АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

12 червня 2018 року

м. Харків

справа № 640/609/17

провадження № 22-ц/790/3342/18

Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого, судді - Хорошевського О.М.

суддів: Кіся П.В.,

Кружиліної О.А.

розглянув в порядку письмового провадження в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2018 року, головуючого першої інстанції судді Попрас В.О. по справі № 640/609/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, визнання права власності, витребування майна із чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, після зміни та доповнення якого просив визнати недійсним договір від 24.01.2014 р. купівлі-продажу 45/100 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сарапас Н.Б., в частині зазначення покупцем ОСОБА_3, з моменту його укладення. Просив визнати покупцем за вищезазначеним договором купівлі-продажу від 24.01.2014 р. позивача ОСОБА_1 та визнати право власності на 45/100 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1. Також просив витребувати на свою користь від ОСОБА_5 спірне нерухоме майно.

В обґрунтування зазначав, що 24.01.2014 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу 45/100 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Позивач вважає цей договір недійсним в частині зазначення покупця, посилаючись на наступне.

В кінці грудня 2013 року через оголошення позивач знайшов житловий будинок по вул. Чкалова, 9 та після його огляду домовився з власником ОСОБА_4 про укладення договору купівлі-продажу. На той час позивач та його дружина, будучи громадянами КНР, не мали посвідок на постійне проживання в Україні та реєстраційних номерів облікової картки платників податків. Позивач підтримував дружні стосунки з ОСОБА_7, дружина якого - відповідач ОСОБА_3 запропонувала оформити договір купівлі-продажу будинку на неї, завіривши позивача, що при отримані позивачем відповідних документів, придбаний будинок буде переоформлений на нього. Позивач та його дружина погодились з пропозицією ОСОБА_3, повідомивши про це продавця ОСОБА_4 24.01.2014 р. спірний договір купівлі-продажу домоволодіння був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, який знав, що будинок буде оформлений на ОСОБА_3 формально. Всю належну грошову суму за договором ОСОБА_4 отримав від позивача. Після укладення правочину всі оригінали правовстановлюючих документів, у тому числі договір купівлі-продажу, були передані позивачу та знаходяться у нього, позивач та його дружина переїхали в куплений будинок та зареєструвалися у ньому. Крім того, у зазначеному будинку зареєструвався та почав проживати племінник дружини - ОСОБА_16 Сім'єю позивача був зроблений ремонт у будинку, всі комунальні платежі також сплачував позивач.

14.07.2014 р. позивач з дружиною отримали посвідки на постійне проживання в Україні, а 07.08.2014 р. позивач отримав реєстраційний номер облікової картки платника податків. Після чого позивач звернувся до ОСОБА_3 з проханням переоформлення документів на частину будинку на нього. Але відповідач ОСОБА_3 повідомила, що необхідно провести дооформлення земельної ділянки під будинком на її ім'я, з метою в подальшому переоформлення права власності на позивача на все майно: житловий будинок та земельну ділянку. Мотивуючи не готовністю документів, ОСОБА_3 тривалий час відмовляла у переоформлені житлового будинку.

В 2015 році ОСОБА_3 повідомила, що її чоловік ОСОБА_7 знаходиться у КНР, та в його відсутність вона нічого не буде переоформлювати. Позивач їздив до КНР, де вимагав від ОСОБА_7 вплинути на його дружину ОСОБА_3, також вимагав від ОСОБА_3 переоформити документи на майно, однак це не дало результатів. На початку 2015 року ОСОБА_3 зробила дублікат договору купівлі-продажу частки житлового будинку та уклала договір з ОСОБА_7 про поділ спільного майна подружжя, згідно якого право власності на спірне нерухоме майно перейшло до ОСОБА_7.

Рішенням суду від 20.07.2015 р. за позовом ОСОБА_7 позивача було знято з реєстрації та постановлено виселити із спірного домоволодіння. В кінці серпня 2017 року надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження за рішенням від 20.07.2015 р. про виселення зі спірного домоволодіння.

