за кредитним договором заставодавець на умовах визначених цим договором, здійснює заставу акцій (майно) ЗАТ «Київмашпостачзбут», що належать заставодавцю на підставі виписки від 01 лютого 2008 року про залишки на рахунку в цінних паперів № НОМЕР_1 депонента ОСОБА_4 за договором застави ОСОБА_4 передано банку в заставу акції

ЗАТ «Київмашпостачзбут» в кількості 64 481 штук, номінальною вартістю 10 грн за 1 шт., загальна заставна вартість яких становить 644 810 грн.

З огляду на вимоги, встановлені пунктом 5.3. кредитного договору, ОСОБА_4 був зобов'язаний у триденний строк (до 09 лютого 2008 року ) укласти договір страхування майна - вказаних акцій та в строк не пізніше 10 робочих днів з дати підписання договору страхування (не пізніше 19 лютого 2008 року) надати банку копію договору страхування (страхового полісу), квитанції про сплату страхового внеску за перший період страхування.

Згідно з положеннями пункту 7.2 кредитного договору у випадку невиконання позичальником зобов'язань за договором у банку виникає право визнати термін повернення кредиту таким, що настав, а кредит обов'язковим до повернення.

Пунктом 8.6 кредитного договору від 06 лютого 2008 року №060208/1 передбачено, що термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за цим договором становить п'ять років.

Відповідно до п. 9.1 договору кредиту банк вправі вимагати у позивальника дострокового повернення кредиту разом зі сплатою нарахованих процентів, комісії та інших платежів, передбачених кредитним договором у випадку невиконання позичальником пункту 5.3 кредитного договору щодо страхування майна, переданого в заставу банку, що відповідно є правом, а не обов'язком банку.

Звертаючись до суду з позовом ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія» посилалась на те, що станом на 25 червня 2015 року розмір заборгованості за кредитом становив 39 587 647,44 грн, розмір пені за прострочення повернення кредиту за період з 28 лютого 2009 року по 27 лютого 2012 року складала 7 473 898,82 грн, інфляційні втрати за період з 28 лютого 2009 року по 25 червня 2015 року - 15 814 805,51 грн, 3 % річних за прострочення виконання зобов'язання за період з 28 лютого 2009 року по 25 червня 2015 року - 2 599 829,11 грн.

Правильність зазначеного розрахунку ОСОБА_4 під час апеляційного розгляду не оспорював, а лише просив застосувати до спірних правовідносин позовну давність.

Під час повторного апеляційного розгляду апеляційним судом було перевірено наведений позивачем розрахунок заборгованості та суд дійшов висновку про його правильність та відповідність положенням кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже, ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, встановивши, що пунктом 8.6 кредитного договору від 06 лютого 2008 року, строк дії якого встановлено до 27 лютого 2009 року, термін позовної давності встановлено п'ять років, а перенесення банком терміну повернення кредиту у повному обсязі та стягнення достроково заборгованості є правом банку, а не обов'язком, правильно вважав, що позивачем не пропущений строк позовної давності, оскільки строк позовної давності закінчується 27 лютого 2014 року, а банк звернувся з вищевказаним позовом 26 лютого 2014 року, враховуючи те, що ОСОБА_4не виконав належним чином взятих на себе за кредитним договором зобов'язань, що призвело до утворення заборгованості, дійшов обґрунтованого висновку про те, що визначена сума заборгованості підлягає стягненню на підставі статей 526, 610, 1054 ЦК України.

Доводи касаційної скарги щодо відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували обґрунтованість заявленого позивачем розрахунку складових кредитної заборгованості, що свідчить про недоведеність позивачем вимог даного позову, а також не доведеності належними доказами набуття позивачем від AБ «Синтез» права вимоги до відповідача за кредитним договором є необґрунтованими, оскільки заявлений позивачем розмір заборгованості у розмірі 13 699 114 грн сторони кредитного договору погодили в додатковій угоді від 28 січня 2008 року №8. Крім того, позивач набув право вимоги до відповідача згідно з договором відступлення права вимоги від 28 січня

2009 року.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_4 не укладено договір страхування майна, переданого в заставу банку для забезпечення виконання покладених на нього обов'язків, а тому строк позовної давності необхідно рахувати з 20 лютого 2008 року є необґрунтованими, оскільки неукладення договору страхування майна лише надавало право банку порушити питання щодо дострокового повернення суми кредиту, тому умова щодо права банку на дострокове повернення кредиту не пов'язана з перенесенням строку виконання зобов'язання.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до частини 3 статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2016 року зупинено виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року до закінчення касаційного провадження, тому виконання рішення на підставі частини 3 статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Керуючись статтями 389, 400, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 07 вересня 2016 рокузалишити без змін.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. М. Коротун

В. І. Крат

В. П. Курило