Справа № 463/844/16-ц
Провадження № 2/463/113/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Шеремети Г.І.

при секретарі с/з ОСОБА_1

за участю позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, суд,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, просив стягнути з відповідача на його користь 7000,00 грн. матеріальної шкоди та 2000,00 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Позов мотивує тим, що вироком Личаківського районного суду м.Львова від 27.11.2015 року, який для даної справи має преюдиційне значення, відповідача ОСОБА_4 визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України, а саме у вчиненні щодо ОСОБА_2 самоправних дій, які полягали в тому, що вимагаючи від ОСОБА_2 виплатити йому заробітну плату дружини, пошкодив шафу зі скляними дверцятами, вітрину прилавку, заволодів грошовими коштами, гаманцем, ключами від автомобіля та футляром з окулярами, завдавши шкоди позивачу на загальну суму 18 6383,00 грн. В подальшому частина заподіяної шкоди відповідачем була відшкодована, на сьогоднішній день невідшкодованою залишається матеріальна шкода в розмірі 7000,00 грн. Крім того, в ході в чинення самоправних дій відповідач вкусив позивача за руку та завдав останньому легких тілесних ушкоджень, що зумовило тривале лікування позивача та спричинення йому сильних душевих страждань, оскільки таким було порушено нормальні життєві звязки позивача з оточуючими. Заподіяну моральну шкоду оцінює в 2000,00 грн. Так як відшкодувати заподіяну матеріальну та моральну шкоду в добровільному порядку відповідач відмовляється, то позивач звернувся до суду з відповідним позовом, який просить задоволити.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, передбачених в ньому.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав передбачених у долученому до матеріалів справи відзиві на позов (а.с.117-120). Пояснив, що вирок Личаківського районного суду м.Львова від 27.11.2015 року має преюдиційне значення для даної справи лише в частині чи мали місце відповідні дії та чи вчинені вони відповідною особою. Факт заподіяння шкоди підлягає самостійному доказуванню. Заподіяння позивачу тілесних ушкоджень в ході вчинення відповідачем самоправних дій не охоплюється диспозицією ст.356 КК України та підлягає окремому доведенню з представленням відповідних медичних документів. Позивачем на підтвердження факту заподіяння матеріальної шкоди не представлено суду відповідних документів, які б підтверджували факт наявності у нього речей, які було пошкоджено відповідачем. Представлена позивачем копія акту виконаних робіт від 17.09.2015 року про вартість ремонту пошкоджених ОСОБА_4 речей не є належним та допустимим доказом у справі, так як вказаний документ належним вином не завірений, а юридична особа від імені якої він виданий незареєстрована в єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. А тому в задоволенні позову слід відмовити у звязку з його необґрунтованістю та безпідставністю.

В ході розгляду справи було заявлено різного роду клопотання: про долучення доказів, про відкладення розгляду справи, які були вирішені у встановленому законом порядку.

У звязку з набрання законної сили Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року та вступом в дію 15.12.2017 року нового Цивільного процесуального кодексу України, суд здійснював розгляд даної справи за правилами ЦПК України від 15.12.2017 року.

Заслухавши пояснення учасників справи, оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, постановляючи рішення відповідно до ст.265 ЦПК України, суд вважає, що в позові слід відмовити виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком Личаківського районного суду м.Львова від 27.11.2015 року ОСОБА_4 визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України (самоправство).

Згідно вироку ОСОБА_4 13.08.2015 року близько 12-30 год., перебуваючи в приміщені магазину побутової хімії за адресою: м. Львів, вул. Б.Котика, 3, маючи умисел на отримання заробітної плати своєї дружини ОСОБА_5, всупереч установленому законом порядку, не маючи на те законних повноважень, вимагав, щоб ОСОБА_2, виплатив йому заробітну плату ОСОБА_5 Після того, як ОСОБА_2 відмовився виплачувати ОСОБА_4 заробітну плату його дружини ОСОБА_5, зазначивши, що заробітну плату віддасть ОСОБА_5 особисто в руки. ОСОБА_5 будучи обуреним такою відповіддю, розуміючи, що іншим шляхом кошти не отримає, вчинив протиправні дії, а саме: взяв з прилавку банку з миючим засобом, яку кинув у шафу зі скляними дверцятами, що розміщена з права від входу в даний магазин, в результаті таких дій розбилось праве, центральне скло даної шафи, а ліве скло було пошкоджено. Продовжуючи свою протиправну поведінку ОСОБА_4 повторно взяв з прилавку банку з миючим засобом та знову кинув у іншу вітрину, що знаходиться ліворуч від входу, внаслідок чого скло даної вітрини розбилось. Такими своїми діями ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_2 матеріальну шкоду за пошкоджене майно на суму 5000 гривень. В момент, коли ОСОБА_2 хотів припинити протиправну поведінку ОСОБА_4, що виразилось в утримані ОСОБА_2 підозрюваного правою рукою ззаду, останній помітив зжаті у долоні лівої руки потерпілого гроші в сумі 2000 грн. купюрами номіналом по 200 грн., мобільний телефон марки «Nokia 6303» ІМЕІ: 52926 вартістю 1100 грн., гаманець «Neri Karra» на вигляд зі шкіри чорного кольору вартістю 814 грн. в якому знаходились гроші в сумі 3000 грн., а також ключ до автомобіля марки «Volvo» вартістю 6 769,00 грн., футляр для окулярів з окулярами в середині. Реалізуючи свій злочинний намір отримати заробітну плату своєї дружини, ОСОБА_4 всупереч установленому законом порядку на отримання працівниками заробітної плати, не маючи на те законних повноважень та підстав, вкусив за руку ОСОБА_2 та шляхом ривка заволодів з долоні лівої руки потерпілого грошовими коштами в сумі 2000 грн. купюрами по 200 грн, а також мобільним телефоном марки «Nokia 6303» ІМЕІ: 52926 вартістю 1100 грн, гаманцем «Neri Karra» вартістю 814 грн. в якому знаходились гроші в сумі 3000 грн. та ключем до автомобіля марки «Volvo» вартістю 6 769, 00 грн. Після чого ОСОБА_4 вибіг з приміщення магазину та побіг в сторону будинку № 2 по вул. Б.Котика у м. Львові. Пробігаючи перехрестя вулиць ОСОБА_6 та вулиці, що веде в подвіря будинку №112 по вул.Личаківська у м.Львові викинув мобільний телефон марки «Nokia 6303» ІМЕІ:52926, що належить ОСОБА_2 під машину, яка була там припаркована та зник у невідомому напрямку.

