АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22-ц/796/5230/2018 Головуючий в 1 інстанції - Грегуль О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2018 року м.Київ

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Панченка М.М.

cуддів - Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

при секретарі - Кемському В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог послався на неналежний рівень пенсійного забезпечення, як основного джерела існування, та на дискримінаційну, на думку позивача, політику уряду по відношенню до певних категорій пенсіонерів, що заподіює позивачеві моральну шкоду, яку ОСОБА_2 оцінює у 2 233 740 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

В поданій апеляційній скарзі позивач, посилаючись на доводи позовної заяви, яким, на думку скаржника, не надано належної правової оцінки, просить зазначене рішення суду скасувати, як таке що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Таким чином, справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, в судове засідання не з'явилися, з огляду на що в силу ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Панченка М.М., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 перебуває на обліку в Лівобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України у м. Києві та отримує пенсію за віком, розмір якої в 2016 році становив від 1208 грн. 94 коп. до 1381 грн. 94 коп. щомісячно /а.с. 14/.

Вважаючи, що указаний розмір пенсії не спроможний забезпечити належний рівень життя позивача та є нижчим від прожиткового мінімуму, ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, виходив з того, що позивачем не доведено факт порушення його прав з боку відповідачів.

Так, згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Звертаючись з позовними вимогами саме до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України та Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, позивач належним чином не аргументує та не доводить, якими саме діями або бездіяльністю зазначених органів державної влади порушено права позивача.

Зокрема, матеріали справи не містять відомостей про звернення ОСОБА_2 до суду адміністративної юрисдикції про визнання дій або бездіяльності відповідачів неправомірними.

Встановлення зазначеної обставини(неправомірності дій Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві) не належить до компетенції судів загальної юрисдикції.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Підставою для звернення ОСОБА_2 до суду з даним позовом стало те, що пенсія, яка виплачувалася позивачеві в 2016 році, на думку скаржника, була меншою від прожиткового мінімуму.

Між тим, розмір прожиткового мінімуму в 2016 році встановлювався ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік».

Зазначаючи про невідповідність розміру заробітної плати, позивач посилається на розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб(1378 грн. станом на 01.01.2016 року, 1450 грн. станом на 01.05.2016 року та 1600 грн. станом на 01.12.2016 року).

Проте, в ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» міститься визначення терміну «непрацездатні громадяни» - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Враховуючи, що позивач є пенсіонером за віком, слід дійти висновку, що ОСОБА_2 є непрацездатною особою в розумінні зазначеного закону.

Згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік», розмір прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб(осіб, які втратили працездатність) складав з 1 січня 2016 року - 1074 гривні, з 1 травня - 1130 гривень, з 1 грудня - 1247 гривень, що є меншим від розміру пенсії, яка виплачувалася позивачеві в 2016 році.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалене на повно з'ясованих обставинах, з дотриманням норм матеріального і процесуального права та не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту порушення його прав з боку відповідачів.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 травня 2018 року - без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 14 червня 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді