Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"06" вересня 2018 р. 145/1182/18

2/145/729/2018

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Мазурчака А. Г. ,

при секретарі Мигдальській Н.М.,

за участі позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в смт. Тиврів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Слідянської сільської ради про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування за законом,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій вказує, що 26 квітня 2002 року помер її батько ОСОБА_3, який до дня смерті був зареєстрований та проживав ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить право на завершення приватизації земельної ділянки по вул. Садова, 11а с. Сліди Тиврівського району Вінницької області, яку ОСОБА_3 розпочав, але не встиг завершити за життя.

За життя ОСОБА_3 належним йому майном не розпорядився. Вона є спадкоємицею першої черги спадкування за законом після нього. Крім неї інших спадкоємців тершої черги спадкування за законом немає.

Вона прийняла спадщину в силу положень ст. 549 ЦК України 1963 року (чинного на час відкриття спадщини), шляхом фактичного вступу до шести місяців з часу відкриття спадщини у володіння та управління спадковим майном: користувалася житловим будинком, обробляла присадибну земельну ділянку. Крім того, заволоділа належними спадкодавцю речами та правовстановлюючими документами на майно що йому належало, зокрема ощадною книжкою.

Однак оформити спадщину та одержати свідоцтво про право на спадщину за законом немає можливості через відсутність юридичних документів на ім'я спадкодавця.

Просить визнати за нею право на завершення приватизації земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0.25 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,65 га по вул. Садова, 11 а, в с. Сліди Тиврівського району Вінницької області з правом отримання витягу з Державного земельного кадастру про земельні ділянки та з правом отримання документа, який посвідчує право власності, на своє ім'я в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого 26 квітня 2002 року в с. Сліди Тиврівського району Вінницької області.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, просять їх задоволити з підстав, наведених в позовній заяві.

Відповідач представник Слідянської сільської ради в судове засідання не з'явився, подав суду заяву, в якій просить справу розглянути у відсутності її представника, позов визнає.

Суд, вислухавши позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з часу її відкриття.

26 квітня 2002 року помер ОСОБА_3, що стверджується його свідоцтвом про смерть (а.с. 7), який до дня смерті був зареєстрований та з 20.09.1945 року по день смерті 26.04.2002 року проживав ІНФОРМАЦІЯ_2, що стверджується довідкою виконкому Слідянської сільської ради № 74 від 19.07.2016 року (а.с. 10).

Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить право на завершення приватизації земельної ділянки по вул. Садова, 11а с. Сліди Тиврівського району Вінницької області, яку ОСОБА_3 розпочав, але не встиг завершити за життя.

За життя ОСОБА_3 належним йому майном не розпорядився.

Позивачка - дочка померлого, що стверджується її свідоцтвом про народження (а.с. 8) - є спадкоємицею першої черги спадкування за законом після нього. Крім неї інших спадкоємців першої черги спадкування за законом немає.

Вона прийняла спадщину в силу положень ст. 549 ЦК України 1963 року (чинного на час відкриття спадщини), шляхом фактичного вступу до шести місяців з часу відкриття спадщини у володіння та управління спадковим майном: користувалася житловим будинком, обробляла присадибну земельну ділянку. Крім того, заволоділа належними спадкодавцю речами та правовстановлюючими документами на майно що йому належало, зокрема ощадною книжкою (а.с. 9).

Однак оформити спадщину та одержати свідоцтво про право на спадщину за законом немає можливості через відсутність юридичних документів на ім'я спадкодавця.

Рішенням виконавчого комітету Слідянської сільської ради народних депутатів Тиврівського району Вінницької області від 24 березня 1994 року № 9 «Про приватизацію земельних ділянок громадян», затвердженим рішенням 14 сесії 21 скликання Слідянської сільської ради від 31.03.1994 року ОСОБА_3 надано у власність земельну ділянку для ведення підсобного господарства (а.с. 11)

В подальшому рішенням 4 сесії 7 скликання Слілянсккої сільської ряли від 22.04.2016 року їй, як спадкоємиці ОСОБА_3 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) в с. Сліди по вул. Садовій, 11а, які були передані у власність ОСОБА_3 орієнтовною площею 0,90 га:

- для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд -0,25 га.;

- для ведення особистого селянського господарства - 0, 65 га (а.с. 13).

Позивачка замовила та виготовила технічну документацію із землеустрою, однак не може внести відомості про ці земельні ділянки до Державного земельного кадастру України та отримати на своє ім'я правовстановлюючі документи у зв'язку з тим, що вона не є власницею цих ділянок. Тому вона не може завершити процес приватизації землі, розпочатий її батьком. До 01.01.2002 року (дата набрання чинності ЗК України в редакції 2001 року) передача у приватну власність громадянам земельних ділянок здійснювалась у відповідності до ЗК України в редакції 1990 року та Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року.

Згідно із частиною першою статті 22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникало після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначались статтею 23 ЗК України 1990 року. Проте дію цієї статті було зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року, відповідно до якої право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчувалося відповідною місцевою радою, про що робився запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на земельну ділянку. Тобто, право власності громадян на земельну ділянку виникало з моменту прийняття відповідною радою рішення про передачу у власність громадянину земельної ділянки, але з наступною видачею державного акта на право власності на земельну ділянку. ( Лист ВССУ № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм про власність та спадкування»).

Відповідно до роз'яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/13, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації (ч. 3 ст. 116 ЗК).

У випадку, якщо було рішення відповідної місцевої ради про передачу земельної ділянки у приватну власність, а громадянин, який набув дане право, помер і не отримав державного акта на право власності на земельну ділянку, то оформлення державного акта здійснювалось на ім'я спадкоємця. ( Лист ВССУ 16.05.2013 №24-753/0/4-13 Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування).

Відповідно до Законів України «Про державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з 1 січня 2013 року державні акти на право власності на земельну ділянку не видаються. Натомість, згідно вказаних законів, документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманий в територіальних органах Державної реєстраційної служби.

Крім того, чинним ЗК в редакції 2001 року, такого виду цільового призначення земельної ділянки як «ведення особистого підсобного господарства» не передбачено, а передбачено передачу земельних ділянок для «ведення особистого селянського господарства».

Зідповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про особисте селянське господарство" особисте селянське госпордарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму". Згідно із ч. 3 тієї ж статті, ведення ОСГ не відноситься до підприємницької діяльності.

Попередній ЗК України 1990 року для позначення господарської діяльності громадян із виробництва сільськогосподарської продукції для задоволення власних потреб вживав термін "особисте підсобне господарство". Тотожність понять ОСГ та "особисте підсобне господарство" була підтверджена ЗУ "Про особисте селянське господарство" (ч. 6 ст. 5). Тому положення щодо земель ОСГ сьогодні поширюються на землі, надані свого часу для ведення особистого підсобного господарства.

Відповідно до п.п. «б», «г» ч. 1 ст. 121 ЗК України 2001 року громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах:

для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара;

для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара.

Тому цільове призначення та площа земельної ділянки з огляду на нову редакцію ЗК України від 2001 року та згідно норм передачі землі у власність, фактичних розмірів земельних ділянок, встановлених під час розроблення технічної документації має бути: 0,25 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, 0,65 га для ведення особистого селянського господарства.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 529, 548, 549 ЦК України 1963 року, ст.ст. 1218, 1261, 1268, 1269 ЦК України, ст. 22 ЗК України 1990 року, ст. 23, 121 ЗК України 2001 року, Законів України «Про державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

вирішив:

Позов задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право на завершення приватизації земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд площею 0.25 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,65 га по вул. Садова, 11 а, в с. Сліди Тиврівського району Вінницької області з правом отримання витягу з Державного земельного кадастру про земельні ділянки та з правом отримання документа, який посвідчує право власності, на ім'я ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого 26 квітня 2002 року в с. Сліди Тиврівського району Вінницької області.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк до Апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський районний суд з дня виготовлення повного тексту рішення, тобто з 14.09.2018 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Мазурчак А. Г.