Статтею 82 ЦПК України закріплено підстави звільнення від доказування. Так, ч.6 вказаної статті передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Аналіз вказаного положення законодавства свідчить про те, що вирок суду у кримінальній справі має преюдиційне значення при розгляді справи про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в частині чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вирок Личаківського районного суду м.Львова від 27.11.2015 року має преюдиційне значення для даної справи лише в частині, що самоправні дії мали місце та вони вчинені відповідачем ОСОБА_4 А от факт заподіяння в ході вчинення самоправних дій позивачу ОСОБА_2 матеріальної та моральної шкоди підлягає самостійному доказуванню.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обовязковою для суду (ч.7 ст. 82 ЦПК України).

А тому покликання позивача щодо преюдиційності вироку Личаківського районного суду м.Львова від 27.11.2015 року, в тому числі щодо факту заподіяння йому матеріальної та моральної шкоди, суд вважає хибними.

Крім того, суд не приймає вказані покликання позивача на підтвердження обґрунтованості та мотивованості заявленого позову ще й з тих підстав, що заподіяння шкоди (матеріальної чи моральної) не охоплюється складом кримінального правопорушення, передбаченому в диспозиції ст.356 КК України. Оскільки значна шкода, про яку зазначено в ст.356 КК України це шкода, яка заподіяна інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника. А не майну особи чи її здоровю.

Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст.1166 ЦК України).

Оцінюючи вказані положення законодавства на предмет їх відповідності обставинам справи, суд вважає, що позивачем не доведено факт спричинення йому самоправними діями відповідача матеріальної шкоди на загальну суму 7000,00 грн. Так як позивачем ОСОБА_2 не представлено суду відповідних документів, які б підтверджували факт наявності у нього речей, які було пошкоджено відповідачем.

Представлену позивачем копію акту виконаних робіт від 17.09.2015 року (а.с.66-67) про вартість ремонту пошкоджених ОСОБА_4 речей суд не вважає належним та допустимим доказом у справі, так як вказаний документ належним вином не завірений, а юридична особа ТзОВ «Вімед Україна» від імені якої він виданий незареєстрована в єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань під кодом 31951879.

Щодо відшкодування моральної шкоди, завданої позивачеві, то статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди від 31.03.1995 року № 4, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Позивач ОСОБА_2 визначаючи розмір моральної шкоди в розмірі 2000,00 грн. виходив з того, що в ході вчинення самоправних дій відповідач ОСОБА_4 вкусив його за руку та завдав легких тілесних ушкоджень, що зумовило його тривале лікування та спричинення сильних душевих страждань, оскільки таким було порушено його нормальні життєві звязки з оточуючими.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем ОСОБА_2 не представлено суду відповідних медичних документів на підтвердження факту спричинення йому тілесних ушкоджень, у звязку з чим він змушений був тривалий час лікуватись.

А відтак суд вважає недоведеною і вимогу щодо відшкодування моральної шкоду, а тому в її задоволення також відмовляє.

Керуючись ст.ст. 15,16,1166,1167 ЦК України, ст.ст.10,12,13,76-80,259,263,264,273,354,355 ЦПК України суд,-

в и р і ш и в :

В позові відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку в порядок та строки, передбачені ст.ст.354,355 ЦПК України, п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (імя) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач ОСОБА_2: м.Львів, пр.-т.ОСОБА_7, 88/6.

Відповідач ОСОБА_4: м.Львів, вул.Богдана Котика, 2/12.

Суддя: Шеремета Г. І.