441/368/17 2/441/43/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2018 р. Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді - Яворської Н.І.

з участю секретаря - Цап І.М.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городок Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільно нажитого майна подружжя,

встановив:

15.03.2017р. позивач звернулася до суду із позовом, покликаючись на те, що 19.11.2006 року між нею та ОСОБА_4 був укладений шлюб, зареєстрований Великолюбінською селищною радою Городоцького району Львівської області, актовий запис № 34. Після одруження вони проживали з відповідачем в АДРЕСА_1 в будинку матері відповідача. 13.12.2016р. Городоцьким районним судом Львівської області шлюб між ними розірвано. В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин за спільні кошти її та відповідача набуто спірне майно, а саме: земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована в АДРЕСА_2 холодильник «Самсунг», газову плиту, бойлер, гідрофер, ванну, умивальник з тумбою, мийку з верхньою та нижньою тумбами, диван м'який, куток, стіл, два світильники, два коври, телевізор, саталітарну антену, посуд. Крім того за спільні гроші, нажиті під час спільного проживання, ними було перекрито частково будинок, проведено воду до будинку, зроблено косметичний ремонт всередині та ззовні будинку, придбано плитку і покладено в кухні, тобто зроблено капітальний ремонт.

Зазначала, що на це все були витрачені її кошти, вона в цей час працювала та була приватним підприємцем, заробляла немалі кошти, також грішми допомагали її родичі. На цей час відповідач ніде не працював, зловживав спиртними напоями, приходив додому в нетверезому стані, погрожував їй. На даний час відповідач добровільно провести розподіл майна не бажає, хоча під час розірвання шлюбу не заперечував, що поверне все нажите майно. Підтверджуючі документи на спільно придбане ними майно знаходяться у відповідача в його будинку і на її вимогу він їх не віддає. Витрати, які вона понесла за придбане майно, становлять приблизно 46 450 (сорок шість тисяч чотириста п'ятдесят) грн., а ціна земельної ділянки становить 167600 (сто шістдесят сім тисяч шістсот) грн. Отже, загальна вартість майна становить 214 050 (двісті чотирнадцять тисяч п'ятдесят) грн..

Просила суд ухвалити рішення, яким поділити між нею та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 спільно набуте майно, виділивши їй холодильник, газову плиту, умивальник з тумбою, м'який куток, стіл, ковдри, посуд, загальною вартістю приблизно 20000 грн., за відповідачем залишити бойлер, гідрофер, ванну, мийку з верхньою і нижньою тумбами, диван, світильники, телевізор, супутникову антену. Земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована на АДРЕСА_3, визнати за відповідачем у випадку, якщо він виплатить їй грошову компенсацію 1/2 вартості земельної ділянки в розмірі 83800 грн. (вісімдесят три тисячі вісімсот). Судові витрати покласти на відповідача.

Вимоги підтримано позивачем в судовому засіданні. Додатково ОСОБА_3 пояснила, що оскільки відповідач не погоджується виплатити їй грошову компенсацію за половину належної їй земельної ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_2 вона просить визнати за нею право власності на 1/2 частину такої як частку у спільному майні подружжя.

Відповідач та його представник заперечили проти позовних вимог позивача. Згідно поданих письмових заперечень проти позову, земельна ділянка, набута у власність на підставі приватизації, згідно вимог СК України є особистою приватною власністю особи, а не спільним сумісним майном подружжя, а відтак вказана у позовній заяві земельна ділянка не може бути об'єктом поділу між ним та позивачем. Після одруження він з позивачем стали проживати у житловому будинку його батьків в АДРЕСА_1. Його батько на той час працював стрілком воєнізованої охорони Львівської залізниці, отримував зарплату, був учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, отримував пенсію як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, усі кошти давав в сім"ю. В 2008 році батько помер та вони отримали страховку за його життя у розмірі 13000 грн., крім того Львівська залізниця виплатила його матері 8000 грн. у зв'язку з втратою годувальника. Його мати на той час була приватним підприємцем, що стверджується Свідоцтвом про реєстрації ФОП. Із позовної заяви незрозуміло, яка вартість майна, що входить в перелік спільного сумісного майна подружжя - холодильника марки «Самсунг», газової плити, бойлера, гідрофора, ванни, умивальника з тумбою, мийки з верхньою та нижньою тумбами, м'якого дивана, кутка, стола, двох світильників, двох коврів, телевізора, супутникової антени, посуду. У позові позивач вказує, що ними за спільні кошти придбано телевізор, однак це не відповідає дійсності, оскільки він придбаний його матір'ю ОСОБА_5, що підтверджується фіскальним чеком від 20.07.2009р. Він категорично заперечує ту обставину, що до спільного майна подружжя належить бойлер, гідрофон, ванна, умивальник з тумбою, оскільки ці речі є невідємною частиною житлового будинку, що належить його матері на праві приватної власності подружжя. Стосовно іншого майна - дивану, м"якого кутка, стола, двох світильників, двох коврів, супутникової антени, посуду, то таке також було придбане його матір'ю, а тому не можу бути поділеним. Усе своє майно та особисті речі позивач з будинку забрала. У зв'язку з наведеним просить відмовити у задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.11.2006р. сторони зареєстрували між собою шлюб, який розірвано рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 13.12.2016р. (а.с.7). З 06.07.2009р. ОСОБА_3 зареєстрована фізичною особою-підприємцем Городоцькою РДА Львівської області, ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податків та інших загальнообов'язкових платежів НОМЕР_1 (а.с.8).

05.07.2011р. ОСОБА_4 зареєстрував право власності на земельну ділянку площею 0.1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_2 яка була передана йому на підставі рішення Великолюбінської селищної ради 36 сесії 5 скликання № 1345 від 29.10.2010р., що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 05.07.2011р. (а.с.9). Вартість земельної ділянки станом на 25.01.2017р. становить 167600 грн. (а.с.10).

Також сторонами визнається, що за час перебування у шлюбі ними було придбано холодильник «Самсунг», газову плиту, бойлер, гідрофер, ванну, умивальник з тумбою, мийку з верхньою та нижньою тумбами, диван м'який, куток, стіл, два світильники, два коври, телевізор, супутникову антену, посуд.

Згідно ст.60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За вимогами ч.2 ст.71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Частини 4, 5 цієї ж статті встановлює, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За вимогами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд дійшов висновку, що за час спільного проживання у шлюбі сторонами набуто за час шлюбу та підлягає поділу наступне майно, яке відноситься до спільної сумісної власності: земельна ділянка площею 0.1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_2 згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 05.07.2011р. (а.с.9), холодильник «Самсунг», газова плита, ванна, два коври.

Земельна ділянка площею 0.1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_2 згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 05.07.2011р. (а.с.9) віднесена судом до спільної сумісної власності подружжя, оскільки така була зареєстрована за ОСОБА_4 05.07.2011р. коли діяла редакція ч.5 ст.61 СК України, за якою об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Вказану частину статті виключено на підставі закону № 4766-VI від 17.05.2012р., який набрав чинності 13.06.2012р., тобто до 13.06.2012р. вказана редакція статті СК України діяла.

Придбання сторонами у шлюбі рухомого майна, переліченого вище, сторонами в судовому засіданні не оспорювалося, а відтак такий факт доказуванню не підлягає.

Як роз'яснено у п. 22 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Беручи до уваги те, що усі перераховані вище предмети є рухомими речами, а земля відносяться до неподільної речі, суд вважає за доцільне в силу вимог ч.2 ст.71 СК України виділити кожній із сторін по кожному предмету окремо з урахуванням принципу рівності часток.

З огляду на наведене підлягає виділенню ОСОБА_3 холодильник марки «Самсунг», газова плита.

ОСОБА_4 слід виділити ванну, ковер.

Згідно ч.ч.4, 5 ст.71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Як роз'яснено у п. 25 вищевказаної постанови пленуму ВСУ, за відсутності згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Враховуючи наведене, беручи до уваги той факт, що відповідач не визнає позову в частині включення до спільного сумісного майна подружжя земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, а в тій частині, що ним визнається, не погоджується на грошову компенсацію за свою частку у спільному майні подружжя, жодна із сторін не внесла на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми як компенсацію іншій стороні за частку у спільній сумісній власності подружжя, позов на підставі ст.365 ЦК України жодною із сторін не заявлявся, суд приходить до переконання про необхідність залишення майна, яке входить до спільної сумісної власності подружжя, у їх спільній частковій власності із визначенням ідеальних часток подружжя в цьому майні без його реального поділу.

Виходячи з вимог ст.141 ЦПК України та беручи до уваги те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 70, 71 Сімейного кодексу України, ст.ст. 81, 83, 95, 141, 263, 264 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 наступне майно: земельну ділянку площею 0.1000 га для будівництва та обслуговування будинку в АДРЕСА_2 (кадастровий номер НОМЕР_3), холодильник «Самсунг» білого кольору вартістю 3100 грн., газову плиту вартістю 2700 грн., два коври вартістю 3500 грн., ванну вартістю 2000 грн.

Виділити у власність ОСОБА_3 рухоме майно - холодильник «Самсунг» білого кольору вартістю 3100 грн., газову плиту вартістю 2700 грн., 1 шт. ковер розово-світлого кольору 2.30х1.50 вартістю 1410 грн, а всього на суму 7210 грн.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2., право власності на 1/2 ідеальну частину земельної ділянки площею 0.1000 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_2 (кадастровий номер НОМЕР_3) згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 від 05.07. 2011 р.

В решті позову відмовити.

Виділити у власність ОСОБА_6 - ванну вартістю 2000 грн., ковер вартістю 1410 грн., а всього на суму - 4210 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 компенсацію за рухоме майно в розмірі 3000 грн.

Визнати за ОСОБА_6, право власності на 1/2 ідеальну частину земельної ділянки площею 0.1000 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_2 (кадастровий номер НОМЕР_3) згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 від 05.07. 2011 р.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 2140 грн. понесених судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 18.06.2018р.

СуддяН. І. Яворська