Також позивачу стало відомо, що 15.09.2017 р. ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу продав частку спірного житлового будинку відповідачу ОСОБА_5 Після чого за місцем проживання позивача були зламані замки, а в кінці вересня 2017 року прийшов новий власник та змусив позивача із сім'єю з'їхати з спірного житлового будинку. Також вказує, що ОСОБА_3 участі в пошуках будинку для купівлі та розрахунках за нього не приймала, у спірному домоволодінні не була зареєстрована, жодного дня в ньому не проживала та не сплачувала комунальні послуги. Оскільки будинок був придбаний за особисті кошти позивача, а не ОСОБА_3, спірний договір купівлі-продажу є недійсним в частині визначення покупця. У відповідності до ч. 1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 ЦК України. Положеннями ст. 217 ЦК України визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідків недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був вчинений без включення до нього недійсної частини. Якщо при вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним з підстав, що насправді покупцем є інша особа, суд встановить, що фактично майно було придбано за кошти іншої особи і для неї та що інших підстав для визнання цієї угоди недійсною немає, вказаний договір визнається недійсним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір. Спірне майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою етапі 388 ЦК України. Позивач вважає, що оскільки домоволодіння придбане відповідачем ОСОБА_5 у особи, яка не мала права його відчужувати, він не є стороною спірного правочину купівлі-продажу, то належним шляхом захисту моїх прав є витребування вказаного майна із його володіння.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, як незаконне та необґрунтоване та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Посилається на те, що показаннями відповідача ОСОБА_4 спростовується висновок суду, стосовно того, що позивач не довів що майно придбано саме за кошти позивача, оскільки відповідач визнав його позовні вимоги.

Також вказує, що факт придбання спірного майна безпосередньо позивачем підтверджується свідками, а саме: ОСОБА_17, ОСОБА_16, ОСОБА_11

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем своїх позовних вимог.

Судова колегія погоджується з таким висновком.

З матеріалів справи вбачається, що 24 січня 2014 року між продавцем ОСОБА_4 та покупцем ОСОБА_3 був укладений Договір купівлі-продажу 45/100 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Договір посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сарапас Н.Б. (т.1 а.с.12).

Згідно пунктів 4, 5 вищезазначеного Договору продаж вчинено за суму 145 900,00 грн., які продавець отримав від покупця повністю, ще до підписання цього договору. Продавець своїм підписом під цим договором підтверджує проведення зі сторони покупця повного розрахунку за продане вищезазначене нерухоме майно та відсутність щодо нього претензій фінансового характеру.

В пункті 11 вищезазначеного Договору зазначається, що покупець придбає вищезазначене нерухоме майно за спільні кошти в період зареєстрованого шлюбу, за згодою чоловіка ОСОБА_7, про що свідчить його заява, справжність підпису на якій засвідчено 23.01.2014 р., Сарапас Н.Б., приватним нотаріусом ХМНО, за реєстровим № 76.

Таким чином, згідно вищезазначеного нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 24.01.2014 р., гроші за договором були сплачені покупцем ОСОБА_3

За заявою ОСОБА_3 від 19.05.2015 р., нотаріус Сарапас Н.Б. видала їй дублікат Договору купівлі-продажу 45/100 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 укладеного 24.01.2014 р. між продавцем ОСОБА_4 та покупцем ОСОБА_3 (т.1 а.с. 63, 68).

19.06.2015 р. між громадянином Китаю ОСОБА_7 від імені та в інтересах якого діяв представник за довіреністю ОСОБА_12, та ОСОБА_3 укладено договір поділу спільного майна подружжя, згідно якого 45/100 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 стали особистою приватною власністю ОСОБА_7. Договір посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Сарапас Н.Б. (т.1 а.с. 66-67).

Заочним рішенням Київського районного суду міста Харкова від 20.07.2015 р. по справі №640/10611/15-ц за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у праві користування та розпорядження будинком АДРЕСА_1 яке набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_7. Знято з реєстрації та виселено ОСОБА_1 зі спірного будинку, оскільки судом встановлено належність ОСОБА_7 на праві власності 45/100 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 згідно договору про поділ спільного майна подружжя від 09.06.2015 р. (т.1 а.с. 61).

Як вбачається з постанови державного виконавця від 20.09.2017 р. вищезазначене рішення суду виконано боржником ОСОБА_1 в самостійному порядку (т.1 а.с. 159-160).

Заочним рішенням Київського районного суду міста Харкова від 05.07.2017 р. у справі №640/4187/17 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_16, ОСОБА_17 про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом виселення та зняття з реєстрації, яке набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_7. Визнано ОСОБА_16, ОСОБА_17 такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1 Постановлено виселити та зняти з реєстрації з будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_16, ОСОБА_17 без надання іншого жилого приміщення. Судом встановлено, що 45/100 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить позивачу ОСОБА_7 на праві власності на підставі договору про поділ спільного майна подружжя від 09.06.2015 р. (т. 2 а.с. 90-92).

Згідно постанов державного виконавця від 20.09.2017 р. вищезазначене рішення суду по справі №640/4187/17 виконано боржниками ОСОБА_16, ОСОБА_17 в самостійному порядку (т. 2 а.с. 83-88).

За договором купівлі-продажу від 15.09.2017 р. право власності на 45/100 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 перейшло до ОСОБА_5. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_15

Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені ст.203 ЦК України, згідно якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов'язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов'язок передати предмет договору наступному власнику. Отже, за звичаями ділового обороту презюмується, що предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що спірний договір купівлі-продажу від 24.01.2014 р. вчинений у письмовій формі, підписаний обома сторонами договору, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Сарапас Н.Б. та зареєстровано в реєстрі за №101, тобто форма укладання договору відповідає вимогам закону. При укладанні спірного договору купівлі-продажу, сторони були згодні з його умовами, про що свідчить як їх підпис на договорі, в тому числі з розміром грошових коштів, отриманих в якості оплати за придбане майно, а також відомостей про те, що гроші за придбане майно продавцю ОСОБА_4 передала покупець ОСОБА_3

Заочним рішенням Київського районного суду міста Харкова від 20.07.2015 р. по справі №640/10611/15-ц за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у праві користування та розпорядження будинком АДРЕСА_1 яке набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_7 та знято з реєстрації і виселено ОСОБА_1 зі спірного будинку, оскільки судом було встановлено належність ОСОБА_7 на праві власності 45/100 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 згідно договору про поділ спільного майна подружжя від 09.06.2015 р.

Заочним рішенням Київського районного суду міста Харкова від 05.07.2017 р. по справі №640/4187/17 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_16, ОСОБА_17 про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом виселення та зняття з реєстрації, яке набрало законної сили, також встановлено, що 45/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 належать на праві власності ОСОБА_7.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Тому факт належності ОСОБА_7 на праві власності 45/100 часток житлового АДРЕСА_1 доказуванню не підлягає.

Продавець ОСОБА_7, у якого ОСОБА_5, придбав спірне майно, мав право на його відчуження згідно договору про поділ спільного майна подружжя, посвідченого приватним нотаріусом Сарапас Н.Б., від 09.06.2015 р. та дублікату Договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 24.01.2014

Відповідач ОСОБА_5 є добросовісним набувачем спірного майна - 45/100 часток житлового АДРЕСА_1.

У судах першої та апеляційної інстанції ОСОБА_1 не довів, що він є власником спірного нерухомого майна, а тому витребувати його у відповідача ОСОБА_5 в порядку ст.388 ЦК України не є можливим.

Доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі висновків суду не спростовують, були предметом розгляду судом першої інстанції, яким суд дав належну оцінку та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення.

З огляду на викладене, та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України судова колегія вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу та залишити судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ч. 1 ст. 375, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 12.06.2018 року.

Головуючий - О.М. Хорошевський

Судді - П.В. Кісь

О.А. Кружиліна