Ухвала

15 червня 2018 року

місто Київ

справа № 2604/3181/2012

провадження № 61-19426ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув заяву ОСОБА_1 про відвід судді-доповідача Фаловської І. М. у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської ОлениВолодимирівни, ОСОБА_5, треті особи: Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», ОСОБА_1, ОСОБА_6 про визнання прилюдних торгів недійсними, визнання акту державного виконавця недійсним та скасування свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 11 травня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на зазначені судові рішення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 липня 2017 року відкрито провадження у справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпунктів 4, 14 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскарженні в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 11 травня 2017 року з матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у квітні 2018 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями визначено суддю-доповідача Фаловську І. М.

15 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із заявою про відвід судді-доповідача Фаловської І. М.

Заява про відвід обґрунтовувалась тим, що суддя Фаловська І. М. опосередковано, через родичів, пов'язана і з Відділом державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві (далі - ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві ), і з Дніпровським районним судом міста Києва.

Такого висновку представник дійшов виходячи з аналізу декларації родинних зв'язків судді, розміщеної у відкритих джерелах, відповідно до якої, племінник чоловіка судді-доповідача - ОСОБА_7, працював старшим державним виконавцем саме у ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві у 2010-2012 роках, а двоюрідний брат чоловіка судді-доповідача - ОСОБА_8 є суддею Дніпровського районного суду міста Києва.

Викладені обставини, на думку адвоката, свідчать, що розподіл справи на суддю Фаловську І. М. не може бути випадковим, у зв'язку з чим є підозра про втручання в автоматизовану систему розподілу справ, а відтак просить відвести суддю-доповідача Фаловську І. М. від розгляду справи № 2604/3181/2012.

Ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2018 року заяву про відвід судді-доповідача Фаловської І.М. передано судді, який не входить до складу суду, визначеному у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України.

В ухвалі суду зроблено висновок, що така заява не свідчить про існування об'єктивно обґрунтованих обставин, що викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді-доповідача, а тому заява про відвід судді є необґрунтованою.

Відповідно до частин другої та третьої статті 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

На виконання вимог частини третьої статті 40 ЦПК України заяву про відвід судді-доповідача Фаловської І. М. передано судді Верховного Суду Погрібному С. О. в порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов'язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» (№ 33949/02, § 49-52, від 09 листопада 2006 року) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна визначатися за суб'єктивним та об'єктивним критеріями. Відповідно до суб'єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об'єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб'єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об'єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об'єктивно обґрунтованими.

Верховний Суд, оцінюючи наявність обґрунтованих підстав для відводу щодо суб'єктивного критерію, встановив відсутність підстав стверджувати, що суддя Фаловська І. М. виявляє особисту упередженість. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з'являться докази на користь протилежного.

За об'єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об'єктивно виправдані.

Той факт, що племінник чоловіка судді-доповідача - ОСОБА_7, працював старшим державним виконавцем саме у ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві у 2010-2012роках, а двоюрідний брат чоловіка судді-доповідача - ОСОБА_8 являється суддею Дніпровського районного суду міста Києва не дає достатніх підстав для висновків про необ'єктивність та упередження судді Фаловської І. М. у цій справі.

В цілому, доводи заявника носять характер припущень, що жодним чином не були доведені або підтверджені будь-якими зрозумілими доводами або доказами, а тому в задоволенні заяв про відвід судді необхідно відмовити.

У такому висновку Верховний Суд має виходити з того, що необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є так само порушенням права на справедливий суд, як й незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді. Проте, у цій справі усі доводи заявника носять характер непідтверджених припущень, що не знайшли свого об'єктивного обґрунтування та розумного пояснення, що могло б бути добросовісно сприйняті й оцінені судом.

Керуючись статтями 36, 40 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Фаловської І.М. відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний