Постанова

Іменем України

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 755/19895/15-ц

провадження № 61-4448св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», фізична особа-підприємець ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2016 року у складі головуючого Арапіної Н. Є. та рішення Апеляційного суду міста Києва від 02 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Рейнарт І. М., Андрієнко А. М., Кирилюк Г. М.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі - ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень») та фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2.) про визнання відкликаною згоди на отримання споживчого кредиту, визнання договору індивідуального замовлення та договору про отримання споживчого кредиту розірваними.

Позовна заява мотивована тим, що 02 липня 2015 року на підставі індивідуального замовлення № СU-BS-005R між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 укладено договір щодо виготовлення та передачі у власність ОСОБА_1 полівінілхлоридових конструкцій (далі - ПВХ конструкцій) загальною площею 9 100 кв.м.

Згідно із пунктами 3.1., 3.2. цього договору замовник зобов'язується сплатити вартість виробу у розмірі 12 092 грн 00 коп., а виконавець зобов'язується після сплати цих коштів протягом тридцяти робочих днів з часу укладення договору передати у власність замовника ПВХ конструкції.

02 липня 2015 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, який складається із заяви № 134786135 і умов отримання кредитних та інших послуг від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень».

Згідно з умовами цього кредитного договору ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 12 092 грн 00 коп. зі сплатою щомісяця 3,20 % від суми кредиту на строк 36 місяців та доручив ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» перерахувати отримані ним кошти на рахунок ФОП ОСОБА_2

06 та 16 липня 2015 року ОСОБА_1 звертався до ФОП ОСОБА_2 з вимогами про розірвання договору від 02 липня 2015 року, укладеного на підставі індивідуального замовлення № СU-BS-005R, оскільки на час його укладення ОСОБА_1 як особа з інвалідністю не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

16 липня 2015 року ОСОБА_1 направив ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» заяву про розірвання кредитного договору від 02 липня 2015 року № 134786135 у зв'язку із тим, що він укладений на підставі неправдивої інформації про його майновий стан, що унеможливлює виконання ним обов'язків за договором, та просив звернутися до ФОП ОСОБА_2 з вимогою про повернення 12 092 грн 00 коп., що були йому перераховані за договором.

Вимоги ОСОБА_1 не були виконані відповідачами, у зв'язку із чим він, з урахуванням уточнених позовних вимог (а. с. 60), просив визнати розірваним з 06 липня 2015 року договір від 02 липня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2; вважати відкликаною 16 липня 2015 року згоду ОСОБА_1 на укладення договору про отримання споживчого кредиту від 02 липня 2015 року № 134786135 між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень»; визнати розірваним 16 липня 2015 року договір про отримання споживчого кредиту від 02 липня 2015 року № 134786135, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень».

У листопаді 2011 року ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» подало до суду заперечення на позов, у якому зазначало, що кредитний договір укладений між сторонами 02 липня 2015 року. Позивач не надав доказів того, що на час укладення зазначеного договору він у судовому порядку був визнаний таким, що не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Відповідно до частини шостої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку починається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов'язаний подати особисто або через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку. З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти та сплатити відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі. Однак позивач, звертаючись до ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», у порушення норм чинного законодавства перераховані товариством на рахунок ФОП ОСОБА_2 кошти у розмірі 12 092 грн 00 коп. та проценти за користування ними не повернув. А тому правові підстави для розірвання кредитного договору відсутні.

У лютому 2012 року ФОП ОСОБА_2 подав до суду заперечення на позов ОСОБА_1, у якому зазначав, що умовами договору побутового підряду передбачено виготовлення ПВХ конструкцій, які за своєю природою є індивідуальними речами, а тому відповідно до законодавства України, чинного на час укладення договору, не підлягають поверненню.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2016 року у позові ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що частиною другою статті 867 ЦК України передбачено право замовника у будь-який час до здачі йому роботи відмовитися від договору побутового підряду, сплативши підрядникові частину встановленої ціни роботи пропорційно роботі, фактично виконаній до повідомлення про відмову від договору, та відшкодувавши йому витрати, здійснені до цього моменту з метою виконання договору, якщо вони не входять до частини ціни роботи, яка підлягає сплаті. Разом із тим статтею 652 ЦК України визначено обставини, за яких укладений сторонам договір може бути розірвано. Оскільки при вирішенні спору в цій частині судом не було встановлено обставин, визначених статтею 652 ЦК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання договору побутового підряду, укладеного 02 липня 2015 року, розірваним. Відмовляючи у позові в частині вимог щодо розірвання споживчого кредиту між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», суд першої інстанції виходив із того, що позивач дійсно звернувся у визначені частиною шостою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» строки до ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» із вимогою про розірвання кредитного договору. Проте одночасно із вимогою не повернув кредитні кошти, перераховані на користь ФОП ОСОБА_2

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 02 серпня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1, від імені якого діяв ОСОБА_3, задоволено частково; рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2016 року скасовано в частині відмови у позові ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про визнання розірваним договору за індивідуальним замовленням від 02 липня 2015 року № СU-BS-005R та ухвалено в цій частині нове рішення, яким визнано розірваним 06 липня 2015 року договір, укладений 02 липня 2015 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2

У іншій частині заявлених вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що при вирішення спору в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 суд першої інстанції неправильно встановив фактичні обставини справи та дійшов помилкового висновку про відсутність у позивача права на розірвання оспорюваного ним правочину, не звернув увагу на те, що перший раз позивач звернувся до ФОП ОСОБА_2 із заявою про розірвання договору побутового підряду 06 липня 2015 року, в той час як його замовлення із виготовлення ПВХ конструкцій прийнято в роботу 10 липня 2015 року. Ці обставини вказують на наявність у позивача права розірвати оспорюваний ним договір від 02 липня 2015 року.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі, поданій у серпні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду в частині відмови у позові та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення заявлених позовних вимог.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що між ним та ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» укладено договір споживчого кредиту. Частиною шостою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Позивач скористався цим правом протягом строку, визначеного чинним законодавством, однак кредитні кошти товариству не повернув, оскільки вони були перераховані ФОП ОСОБА_2 Крім того, суди не врахували, що позивач підписав стандартний договір приєднання до умов кредитування ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», а тому не мав можливості вносити зміни до цього договору.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали зазначеної цивільної справи із Дніпровського районного суду м. Києва та зупинено виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 02 серпня 2016 року до закінчення касаційного провадження.

Ухвалою цього ж суду від 20 вересня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 02 липня 2015 року на підставі індивідуального замовлення № СU-BS-005R між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 укладено договір щодо виготовлення та передачі у власність ОСОБА_1 ПВХ конструкцій, загальною площею 9 100 кв.м.

Згідно із пунктами 3.1., 3.2. цього договору замовник зобов'язується сплатити вартість виробу у розмірі 12 092 грн 00 коп., а виконавець зобов'язується після сплати цих коштів протягом тридцяти робочих днів з часу укладення договору передати у власність замовника ПВХ конструкції.

02 липня 2015 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, який складається із заяви № 134786135 і умов отримання кредитних та інших послуг від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень».

Згідно з умовами цього кредитного договору, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 12 092 грн 00 коп. зі сплатою щомісяця 3,20 % від суми кредиту на строк 36 місяців та доручив ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» перерахувати отримані ним кошти на рахунок ФОП ОСОБА_2

06 та 16 липня 2015 року ОСОБА_1 звертався до ФОП ОСОБА_2 з вимогами про розірвання договору від 02 липня 2015 року, укладеного на підставі індивідуального замовлення № СU-BS-005R, оскільки на час його укладення ОСОБА_1 як особа з інвалідністю не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

16 липня 2015 року ОСОБА_1 на правив ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» заяву про розірвання кредитного договору від 02 липня 2015 року № 134786135, у зв'язку із тим, що він був укладений на підставі неправдивої інформації про його майновий стан, що унеможливлює виконання позивачем обов'язків за договором, та просив звернутися до ФОП ОСОБА_2 з вимогою про повернення 12 092 грн 00 коп., що були йому перераховані за договором.

Відповідно до частини третьої статті 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору.

Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов'язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини.

З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором.

Споживач також сплачує відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі.

Споживач не зобов'язаний сплачувати будь-які інші збори у зв'язку з відкликанням згоди.

Кредитодавець зобов'язаний повернути споживачеві кошти, сплачені ним згідно з договором про надання споживчого кредиту, але не пізніше, ніж протягом семи днів. За кожний день затримки повернення споживачу коштів, сплачених ним згідно з договором про надання споживчого кредиту понад установлений строк (сім днів), споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка суми, належної до повернення кредитодавцем.

Отже, реалізація права споживача на розірвання кредитного договору можлива, якщо споживачем дотримано три умови, передбачені законом, а саме: подача письмового повідомлення кредитодавцю про відмову від кредитного договору в строки, встановлені законом; одночасне (разом з відкликанням згоди) повернення виданого кредиту або отриманого товару за договором; сплата процентів, які були нараховані банком за весь час користування грошовими коштами.

Відмовляючи у позові ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» про відкликання згоди на укладення кредитного договору та його розірвання, суди першої та апеляційної інстанції, з дотриманням вимог статей 212-214, 316 ЦПК України 2004 року повно та всебічно з'ясували обставини справи, дійшли обґрунтованого висновку про те, що умови розірвання договору про споживчий кредит не були дотримані ОСОБА_1 в частині повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом одночасно з відкликанням згоди на укладення споживчого кредиту.

Посилання позивача на те, що кошти за кредитним договором він не отримував, оскільки після його укладення вони були перераховані ФОП ОСОБА_2 як плата послуг за договором побутового підряду, є необґрунтованими, так як такі умови кредитування були погоджені сторонами, скріплені підписами сторін та у судовому порядку недійсними не визнавались.

Доводи касаційної скарги про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права в частині вирішення спору про відкликання згоди на укладення кредитного договору та його розірвання зводяться до переоцінки досліджених судами доказів, висновків судів не спростовують та не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, колегія суддів не встановила.

Згідно із статтею 410 ЦПК України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2016 року в нескасованій частині та рішення Апеляційного суду міста Києва від 02 серпня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 02 серпня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк