Справа № 380/275/18 Головуючий у І інстанції Лісовенко П. І.
Провадження № 22-ц/780/3432/18 Доповідач у 2 інстанції Голуб С. А.
Категорія 33 18.09.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 вересня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі

головуючого Голуб С.А.,

суддів: Приходька К.П., Таргоній Д.О.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 08 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року в її будинку, що в АДРЕСА_1, в зв'язку з неналежним облаштуванням печі сталася пожежа, внаслідок якої було знищено та пошкоджено шиферне перекриття будинку, дерев'яна обрешітка та речі домашнього вжитку. Позивач вважає, що пожежа сталася з вини відповідача, оскільки він з 06 червня 2017 року по 21 вересня 2017 року проживав у будинку позивача.

На підставі викладеного, позивач просила суд першої інстанції стягнути з відповідача на її користь майнову шкоду в розмірі 23343 грн.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 08 червня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що у зв'язку з пожежею, яка сталася у будинку було знищено та пошкоджено шиферне перекриття, дерев'яну обрешітку площею 20 м.кв. та речі домашнього вжитку, а саме килимова доріжка, килим, одяг та взуття, електродуховка тощо.

Під час судового засідання, відповідач визнав той факт, що пожежа сталася під час експлуатації груби в будинку позивача та стверджував, що допомагатиме в проведенні ремонтних робіт.

На підтвердження того, що позивачем здійснювалися ремонтні роботи, до суду першої інстанції були подані копії квитанції про купівлю будівельних матеріалів.

Разом з тим суд першої інстанції не прийняв їх до уваги, зазначивши, що подані позивачем квитанції не є належним та допустимим доказом заподіяння шкоди відповідачем. Також в оскаржуване рішення мотивоване тим, що актом про пожежу від 21 вересня 2018 року встановлено лише ймовірну причину пожежі: порушення вимог при влаштуванні печі.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_2 просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суд першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити в повному обсязі позовні вимоги.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України на адресу Апеляційного суду Київської області відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що предметом спору є стягнення майнової шкоди у розмірі 23343 грн., що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму, суд не вбачає підстав для виклику сторін у судове засідання.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення враховуючи таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є власником 2/3 частин будинку в АДРЕСА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 вересня 2010 року та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.4,5).

В період з 06 червня 2017 року по 21 вересня 2017 року в даному будинку без реєстрації проживав відповідач ОСОБА_3, що підтверджується поясненнями сторін.

21 вересня 2017 року о 04 годині 22 хвилини в будинку сталася пожежа.

Згідно акту про пожежу від 21 вересня 2017 року, складеного комісією у складі провідного інспектора Тетіївського РС ГУ ДСНС України у Київській області Луцького Р.В., голови П?ятигірської сільської ради Роїка О.І. та громадянина ОСОБА_3, місцем виникнення пожежі є стіна будівлі. Пожежею знищено шифер та дерев'яна обрешітка на площі 4 кв.м., солома на північній стіні 50 кг., пошкоджено шифер та дерев'яна обрешітка на площі 20 кв.м., речі домашнього вжитку. Ймовірна причина пожежі - порушення вимог при влаштуванні печі (а.с. 6).

Відповідно до кошторису, складеного самою ОСОБА_2, вартість ремонтних робіт в будинку після пожежі та знищених речей домашнього вжитку становить відповідно 13343 та 10000 гривень.

Відповідно звіту про незалежну оцінку ринкової вартості ремонту, зробленого ТОВ «Володарський ВКБ», вартість ремонту будинку в АДРЕСА_1 після пожежі становить 93840 гривень.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що згідно акту ймовірною причиною пожежі, що виникла в домоволодінні позивача стало порушення вимог при влаштуванні печі, а відповідно до вимог чинного законодавства забезпечення пожежної безпеки в жилих приміщеннях державного, громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів покладається на квартиронаймачів і власників, а в жилих будинках приватного житлового фонду та інших спорудах, на дачах і садових ділянках - на їх власників або наймачів, якщо це обумовлено договором найму, однак позивачем не було надано належні та допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог, що саме з вини відповідача сталася пожежа.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи таке.

Відповідно до ч. 4 ст.2 ЗУ «Про пожежну безпеку», забезпечення пожежної безпеки в жилих приміщеннях державного, громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів покладається на квартиронаймачів і власників, а в жилих будинках приватного житлового фонду та інших спорудах, на дачах і садових ділянках - на їх власників або наймачів, якщо це обумовлено договором найму.

Статтею 6 цього ж Закону передбачено, що громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства, які перебувають на території України, зобов'язані: виконувати правила пожежної безпеки, забезпечувати будівлі, які їм належать на праві особистої власності, первинними засобами гасіння пожеж і протипожежним інвентарем, виховувати у дітей обережність у поводженні з вогнем; повідомляти пожежну охорону про виникнення пожежі та вживати заходів до її ліквідації, рятування людей і майна.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Зі змісту ч.1,2 ст.1166 ЦК України випливає, що майнова шкода, заподіяна неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що заподіяла шкоду. Особа, що заподіяла шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкода заподіяна не з її вини.

Відсутність хоча б одного з елементів виключає цивільно-правову відповідальність.

Згідно із роз'ясненнями, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на підтвердження своїх вимог надала суду копію акту про пожежу від 21 вересня 2017 року та копії квитанцій про купівлю будівельних матеріалів.

Судом першої інстанції було надано належну правову оцінку вказаним доказом та вірно зазначено, що актом про пожежу встановлено лише ймовірну причину пожежі та не встановлено вину відповідача, тому поданим позивачем доказом не встановлюються винні дії відповідача, що стали причиною пожежі.

Під час судового розгляду справи позивачем не заявлялися клопотання щодо призначення відповідної судової експертизи.

Щодо поданих квитанції про купівлю будівельних матеріалів, то судом також вірно зазначено, що вони не є належним та допустимим доказом, який свідчив про розмір заподіяної відповідачем шкоди, окрім того з поданих позивачем квитанції не вбачається хто є платником за будівельні матеріали.

Окрім того, з аналізу вказаних вище правових норм вбачається, що відповідальність за пожежну безпеку покладено на власника житлового будинку або наймачів, якщо це передбачено договором найму, як вбачається з матеріалів справи, власником 2/3 частини будинку в якому сталася пожежа є позивач. В акті про пожежу вказано, що причиною пожежі стало неправильне облаштування печі. У зв'язку з тим, що відповідач не несе відповідальність за пожежну безпеку в будинку в якому він проживав без договору найму, то така відповідальність покладена саме на позивача у справі, так як вона є власником будинку.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність позивачем причинно-наслідкового зв'язку між пожежею та діями відповідача та заподіяного розміру майнової шкоди.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції, згідно зі ст. 374 ЦПК України, має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст.. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів доходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 137, 141, 369, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 08 червня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та у відповідності до ст. 389 ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий

Судді: