Справа № 686/7576/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 червня 2018 року

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Чевилюк З.А.,

за участі секретаря Перун А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Хмельницькій області, Прокуратури Хмельницької області, Головного управління державної казначейської служби України в Хмельницькій області про відшкодування шкоди,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади:моральної шкоди в розмірі 100 000 грн., майнової шкоди в розмірі 60 050 грн. Підставою для відшкодування шкоди є скасування 9.11.2017 року постанови слідчого СВ Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області Свірща Д.В. від 07.09.2017 року про закриття кримінального провадження№0000697 від 09.02.2015 року. Окрім цього, група наглядових прокурорів підтримала постанову слідчого СВ Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області Свірща Д.В. від 07.09.2017 року шляхом її нескасування. Моральна шкода полягає у марнуванні часу, які позивач змушений витрачати на скасування незаконної постанови, моральних стражданнях, які переніс під впливом бездіяльності при неналежному розслідуванні. Майнову шкоду аргументував співвідношенням витраченого часу шість годин на написання процесуальних документів та вартості однієї години часу, що оцінює в 10 000 грн. та транспортними витратами, витратами на папір, фарбу картриджа та копіювання документів,всього 60050 грн.
В судовому засіданні позивач позов підтримав та наполягав на його задоволені. Зазначив, що порушено його право на бездоганну поведінку, виконання службових обов`язків органів досудового слідства, прокуратури. Відповідачі позов заперечили та просили відмовити в його задоволені, подали письмові відзиви на позов. Представник казначейської служби, зокрема, зауважив, що не є суб`єктом відповідальності, оскільки лише виконує рішення суду. Представник прокуратури зауважив про наявність передбаченого процесуальним законом порядку оскарження дій або бездіяльності слідчого та безпідставність для відшкодування шкоди. Представник ГУНП зауважив, що ОСОБА_1 не є стороною кримінального провадження. В порядку передбаченому ст.303 КПК України скористався правом на звернення до суду для скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження.
Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов не підлягаючим задоволенню.
Судом встановлено,що ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Сарбей О.Ф. за скаргою ОСОБА_1 скасовано постанову слідчого СВ Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області Свірща Д.В. від 07.09.2017 року про закриття кримінального провадження№0000697 від 09.02.2015 року. Даною постановою слідчого СВ Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій закрито кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діяннях ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 складу правопорушення передбаченого ч.1. ст.364 КК України. В вину вищевказаних осіб ставилось перевищення службових повноважень у зв`язку із систематичним та регулярним відчуженням майна громади міста Хмельницького.
Слідчим суддею констатовано, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження є передчасною, необґрунтованою та не відповідає вимогам кримінального, процесуального законодавства, оскільки ним не проведено повторний допит потерпілого з приводу обставин вчинення кримінального правопорушення; не встановлено якими саме діями або бездіяльністю, якої конкретно посадової особи, та яку саме шкоду спричинено потерпілому та спричинено взагалі;детально не досліджено всі обставини справи, та ненадано належної оцінки всім доказам.
Відповідно до вимог ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у визначений законом спосіб.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою ( п. 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).
У Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (ст. 55 Конституції України).(Постанова Верховного Суду від 28.03.2018 року Справа № П/9901/370/18).
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право після використання всіх національних засобів юридичного захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна. (ст.55 Конституції України).
У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. (п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про вілшкодування моральної (немайнової) шкоди»). В пункті 5 вказаної Постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.
При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Збитками(майновою шкодою) є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Збитки відшкодовуються у повно обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі(ст.22 ЦК України).
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.
Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.
За висновком Верховного суду України у справі № 6-501цс17 шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода , завдана в тому числі внаслідок процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Для настання відповідальності перед позивачем обов`язковою умовою є визнання наведених рішень незаконними та їх подальше скасування, а також визнання дій або бездіяльності таких органів (посадових осіб) протиправними. Вина є підставою для відповідальності.
Відшкодування моральної шкоди відповідно до ст..4. Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» здійснюється за рахунок державного бюджету.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом(ст..81 ЦПК України). У п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» розяснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправя сторін, та враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.
Таким чином, встановивши, що позивач належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги, суду не надав, зокрема, щодо незаконності дій або бездіяльності слідчого СВ Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області Свірща Д.В., прокуратури Хмельницької області, незаконності постанови про закриття кримінального провадження та вини посадових осіб, підтвердженої в установленому порядку відповідними процесуальними документами, як от, наприклад, вироком суду, тому суд вважає підставною відмову в задоволенні позову у зв`язку з його недоведеністю. Факт неприйняття прокуратурою відповідного рішення, або прийняття рішення слідчим ГУНП, що було скасоване у зв`язку з процесуальними порушеннями не свідчить про завдання позивачу шкоди та не підтверджує підстави для її відшкодування. Посилання позивача на необхідність звернення до суду як обгрунтуванння моральної шкоди не є належною правовою підставою для відшкодування моральної шкоди. Процесуальні рішення, на які послався позивач, є предметом оскарження відповідно до правилд статті 303 КПК, тобто є правом особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування.
Враховуючи наведене, підстави для відшкодування в тому числі майнової шкоди відсутні.
Керуючись ст..ст.19,22,55,56 Конституції України, ст. ст.15,16,22,23,1166,1167,1173,1174,1176 ЦК України, статтями 10, 11,12,81,83,137,141, 259,353 ЦПК України, суд -
ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління національної поліції в Хмельницькій області(м.Хмельницький, вул..Зарічанська 7), Прокуратури Хмельницької області(м.Хмельницький, пров.Військоматський 3), Головного управління державної казначейської служби України в Хмельницькій області(м.Хмельницький, вул..Свободи 70) про відшкодування моральної шкоди 100000 грн., майнової шкоди 60 050 грн. (шістдесят тисяч п`ятдесят грн.00 коп.)відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду, через суд першої інстанції, шляхом подачі в 30 денний строк з дня проголошення судового рішення апеляційної скарги .

Повний текст рішення виготовлено 14.06.2018 року.

Суддя: