Постанова

Іменем України

13 червня 2018 року

м. Київ

справа № 640/7570/16-ц

провадження № 61-11105 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), ПророкаВ. В., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова,

представник відповідача - Морозова ОленаРоманівна,

третя особа - Міністерство оборони України,

представник третьої особи - Вельма ІгорОлександрович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 7 лютого 2017 року в складі колегії суддів: Лобова О. А., Абрамова П. С., Дорош А. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова (далі - КЕВ м. Харкова), третя особа - Міністерство оборони України, про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що з 25 червня 2007 року відповідач порушує передбачене частиною сьомою статті 44 Закону України «Про статус суддів» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) право позивача на забезпечення благоустроєним житлом після його обрання суддею Військового місцевого суду Харківського гарнізону.

Посилаючись на те, що надав до КЕВ м. Харкова всі необхідні документи у лютому 2007 року, проте відповідного рішення не прийнято, ОСОБА_4 просив визнати протиправною бездіяльність відповідача та зобов'язати КЕВ м. Харкова забезпечити його житлом і відшкодувати моральну шкоду в сумі 55 000 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2016 року в складі судді Якущі Н. В. позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність КЕВ м. Харкова щодо незабезпечення ОСОБА_4 житлом у порядку, передбаченому частинами 7 і 8 статті 44 Закону України «Про статус суддів»; зобов'язано КЕВ м. Харкова виконати вимоги цього закону шляхом забезпечення ОСОБА_4 житлом. У решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що бездіяльність відповідача щодо невиконання вимог закону є доведеною та підлягає усуненню через зобов'язання КЕВ м. Харкова забезпечити позивача житлом. У задоволенні позовних вимог про стягнення відшкодування моральної шкоди суд відмовив за недоведеністю.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 7 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасовано. Ухвалено у цій частині нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання забезпечити житлом. У решті рішення суду залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2010 року у справі № 2-а-3830/10/2070 бездіяльність відповідача щодо нерозгляду питання забезпечення позивача житлом визнана протиправною. Після цього відповідач взяв ОСОБА_4 на квартирний облік, проте Виконавчий комітет Київської районної у місті Харкові ради відмовив у затвердженні цього рішення КЕВ м. Харкова, зазначена відмова визнана протиправною Вищим адміністративним судом України у постанові від 19 листопада 2015 року у справі № 2018/2а-1714/11, якою також зобов'язано місцевий орган виконавчої влади вчинити відповідні дії. Оскільки адміністрація Київського району Харківської міської ради не виконує судове рішення у справі № 2018/2а-1714/11, відповідач не може у межах встановлених законом повноважень вирішити питання про забезпечення ОСОБА_4 житлом.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що зобов'язання КЕВ м. Харкова звернутися до адміністрації Київського району Харківської міської ради залишається невиконаним і позивач не повинен доводити, що відповідач має реальну можливість у межах повноважень вирішувати питання про зарахування його на квартирний облік та забезпечення житлом.

У травні 2017 року КЕВ м. Харкова подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, у яких просить касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

26 лютого 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 ЦПК України 2004 року).

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 19 листопада 2015 року у справі № 2018/2а-1714/11 визнано протиправним та скасовано рішення Виконавчого комітету Київської районної у місті Харкові ради від 2 листопада 2010 року № 211-1 у частині затвердження пункту 1.12 протоколу районної житлової комісії при виконкомі від 22 жовтня 2010 року № 42. Зобов'язано адміністрацію Київського району Харківської міської ради затвердити рішення Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова та рішення житлової комісії Військового місцевого суду Харківського гарнізону від 1 лютого 2007 року про зарахування на квартирний облік судді Військового місцевого суду Харківського гарнізону ОСОБА_4 із сім'єю (до складу якої входить дружина ОСОБА_7, донька ОСОБА_8 та син ОСОБА_9), які потребують поліпшення житлових умов з наданням житлового приміщення з додатковою площею, позачергово та в шестимісячний строк з 25 грудня 2006 року.

У справі № 2018/2а-1714/11 суд перевіряв законність пункту 1.12 рішення Виконавчого комітету Київської районної у місті Харкові ради від 2 листопада 2010 року, яким відмовлено КЕВ м. Харкова у затвердженні рішення про прийняття ОСОБА_4 із сім'єю на квартирний облік у загальну чергу та включення до списку осіб, яким житлова площа надається позачергово, з 1 лютого 2007 року.

Спір у справі стосується забезпечення позивача житлом як дії, що має вчинятись КЕВ м. Харкова після затвердження рішення адміністрацією Київського району Харківської міської ради про прийняття ОСОБА_4 із сім'єю на квартирний облік у загальну чергу та включення до списку осіб, яким житлова площа надається позачергово.

Позивач не спростовує тієї обставини, що місцевий орган виконавчої влади такого рішення не приймав.

Зобов'язання КЕВ м. Харкова забезпечити житлом ОСОБА_4 з сім'єю поза процедурою затвердження адміністрацію Київського району Харківської міської ради рішення КЕВ м. Харкова про прийняття його на квартирний облік не ґрунтується на законі.

За таких обставин висновок суду апеляційної інстанції щодо відмови у задоволенні позову за недоведеністю бездіяльності відповідача є правильним і відповідає фактичним обставинам справи.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач не має доводити наявність у відповідача повноважень вирішити питання взяття його на квартирний облік та забезпечення житлом, не заслуговує на увагу з таких підстав.

За змістом статті 44 Закону України «Про статус суддів» та Порядку забезпечення житлом суддів Апеляційного суду України, апеляційних і місцевих судів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2005 року № 707 (чинного на час виникнення спірних правовідносин), обов'язок забезпечити житлом суддю, який потребує поліпшення житлових умов, покладений на місцеві органи виконавчої влади за місцем роботи судді, а дії Державної судової адміністрації України та її територіальних управлінь із забезпечення суддів житлом є додатковими у разі невирішення цього питання органом місцевої виконавчої влади (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 7 травня 2012 року в справі № 21-292а11).

Верховний Суд підстав відступити від таких висновків щодо застосування норм права не вбачає.

Оскільки обов'язок забезпечити житлом суддю покладений на місцеві органи виконавчої влади за місцем його роботи, тому КЕВ м. Харкова не має законних повноважень вчиняти будь-які дії щодо забезпечення позивача житлом до затвердження адміністрацію Київського району Харківської міської ради рішення КЕВ м. Харкова про прийняття ОСОБА_4 із сім'єю на квартирний облік.

Таким чином суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що у зв'язку з невиконанням судового рішення у справі № 2018/2а-1714/11, бездіяльність відповідача є недоведеною.

Посилання у касаційній скарзі на Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 року, Закон України «Про статус суддів», Житловий кодекс Української РСР є безпідставним, оскільки це не було предметом судового розгляду у справі, у якій право позивача на отримання житла не оспорюється.

За таких обставин касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - залишенню без змін.

Відповідно до частини третьої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 7 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька

Судді:С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик