№ 243/4567/18
Справа № 2/243/1802/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2018 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий суддя Пронін С.Г.

за участю

секретаря Плаксіної Є.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Словянську Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа Служба у справах дітей Словянської районної державної адміністрації Донецької області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою в якій вказує, що він є власником житлового будинку № 15, розташованого по вулиці Торецькій у с. Райгородок Словянського району Донецької області. Зареєстровані у вказаному будинку відповідач по справі ОСОБА_3, а також малолітні діти позивача: ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_7, які не є власниками вказаного будинку, не проживають в ньому з грудня 2016 року, не користується ним, а ОСОБА_3 до того ж не бере участі в оплаті комунальних платежів, що, в свою чергу, перешкоджає позивачеві здійснювати свої права власника. В звязку з цим, ОСОБА_1 просить суд заявлені ним позовні вимоги задовольнити та визнати ОСОБА_3, а також малолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_7, такими, що втратили право користування житловим будинком № 15, розташованим по вулиці Торецькій у с. Райгородок Словянського району Донецької області.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2, що здійснює свої повноваження на підставі ордеру серії АА № 110401 від 17 травня 2018 року, в судовому засіданні надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, заявлені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_7, в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Зазначила, що вона не заперечує проти визнання її такою, що втратила право користування житловим будинком № 15, розташованим по вулиці Торецькій у с. Райгородок Словянського району Донецької області, оскільки дійсно з грудня 2016 року вона не проживає у ньому. В той же час, зазначила, що заперечує проти визнання малолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 такими, що втратили право користування спірним будинком, оскільки діти хоча й проживають з нею за місцем мешкання її сестри, однак ані власного житла, ані можливості реєстрації свого місця проживання за іншою адресою не мають.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Словянської районної державної адміністрації Донецької області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився. Третьою особою суду було подано клопотання, в якому просили рішення ухвалити відповідно діючого законодавства, а справу розглянути у відсутність їх представника.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового засідання, показання свідка, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Згідно з договором дарування житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Другої словянської державної нотаріальної контори Донецької області ОСОБА_8 30 березня 2005 року та зареєстрованого в реєстрі за № 439, Витягом з Державного реєстру правочинів № 831297 від 30 березня 2005 року, Витягом Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» м. Словянськ № 7102071 від 25 квітня 2005 року, Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно

та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 129069797 від 26 червня 2018 року, житловий будинок № 15, розташований по вулиці Торецькій у с. Райгородок Словянського району Донецької області, належить позивачу по справі ОСОБА_1

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В той же час з приписів ч. 1 ст. 405 ЦК України слідує, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Так, як було встановлено в судовому засіданні та вбачається з домової книги для прописки громадян, що проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1, а також довідки № 192-30/739, виданої Виконавчим комітетом Райгородоцької селищної ради 14 травня 2018 року, слідує, що у вищевказаному будинку зареєстровані окрім позивача ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_7

Поряд з цим, рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 15 березня 2018 року у справі № 243/1366/18, провадження № 2/243/966/2018, яке набуло законної сили 17 квітня 2018 року, шлюб між позивачем по справі ОСОБА_1 та відповідачем по справі ОСОБА_3 було розірвано.

З акту, складеного 14 травня 2018 року комісією у складі депутата Райгородоцької селищної ради ОСОБА_9, а також сусідів-свідків: ОСОБА_10, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, і ОСОБА_11, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, вбачається, що ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 з 10 грудня 2016 року по теперішній час в будинку № 15, розташованому по вулиці Торецькій у с. Райгородок Словянського району Донецької області, не проживають, проти чого відповідач й сама не заперечувала в судовому засіданні.

Отже суд приходить до висновку про доведеність позивачем факту не проживання ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у спірному будинку понад один рік до дати його звернення до суду з даним позовом.

Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_3, яка визнає позовні вимоги щодо визнання її такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням, не є ані членом сімї позивача ОСОБА_1 в розумінні ч. 2 ст. 3 СК України та ч. 1 ст. 405 ЦК України, ані власником спірного будинку, та приймаючи до уваги, що відповідач без поважних причин не проживає в даному будинку понад один рік, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування спірним житловим будинком в судовому засіданні знайшли своє підтвердження, а тому підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання малолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житловим будинком № 15, розташованим по вулиці Торецькій у с. Райгородок Словянського району Донецької області, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Так, в судовому засіданні сторони підтвердили, що малолітні ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, є їх спільними дітьми.

Приписами ч. 1, 2 ст. 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Аналогічні приписи викладені у ч. 3, 4 ст. 29 ЦК України.

З матеріалів справи, пояснень сторін, а також показань свідка ОСОБА_12, який зазначив, що відповідач по справі ОСОБА_3 разом з дітьми ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 хоча й припинили проживати у спірному житловому будинку з 2016 року, проте діти систематично приходять до позивача ОСОБА_1 додому до спірного будинку, вбачається, що жоден з дітей на час вирішення позивачем та відповідачем питання щодо їх окремого проживання не досяг десяти років.

Тобто на час вирішення сторонами питання щодо їх окремого проживання, а також щодо проживання їх дітей, а саме у 2016 році, ані думка ОСОБА_6, ані думка ОСОБА_5, ані думка ОСОБА_7 щодо місця їх проживання сторонами не враховувалася. До того ж, приймаючи до уваги систематичні відвідування дітьми свого батька позивача ОСОБА_1 за місцем його проживання, а

саме у спірному будинку, суд приходить до висновку, що діти припинили проживати у цьому будинку не з власної ініціативи.

В звязку з чим, суд приходить до переконання про недоведеність позивачем обставини, що його малолітні діти не проживають у спірному будинку понад рік без поважних причин.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Натомість в судовому засіданні було встановлено, що малолітні ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 ані власного житла, де вони можуть постійно проживати, ані можливості реєстрації свого місця проживання за іншою адресою не мають. Отже суд приходить до висновку, що на час розгляду даної справи єдиним житлом, де діти можуть постійно проживати та бути зареєстрованими є житловий будинок № 15, розташований по вулиці Торецькій у с. Райгородок Словянського району Донецької області.

За таких обставин суд не знаходить підстав, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України, для визнання малолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 29 ч. 4, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 141, 259, 263-268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, РНОКПП: НОМЕР_1, такою, що втратила право користування житловим будинком № 15, розташованим по вул. Торецька у с. Райгородок Словянського району Донецької області.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Апеляційного суду Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18 вересня 2018 року.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_13