Дата документу 07.06.2018
Справа № 334/2108/14-ц
Провадження № 4-с/334/26/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 червня 2018 року.

Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Гнатюка О.М.,

за участю секретаря Алєйніковій О.В.,

за участю представника скаржника ОСОБА_1

представника зацікавленої особи Єрмакової О.С.

представника стягувача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_4, зацікавлені особи: відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, ПАТ «Дельтабанк», на дії державного виконавця щодо оцінки вартості майна, визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя звернувся ОСОБА_4 зі скаргою на дії державного виконавця, яку у подальшому було уточнено.

Скарга обґрунтована тим, що 12 листопада 2014 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя постановлено рішення про стягнення з ОСОБА_4 в солідарному порядку з ТОВ «Ресурс-Ойл» заборгованості за кредитним договором у розмірі 26233091,39 грн.

26 травня 2016 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Смертіним О.С. було складений акт опису та арешту нежитлового приміщення підвалу літ. 9-11 загальною площею 867,1 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Ознайомившись зі звітом, затвердженим генеральним директором ТОВ «Українська експертна група» про оцінку майна (нежитлове приміщення підвалу літ. 9-11 загальною площею 867,1 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1) від 22 листопада 2017 року, заявник вважає його таким, що не відповідає дійсності. Дії оцінювача не відповідали вимогам закону, в тому числі у зв'язку із використанням правовстановлюючих документів, наданих виконавчою службою для оцінки арештованого майна, які містять помилки, що призвело до встановлення необґрунтованої ринкової вартості майна.

Звіт про оцінку майна №17299 від 22 листопада 2017 року є неякісним та необ'єктивним, оскільки ґрунтується на неправдивих вихідних даних.

У повідомлені відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вбачається, що ринкова вартість нежитлового приміщення підвалу літ. 9-11 загальною площею 867,1 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, станом на 22 листопада 2017 року складає 13055430 грн.

Проте відповідно до технічного паспорту (зведеного акту вартості будівель і споруд) загальна площа вказаного приміщення складає 808 кв.м. Вказані обставини, на думку заявника потягли за собою говірне встановлення вартості майна.

Крім того, додатковим свідченням неправильної оцінки майна, є той факт, суб'єкт оцінювання особисто не був присутній на території об'єкту оцінювання, чим було порушено п. 51 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна та майнових прав». Оцінщик не міг врахувати той факт, що станом на 22 листопада 2017 року технічний опис конструктивних елементів будови відрізняється від реального стану об'єкту нерухомості.

Нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 як заставне майно перебуває у складі іншого лоту на електронних торгах, що унеможливлює подвійну реалізацію майна боржника.

Скаржник просить визнати дії старшого державного виконавця відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкера І.А. неправомірними, зобов'язати старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкера І.А. усунути допущені порушення шляхом повторного направлення на оцінку описаного та арештованого майна боржника: нежитлове приміщення підвалу літ. 9-11 загальною площею 808 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав заявлені у скарзі вимоги. Надав пояснення аналогічні викладеним у скарзі.

Представник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у судовому засіданні заперечив щодо можливості задоволення скарги, вказавши, що на виконанні у відділ примусового виконання рішень ДВС України перебуває виконавчий лист, виданий Ленінським районним судом м. Запоріжжя 20 січня 2015 року про стягнення з ТОВ «Ресурс-Ойл» 26233091,39 грн. солідарно з кожним поручителем окремо: ОСОБА_4, ТОВ «ЗПпЗМР «Ресурс-інвест», ТОВ «ВКФ «Терем, лтд» на користь ПАТ «Дельтабанк». Боржником за листом визначено ОСОБА_4 31 січня 2015 року відкрито виконавче провадження ВП №4628150 відносно боржника ОСОБА_4 з виконання вказаного виконавчого листа. У зв'язку із невиконанням у добровільному порядку судового рішення розпочате примусове виконання. 31 січня 2015 року ухвалено постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 26 травня 2016 року державним виконавцем проведено опис нежитлового приміщення підвалу літ. 9-11 загальною площею 867 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_4 був присутній при описі та був ознайомлений під підпис з актом опису та арешту. Відповідно до договору купівлі-продажу від 17.03.2006 року , відповідно до якого вказане приміщення належить ОСОБА_4 його загальна площа вказана 867 кв.м. 24 травня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про призначення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні (ТОВ «Українська експертна група»). Згідно із висновком про вартість майна станом на 22 листопада 2017 року вартість нерухомого майна визначена в 13055430 грн. без ПДВ. Державним виконавцем при передачі майна на реалізацію вказано площу нежитлового приміщення, вказану у документах, що підтверджують право власності ОСОБА_4 Твердження скаржника про подвійність реалізації майна боржника не відповідають дійсності, оскільки ПАТ «Дельта банк» продає не вказане приміщення, а лише право вимоги за іпотечним договором. В скарзі також не зазначено у чому полягає неправомірність дій державного виконавця. Просив відмовити в задоволені скарги.

Представник стягувача - ПАТ «Дельта Банк» заперечив щодо можливості задоволення скарги, вказавши, що процедура оцінки проведення оцінки арештованого майна боржника порушена не була. Твердження скаржника щодо невірного визначення розміру майна є невірним та необґрунтованим. Можливість проведення повторної оцінки майна не встановлена діючим законодавством. Просив відмовити в задоволені скарги.

Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали скарги, суд приходить до наступного.

При розгляді даної справи суд дотримується вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, відповідно до якої, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, суд розглядає дану скаргу в межах заявлених вимог, з врахуванням предмету та підстави скарги, на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За положенням ч.1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до п.1 ст.1 Закону України "Про виконавче провадження", примусовому виконанню підлягають, у тому числі, виконавчі листи, що видаються судами.

Відповідно до ч.3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання.

Відповідно до виконавчого листа №334/2108/14ц, виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя, стягнуто з ТОВ «Ресурс-Ойл» 26233091,39 грн. солідарно з кожним поручителем окремо: ОСОБА_4, ТОВ «ЗПпЗМР «Ресурс-інвест», ТОВ «ВКФ «Терем, лтд» на користь ПАТ «Дельтабанк».

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кошкером І.А. від 31.01.2015 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №334/2108/14ц від 20.01.2015 року.

Згідно з іпотечним договором №06/01/101/06-НВклн від 17.03.2006 року, укладеного між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_4, останній виступив іпотекодавцем у забезпечення зобов'язань іпотекодавця та боржника - ТОВ «Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальним ресурсами «Ресурс-Інвест» за кредитними договорами №06/01/06-НВклн від 17.03.2006 року, укладений між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_4, №04/08/06-КЛТ від 13.03.2006 року, укладений між ВАТ «Кредитпромбанк» та ТОВ «Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальним ресурсами «Ресурс-Інвест». Предметом іпотеки є нежитлове приміщення підвалу літ. А9-11 загальною площею 867 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

26 травня 2016 року головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Запорізькій області Смертіним О.С. складений акт опису та арешту майна у виконавчому провадженні ВП №46282150, а саме: нежитлового приміщення підвалу літ. А9-11 загальною площею 867,1 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з договором купівлі-продажу від 17.03.2006 року ОСОБА_4 є власником нежитлового приміщення підвалу літ. А9-11 загальною площею 867,1 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до висновку про вартість майна, складеного ТОВ «Українська експертна група» на підставі постанови ВПВР ДВС України від 24.05.2017 року вартість нежитлового приміщення підвалу літ. А9-11, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, складає 13055430 грн. При проведенні оцінки оцінщиком окремо було зауважено, що загальна площа об'єкту оцінки приймалася згідно з правовстановлюючими документами. Оцінювач не бере на себе відповідальність за відмінність, уточнень та різниці у площі приміщень, що зазначені у техпаспорті та правовстановлюючих документах.

У поданій скарзі боржник не зазначає у чому полягають неправомірні дії державного виконавця. Доводи скаржника фактично полягають в оскарженні оцінки майна.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб'єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Згідно із частиною четвертою статті 3 цього Закону процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.

Відповідно до статті 33 Закону № 2658-III спори, пов'язані з оцінкою майна, майнових прав, вирішуються в судовому порядку.

Статтею 32 Закону № 2658-III передбачена відповідальність оцінювачів та суб'єктів оціночної діяльності, частиною другою якої визначено, що оцінювачі та суб'єкти оціночної діяльності - суб'єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема, за недостовірність чи необ'єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону.

Відтак, чинним законодавством України передбачені підстави відповідальності суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання в разі неналежного виконання (зокрема, недостовірність чи необ'єктивність оцінки майна) ним своїх обов'язків.

Водночас звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності (частина перша статті 12 Закону № 2658-III).

Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що звіт по оцінку майна є документом, який фіксує дії суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов'язків, визначених законом і встановлених відповідним договором.

Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності.

У скарзі вказано, що оцінювач не був ознайомлений з об'єктом оцінки, що не відповідає положенням українського законодавства. Однак, згідно з Національним стандарту № 1 у розділі «Загальні вимоги до складання звіту про оцінку та підготовки висновку про вартість майна» п.56 зазначено - «Звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити: ...особистий огляд об'єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки)...».

В законодавстві, щодо оціночної діяльності, відсутні законні підстави для відмови від проведення оцінки, що призначена за постановою Державної виконавчої служби, за умови відсутності доступу до об'єкту оцінки. У нормативно-правових актах щодо оцінки нерухомого майна, відсутня пряма норма про огляд нерухомого майна та відсутня норма про заборону проведення оцінки без огляду.

При проведені оцінки нерухомого майна ТОВ «Українська експертна група» та складанні висновку про вартість майна нежитлового приміщення підвалу літ. А9-11, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, оцінщиком окремо було зауважено, що загальна площа об'єкту оцінки приймалася згідно з правовстановлюючими документами. Щодо відмінностей у загальній площі приміщення у правовстановлюючих документах та технічній документації оцінщиком окремо було зроблено зауваження у висновку.

При оцінюванні застосовувалися порівняльний та дохідний підходи.

Порівняльний підхід ґрунтується на врахуванні принципів заміщення та попиту і пропонування. Порівняльний підхід передбачає аналіз цін продажу та пропонування подібного майна з відповідним коригуванням відмінностей між об'єктами порівняння та об'єктом оцінки.

Суть цього методу полягає у тому, що вихідними даними для розрахунку ринкової вартості нерухомого майна є ціни пропозицій з продажу подібних об'єктів. При цьому оцінювач спирається саме на ціни пропозицій, а не на дані фактично укладених угод, оскільки фактична ціна умови може і не відповідати ринковим реаліям, тобто бути заниженою у випадку продажу майна, або завищеною, якщо нерухомість передавалася в іпотеку.

Метою оцінки було визначення вартості об'єкту оцінки для продажу на конкурсних засадах, тобто встановлена вартість нерухомого майна не є остаточною, за якою буде проведений його продаж, а є початковою ціною для проведення реалізації.

Окремо слід зазначити, що вартість нерухомого майна визначалась з врахуванням загальної площі, зазначеної у правовстановлюючих документах, що є вищою за площу, зазначену у технічних документах.

Таким чином відсутні підстави для визнання недійсним висновку про вартість майна, складеного ТОВ «Українська експертна група» на підставі постанови ВПВР ДВС України від 24.05.2017 року вартість нежитлового приміщення підвалу літ. А9-11, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Доводи скарги про подвійність реалізації майна боржника не відповідають дійсності, оскільки ПАТ «Дельтабанк» передані на електронні торги не нежитлове приміщення підвалу літ. А9-11, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, а майнові права - право вимоги за кредитним договором №04/08/06-КЛТ від 13.03.2006 року, який забезпечений іпотекою.

Також відсутні підстави для визнання протиправними дій державного виконавця

За наведених обставин скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.259, 260, 447, 450, 451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_4, зацікавлені особи: відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, ПАТ «Дельтабанк», на дії державного виконавця щодо оцінки вартості майна, визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії.

Скасувати зупинення передачі на реалізацію арештованого майна, а саме: нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 у рамках виконавчого провадження №46282150, встановлене ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 лютого 2018 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги в п'ятнадцятиденний строк.

Повний текст ухвали буде виготовлений та проголошений 8 червня 2018 року о 16.30 год.

Суддя О.М. Гнатюк