Справа № 360/2072/17 Головуючий у І інстанції Унятицький Д. Є.
Провадження № 22-ц/780/3426/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 19.09.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 вересня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, розглянувши в приміщенні Апеляційного суду Київської області у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 24 травня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 «Приват Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року позивач ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся до суду з позовом, обґрунтовуючи його тим, що 31 жовтня 2011 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ОСОБА_4 не виконує належним чином зобов'язань за укладеним кредитним договором №б/н від 31 жовтня 2011 року, у зв'язку із чим у відповідача утворилась заборгованість.

Тому, просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 71555,31 грн., яка включає в себе 4514,95 грн. заборгованість за тілом кредиту, 59870,75 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3286,02 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 3383,59 грн. штраф (процентна складова), а також судові витрати у розмірі 1600,00 грн..

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 24 травня 2018 року позов ПАТ КБ «Приват Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 71555,31 грн..

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» судовий збір у розмірі 1762,00 грн..

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неповне зясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, і постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Вважає, що до позовної заяви не додано підтверджень про надсилання відповідачу повідомлень з вимогою про сплату сум боргу. Вважає, що строк дії картки давно сплив, а нову картку відповідач не отримував. Вважає, що відповідачу не було надано копію укладеного договору. Вважає, що не ознайомлювалася з Умовами та правилами надання банківських послуг, які до того ж не є складовою частиною укладеного кредитного договору. Вважає, що про підвищення відсоткової ставки за користування кредитними коштами відповідача не повідомляли.

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» відзив на апеляційну скаргу суду апеляційної інстанції не надав.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, і задовольняючи позов суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що між позивачем - банком і відповідачем було укладено кредитний договір. Відповідач не виконує належним чином зобов'язань за укладеним кредитним договором №б/н від 31 жовтня 2011 року, у зв'язку із чим у нього утворилась заборгованість. Тому, заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню.

Однак, такі висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду про вирішення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом, стягнення пені та комісії, стягнення штрафів, і відповідно судових витрат.

Згідно з ст. 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязань або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Встановлено, що між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк» правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився, про що розписався у заяві-анкеті. Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях ст. 634 ЦК України.

Встановлено, що 31 жовтня 2011 року ОСОБА_4 було підписано анкету-заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанку», в якій зазначено, що вона разом із памяткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.9,0-зворот).

В анкеті-заяві міститься інформація про те, що ОСОБА_4 ознайомилася з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді та погодилася з ними. Також ОСОБА_4 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами складає між ним та банком договір, про що свідчить її підпис в заяві (а.с.9 - зворот).

Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно з умовами та правилами надання банківських послуг після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт.

Підписання цього договору є пряма і безумовна згода клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту встановленого банком ( п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг).

Згідно з п.п. 2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг клієнт зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, за переривання платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених цим договором.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що ОСОБА_4 не виконала своїх зобов'язань за кредитним договором від 31 жовтня 2011 року, внаслідок чого станом на 31 серпня 2017 року утворилася заборгованість у розмірі 71555,31 грн., яка включає в себе 4514,95 грн. заборгованість за тілом кредиту, 59870,75 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3286,02 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 3383,59 грн. штраф (процентна складова).

Встановлено, що розрахунок заборгованості містить розмір відсоткової ставки, ставки пені, суми нарахувань за кожний окремий проміжок часу, у тому числі окремо по відсотках, пені, тілу кредиту, суму нарахувань по кожному з видів зобов'язань.

ОСОБА_4 не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність заборгованості за тілом кредиту, яка підлягає стягненню на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з відповідача.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд вважає, що до стягнення підлягає заборгованість ОСОБА_4, за тілом кредиту у сумі 4514,95 грн.

Суд не погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом за період з 01 квітня 2015 року по 31 серпня 2017року.

Суд вважає, що стягненню підлягає, заборгованість по відсоткам за період з 31 жовтня 2011 року по 31 березня 2015 року, що складає 53395,40 грн., з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Як встановлено судом, відповідач ознайомився з умовами та правилами надання банківських послуг (31 жовтня 2011 року), а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді та погодився з ними, що засвідчив своїм підписом (а.с.9 зворот).

Як вбачається з розрахунку заборгованості, розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами становив, станом на 31 жовтня 2011 року, 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Вказаний розрахунок відповідачем не спростовано, щодо розміру відсоткової ставки відповідачем заперечень не надано, ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції.

Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком у випадку інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку та погодження клієнта на нові умови, а також шляхом надсилання СМС-повідомлень.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем, відповідно до п.1.1.3.2.4 Умов та правил банківських послуг, не було повідомлено відповідача про змінення розміру відсоткової ставки за кредитом. Необхідних доказів на підтвердження цього позивачем надано не було ні до суду першої інстанці, ні до суду апеляційної інстанції.

Суд вважає, що стягненню підлягає заборгованість по процентам, нарахована за преіод з 31 жовтня 2011 року по 31 березня 2015 року, оскільки з 01 квітня 2015 року проценти нараховувалися за підвищеною відсотковою ставкою 43,20% без повідомлення про це відповідача, що суперечить Умовам та правилам надання банківських послуг та положенням ст. 1056-1 ЦК Укрвїни.

Судова палата у цивільних та господарських справах Верховного ОСОБА_1 України висловила правову позицію у справі №6-1374цс17, виклавши її у постанові Верховного ОСОБА_1 України від 11 жовтня 2017 року, відповідно до якої зазначила, зокрема, наступне.

Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд, вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 01 квітня 2015 року по 31 серпня 2017року.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає, що стягненню підлягає, заборгованість по пені та комісії у сумі 1300,00 грн., за період з 31 серпня 2016 року по 31 серпня 2017 року, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, стягнення заборгованості по пені та комісії має здійснюватися у межах одного року, а саме з 31 серпня 2016 року по 31 серпня 2017 року (останній день, визначений позивачем у розрахунку заборгованості).

Суд апеляційної інстанції вважає, що не підлягає задоволенню вимоги позивача про стягнення штрафів з огляду на наступне.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Керуючись статтею 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такі висновки викладені у правовій позиції Верховного ОСОБА_1 України в Постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, яка відповідно до положень ст.360-1 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

Судова палата у цивільних та господарських справах Верховного ОСОБА_1 України висловила правову позицію у справі №6-1374цс17, виклавши її у постанові Верховного ОСОБА_1 України від 11 жовтня 2017 року, відповідно до якої зазначила, зокрема, наступне.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами ОСОБА_4 про те, що про підвищення відсоткової ставки за користування кредитними коштами відповідача не повідомляли.

Таким чином, з ОСОБА_4 підлягає стягненню підлягає стягненню заборгованість по кредитному договору, яка складається з:

-4514,95 грн. заборгованість за кредитом(тіло);

-53395,40 грн. заборгованість по процентам за період з 31 жовтня 2011 року по 31 березня 2015 року;

-1300 грн. заборгованість по пені та комісії за період з 31 серпня 2016 року по 31 серпня 2017 року,

що у сукупному розмірі складає 59210,35 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що строк дії картки давно сплив, а нову картку відповідач не отримував, відхиляються апеляційним судом, оскільки пролонгація договору полягає у продовженні його строку зі збереженням тих умов, на яких його було укладено, якщо інше не передбачено договором, зокрема щодо самої умови про порядок пролонгації договору. Таким чином, така дія як пролонгація договору не є разовою, а діє до розірвання сторонами договору.

Як вбачається з матеріалів справи, договір між сторонами розірвано не було, у судовому порядку його не визнано недійсним, договір ніким не скасовано.

Тобто, між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «Приват Банк» правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях ст.634 ЦК України. У суду відсутні підстави вважати, що договір припинив свою дію.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що не ознайомлювалася з Умовами та правилами надання банківських послуг, які до того ж не є складовою частиною укладеного кредитного договору, відхиляються апеляційним судом, оскільки відповідач ознайомився з умовами та правилами надання банківських послуг (31 жовтня 2011 року), а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді та погодився з ними, що засвідчив своїм підписом (а.с.9 зворот). Підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами складає між відповідачем та банком договір.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За таких обставин колегія суддів вважає за можливе здійснити зміну розподілу судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» сплатив судовий збір у загальному розмірі 1600,00 грн. (за подання позовної заяви).

Предметом позову ПАТ КБ «ПриватБанк» є стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитом, яка у загальному розмірі складає 71555,31 грн.

Разом з тим, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у загальному розмірі 59210,35 грн.

За таких обставин, з урахуванням принципу пропорційності при розподілі судових витрат між сторонами, колегія суддів вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума у розмірі 1323,96 грн. (59210,35 * 1600,00 / 71555,31).

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, і підлягає скасуванню в частині стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, пені та комісії, і штрафів, стягнення судового збору, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог відповідно до ст.376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 24 травня 2018 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом, пені та комісії, і штрафів, стягнення судового збору скасувати, і ухвалити в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення цих вимог.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 «Приват Банк» 53395,40 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1300,00 грн. - заборгованість по пені та комісії.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 «Приват Банк» про стягнення з ОСОБА_4 штрафів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 1323,96 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «19» вересня 2018 року.

Головуючий суддяОСОБА_1
СуддіОСОБА_2
ОСОБА_3