Справа № 349/766/18
Провадження № 22-ц/779/792/2018
Головуючий у 1 інстанції Могила Р. Г.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.

за участю секретаря Возняк В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рогатинського районного суду в складі судді Могили Р.Г., постановлену 21 травня 2018 року в м. Рогатині Івано-Франківської області, по матеріалах справи за позовом ОСОБА_1 до Виспянської сільської ради про зобовязання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Виспянської сільської ради. Позовна заява мотивована тим, що 17 жовтня 2017 року подав відповідачу заяву про надання йому у приватну власність як учаснику бойових дій земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. 19 лютого 2018 року звернувся із уточнюючою заявою: оскільки земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту, просив погодити її межі. На сесії сільської ради його звернення не розглянуті та рішень не прийнято. Тому посилаючись на вказані обставини просив зобовязати відповідача розглянути його звернення на сесії Виспянської сільської ради у встановлені законом терміни та погодити межі земельної ділянки.

Ухвалою Рогатинського районного суду від 21 травня 2018 року у відкритті провадження в справі відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм процесуального права. Відмовляючи у відкритті провадження суд не взяв до уваги, що спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу погодження меж земельної ділянки, яка знаходиться поза межами Виспянської сільської ради. Ці землі належать до земель комунальної власності району, а відповідач є суміжним землекористувачем ділянки. Відтак, при погодженні її меж сільська рада не здійснює владних повноважень.

Не враховано судом також і розяснення п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», згідно яких даний спір розглядається у визначеному ЦПК порядку.

З наведених підстав просив ухвалу скасувати, справу направити для продовження розгляду по суті.

Учасники справи відзиву на апеляційну скаргу не подали.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

У зв'язку з чим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Івано-Франківської області.

В засідання апеляційного суду сторони не зявилися будучи належним чином повідомленими. За таких обставин відповідно до положення ст.372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи. При цьому підстав для відкладення розгляду справи не встановлено.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відмовляючи у відкритті провадження в даній справі суд першої інстанції виходив з того, що предметом спору в ній є бездіяльність субєкта владних повноважень щодо неприйняття ним рішення про передачу у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки, тому відповідно до вимог ст. 19 КАС України такий відноситься до юрисдикції адміністративних судів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на підставі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень або наданні адміністративних послуг (п.7 ст.4 КАС України).

З аналізу наведених процесуальних норм убачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб'єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб'єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права (як правило, майнового) певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб'єкта владних повноважень.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 1 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України (щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України) положення пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб'єкти владних повноважень. Також, що положення пункту 1 частини першої статті 19 КАС України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на «спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності» слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

При визначенні предметної юрисдикції справ слід виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

За змістом положень статті 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або в користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Зокрема, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або в користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частини третьої статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

За змістом статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 фактично оскаржує бездіяльність Виспянської сільської ради, яка у встановленому законом порядку не розглянула на своїй сесії його заяву про погодження меж земельної ділянки з метою передачі такої як учаснику АТО у приватну власність.

При цьому наявності існуючого речового права позивача на земельну ділянку судом не встановлено.

За таких обставин місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення не вбачається.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Рогатинського районного суду від 21 травня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_2