14.06.2018 227/2097/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2018 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючої судді Любчик В.М.,

за участю секретаря судового засідання Сафронової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Добропільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про встановлення факту смерті, -

в с т а н о в и в:

заявниця звернулась до суду з вищеназваною заявою, у якій просила встановити факт смерті 30 травня 2018 року в м. Донецьк Будьоннівський район, її батька ОСОБА_2, який народився 12 жовтня 1953 року в місті Красногорівка Мар'їнського району Донецької області. Заява мотивована тим, що батько заявниці помер на непідконтрольній території України в м. Донецьк під час знаходження на лікуванні в лікарні, тому вона позбавлена можливості зареєструвати факт смерті особи іншим чином.

Заявниця ОСОБА_1 в відкрите судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі.

Представник заінтересованої особи Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій областів судове засідання не з'явився, від них надійшла заява про розгляд справи без їх участі.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання відповідно до ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України не перешкоджає розгляду справи по суті.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що заяву необхідно задовольнити з огляду на наступне.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до листа Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану № 15.32-5/1583 від 08.06.2018 року, актового запису про смерть ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, - не виявлено.

Згідно свідоцтва про смерть, виданого на непідконтрольній території України Донецької області, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер 30 травня 2018 року в м. Донецьк Будьоннівський район, про що зроблений відповідний запис (а.с.12).

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 158 від 31 травня 2018 року, ОСОБА_2 помер 30 травня 2018 року в лікарні м. Донецька (а.с.11).

Згідно довідки про причину смерті від 31 травня 2018 року ОСОБА_2 помер 30 травня 2018 року, причина смерті рак стравоходу, стан після променевої терапії (а.с.11).

Також до матеріалів справи додано копію свідоцтва про поховання серії А № 69, яке видане ОСОБА_1 як користувачу місця № 978 на міському кладовищі в м. Білицьке, де поховано 01 червня 2018 року померлого ОСОБА_2 (а.с.13).

Оцінюючи усі додані документи як докази у даній справі, суд враховує вимоги міжнародно-правових актів і принципів, адже відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Застосовуючи зазначені міжнародні стандарти до цієї справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 76 - 83, 223, 259, 265, 267, 268, 293, 294, 317, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

заяву ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, взята на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: Донецька область, м. Добропілля, м. Білицьке, вул. Миру, 14/4) задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, взятий на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: Донецька область, м. Добропілля, м. Білицьке, вул. Харківська, 17/34) 30 травня 2018 року в місті Донецьк Будьоннівський район, Україна.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Копію судового рішення видати заявнику негайно після проголошення та направити до Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області для державної реєстрації смерті особи.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня оголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його оголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повний текст судового рішення складений 14 червня 2018 року.

Головуюча суддя В.М. Любчик

14.06.2018