АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 531/305/18 Номер провадження 22-ц/786/1321/18Головуючий у 1-й інстанції Лизенко І. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: :

Головуючого судді: Одринської Т.В.

суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.

за участю секретаря Коротун І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні цивільну справу за заявою ОСОБА_2, в інтересах малолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, про видачу обмежувального припису, заінтересовані особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, орган опіки та піклування- Карлівська районна державна адміністрація,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 04 квітня 2018 року

ВСТАНОВИВ:

12 березня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаною заявою, у якій просив суд видати обмежувальний припис стосовно кривдника ОСОБА_4 строком на 6 місяців. Обмежувальним приписом визначити заходи тимчасового обмеження прав кривдника та покласти на нього обовязки, визначені ч.2 п. 1, 3, 4, 5, 6 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а саме: 1) заборонити перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 3) обмежити спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборонити наближатися на визначену відстань 200 м. до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби звязку особисто і через третіх осіб. Також просив, поставити кривдника на профілактичний облік.

Заява мотивована тим, що рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 25.01.2018, яке набрало законної сили 25.02.2018, він визнаний біологічним батьком малолітнього ОСОБА_3, 09.09.2014 року. Син на даний час проживає з матір'ю ОСОБА_5 її чоловіком ОСОБА_4 Вказує, що ОСОБА_4 (кривдник) не працює, хронічний злодій і алкоголік, має судимість за ст. 185 КК України, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст.ст 173-2, 173 КУпАП, шляхом обману і змови з матір'ю дитини, та з метою економічного насилля, був записаний батьком його сина. Заявник вважає, що кривдник вчиняє, крім економічного, насильство над несвідомою малолітньою дитиною в усіх інших формах. Зокрема, унеможливлює спілкування дитини з рідним батьком, періодично вривається п'яний до оселі заявника, з сокирою в руках вимагає, щоб він відмовився від прав на сина. Свідченням фізичного насильства є гемангіома (глибокий крововилив) на нижній губі хлопчика, яка лікувалась два роки. Систематичні сварки і бійки кривдника з матір'ю дитини, запої, нецензурщина негативно впливають як на фізичний, так і особливо на психічний стан дитини. Кривдник цинічно і грубо порушує права дитини, змушуючи ОСОБА_3 називати його батьком. Факт економічного насильства виразився шляхом використання дитячих коштів на потреби, не пов'язані з утриманням і вихованням дитини. Про жорстоке і нелюдське ставлення до прав дитини на належне батьківське піклування і забезпечене майбутнє свідчить свідоме фальшування кривдником і його дружиною актового запису про народження дитини шляхом подачі неправдивої заяви про встановлення батьківства щодо ОСОБА_3 11.05.2016 до ДРАЦС.

Рішенням Карлівського районного суду м. Полтави від 04 квітня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_2, в інтересах малолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, про видачу обмежувального припису відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване тим, щозаява про видачу обмежувального припису є необґрунтованою, відсутні докази на підтвердження факту застосування домашнього насильства щодо малолітнього ОСОБА_3

Вказане рішення суду оскаржив ОСОБА_2., вважає, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального і процесуального права, прийняте рішення не сприяє ефективному захисту порушених прав, свобод і інтересів малолітньої дитини.

Просить скасувати судове рішення, ухвалити нове, яким видати обмежувальний припис заінтересованій особі (кривднику) ОСОБА_4 на шість місяців.Обмежувальним приписом визначити заходи тимчасового обмеження прав кривдника та покласти на нього обовязки, визначені ч.2 п. 1, 3, 4, 5, 6 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»; поставити кривдника на профілактичний облік для проведення з ним профілактичної роботи, в порядку визначеному Законом.

Процесуальним правом подачі відзиву на апеляційну скаргу, сторони у справі не скористалися.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 25.01.2018 року ОСОБА_2 визнано батьком малолітнього ОСОБА_3, 09.09.2014 року(а.с.5-7).

Згідно копії свідоцтва про народження, виданого 03.03.2018 Карлівським районним відділом ДРАЦС, батьками малолітнього ОСОБА_3, 09.09.2014 року,є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с.4).

Малолітня дитина проживає разом з матір'ю та її чоловіком ОСОБА_4.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не підтверджено наявність фактичних обставин, які б свідчили про застосування домашнього насильства щодо дитини. Суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у дитини тілесних ушкоджень. Відсутні докази завдання дитині саден та подряпин внаслідок неправомірних дій ОСОБА_4 Застосування до малолітнього фізичного насильства з боку ОСОБА_4 є лише припущенням заявника, яке не ґрунтується на фактичних даних. Не надано будь-яких доказів на підтвердження психологічного насильства щодо дитини, оскільки покази заявника, що ОСОБА_4 навчив дитину обзивати матір, п'є та курить при дитині, є припущенням заявника, та не свідчать про діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи.

На підставі встановлених обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що заявником не надано доказів на підтвердження застосування домашнього насильства у визначених Законом № 2229-VIII формах ОСОБА_4 щодо малолітнього ОСОБА_3

Апеляційний суд вважає такі висновки місцевого суду вірними з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 350-1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

Відповідно до ч. 1 ст. 350 -2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

ОСОБА_2 у поданій заяві посилається на застосування обмежувального припису на підставі ст. 26 ЗУ "Про запобігання та протидію домашньому насильству" про необхідність прийняття рішення про видачу обмежувального припису на підставі оцінки ризиків у звязку з тим, що малолітній син є особою, яка зазнала домашнього насильства у формі психологічного, економічного тиску і такий тиск продовжується, що є загрозою для здоровя дитини.

Відповідно до п.3 та 14 ч.1 ст. 1 ЗУ "Про запобігання та протидію домашньому насильству" домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров'ю особи.

Частиною другою ст.26 вищезазначеного Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків.

Частиною 3 даної статті визначено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

За п. 9 ч.1 ст. 1 цього ж Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

З метою встановлення фактичних обставин справи суду було надано копію акта обстеження умов проживання малолітнього ОСОБА_3 від 01.12.2017 року з якого вбачається, що хлопчик проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2. Умови проживання задовільні, кімнати вмебльовані, чисті, охайні, дитина має речі щоденного вжитку, одяг, взуття в необхідній кількості, наявні іграшки, потреби дитини задовольняються в повному обсязі. Стосунки в сімї добрі, щирі.

З акту перевірки умов проживання малолітнього ОСОБА_3 від 28 березня 2018 року вбачається, що при перевірці грубих порушень санітарно-гігієнічних норм проживання не встановлено у будинку тепло, сухо, чисто. На момент відвідування вдома був ОСОБА_4 із малолітнім ОСОБА_3 Сімейний лікар оглянув хлопчика, за її висновком дитина здорова, ніяких синців, гематом на тілі дитини не виявлено, життю і здоровю дитини нічого не загрожує. При спілкуванні з ОСОБА_3, виявлено: хлопчик називає ОСОБА_4 татом, вільно з ним говорить, не виказує ознак страху до чоловіка. ОСОБА_4 повідомив, що любить хлопчика, вважає його своїм сином, дбає і піклується про нього, доглядає за дитиною поки дружина на роботі. На момент перевірки ОСОБА_4 мав вигляд здорового, адекватного чоловіка на вигляд та при спілкуванні з ним ознак спяніння не виявлено. Ніяких скарг на ОСОБА_4 не має і мати його дружини, бабуся хлопчика, яка проживає разом з ними.

Звернення заявника до правоохоронних органів та органів прокуратури, не підтверджує факт домашнього насильства над дитиною, оскільки вони стосуються конфлікту між заявником та ОСОБА_4 Дані щодо насильства над дитиною відсутні.

Посилання заявника на те, що ОСОБА_4 зловживає спиртними напоями не підтверджено доказами та не свідчить про факт насильства над дитиною.

Відсутність у ОСОБА_4 офіційного місця працевлаштування не є доказом того, що над дитиною чиниться економічне насильство, оскільки мати дитини працює, а він займається домашнім господарством та дитиною.

Наявність у малолітнього ОСОБА_3 гематоми, яка є вродженою вадою і діями ОСОБА_4 не повязані причинним звязком.

Перевіривши матеріали справи, докази надані заявником, заслухавши доводи заявника, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції оцінивши усі докази у сукупності вірно встановив, що ОСОБА_4 не є кривдником щодо малолітньої дитини ОСОБА_3, жодного факту вчинення насильства у будь якій формі він не вчинив та не створює ризиків для шкоди його здоровя. Оскільки, відсутні докази, що малолітній син є особою, яка зазнала домашнього насильства у формі психологічного, економічного чи будь-якого тиску зі сторони ОСОБА_4 чи загрози вчинення такого тиску, підстав для задоволення заяви про видачу щодо нього обмежувального припису немає.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, що ОСОБА_4, вчиняє дії, які обмежують його у праві спілкування з сином, оскільки за захистом своїх законних прав батько може звернутися до служби у справах дітей за місцем проживання із заявою про порушення гарантованого законом права батька брати участь у вихованні дитини і бачитися з нею, або обрати інший, передбачений законом спосіб захисту інтересів дитини та своїх порушених прав, як батька.

З вищевикладеного вбачається, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 існує особистий конфлікт, з приводу батьківства та можливості виховання дитини. В діях останнього не встановлено факту застосування домашнього насильства у визначених Законом формах, щодо малолітнього ОСОБА_3

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції.

Додана до апеляційної скарги медична документація не свідчить про загрозу вчинення насильства над дитиною збоку ОСОБА_4, а може бути предметом розгляду іншого судового провадження.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, які відповідають обставинам справи, встановлені відповідно до вимог процесуального закону, наданим доказам дана належна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду, яке ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим, колегія суддів, приходить до висновку про необхідність залишення рішення місцевого суду без змін.

Керуючисьст.ст. ч. 1 ст. 350-6, 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 04 квітня 2018 року

залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 червня 2018 року.

Головуючий суддя: Т.В. Одринська

Судді: О.О. Панченко

ОСОБА_6

копія вірно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області___________________________Т.В.Одринська