АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 542/1687/17 Номер провадження 22-ц/786/2033/18Головуючий у 1-й інстанції Стрельченко Т. Г. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., ТриголовВ.М.,

за участю секретаря Ачкасової О.Н.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 02 липня 2018 року (час ухвалення рішення з 10:57 по 13:25; дата виготовлення повного тексту рішення - 02 липня 2018) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, треті особи: Новосанжарська районна рада Полтавської області, орган опіки та піклування.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, суд

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, просила позбавити батьківських прав ОСОБА_3 у відношенні малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що відповідач життям доньки не цікавиться, не приймає участі у її вихованні, а дитина, в свою чергу, не має до нього ніяких почуттів, відповідач перешкоджає у наданні дозволу для поїздки за кордон.

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 02 липня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції не надав жодної оцінки наданим позивачем доказів, якими достовірно підтверджуються обставини, з якими закон пов'язує можливість позбавлення відповідача батьківських прав.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 стверджував про правильність висновків суду першої інстанції та просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджено належними та допустимими доказами, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який розірвано 28.03.2006 року (а.с.5).

У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_4 (а.с.6).

Після розірвання шлюбу малолітня донька залишилася проживати з матір'ю ОСОБА_2 і згідно довідки про склад сім'ї № 191 від 25.10.2017 року на даний час проживає з нею (а.с.8).

Згідно довідки Новосанжарського НВК №01-19/408 від 27.10.2017 року ОСОБА_4 навчається у 7-ому «В» класі і за період з 01.09.2016 року по цей час батько дитини до школи не з'являвся і навчанням доньки не цікавився (а.с.11).

Відповідно довідки Новосанжарського РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області №7546 від 23.10.2017 року станом на 18.08.2014 року ОСОБА_3 має заборгованість зі сплати аліментів, яка становить 22 440,08 грн. (а.с.7).

Як вбачається з довідки Новосанжарського РВДВС ГТУЮ у Полтавській області № 3398 від 03.04.2018 року, ОСОБА_3 погасив заборгованість зі сплати аліментів 30.09.2017 року. З 01.10.2017 року аліменти стягуються у розмірі ? частини від доходу ОСОБА_3 (а.с.69).

З акту обстеження умов проживання від 03.04.2018 року ОСОБА_5, де проживає малолітня ОСОБА_4, за адресою: АДРЕСА_1, вбачається, що дитина проживає разом з бабою ОСОБА_5 та дідом ОСОБА_6 Для дитини створені усі належні умови для проживання та розвитку. З батьком дитина майже не спілкується. Іноді по телефону (а.с.84).

З акту обстеження умов проживання від 03.04.2018 року сім'ї ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 вбачається, що умови для проживання задовільні. Спілкування у батька з донькою проходить у телефонному режимі. Аліменти батько сплачує згідновиконавчого листа (а.с.85).

Зі змісту висновку служби у справах дітей Новосанжарської районної державної адміністрації Полтавської області № 58/02-03 від 27.04.2018 року вбачається, що з донькою ОСОБА_4 батько бачився восени 2017 року, донька приходила до батька. Він вітав її з днем народження, передав кошти в сумі 1000 грн. та фрукти. Зі слів ОСОБА_3, він не бачився з донькою 9 місяців по причині його хвороби. Спілкується в телефонному режимі. З його слів він сплачуєаліменти на утримання дитини згідно виконавчого листа.

Відповідно до цього ж висновку № 58/02-03 від 27.04.2018 року служба у справах дітей, як представник органу опіки та піклування Новосанжарської райдержадміністрації, не заперечує протии позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно доньки ОСОБА_4. При прийнятті рішення покладалися на розсуд суду (а.с.82-83).

Згідно довідки МОЗУ серії АВ № 0554225 ОСОБА_3 при повторному огляді МСЕК продовжена ІІІ група інвалідності з 15.06.2016 року по причині контузії та її наслідки пов'язані із захистом Вітчизни (а.с.47).

Наведені фактичні обставини учасниками справи не заперечуються.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надані безспірні та достатні докази винної поведінки та свідомого нехтування батьківськими обов'язками відповідачем, які б свідчили про ухилення від виховання доньки, і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у виді позбавлення батьківських прав відповідно до ст.164 СК України, тому позбавлення батьківських прав не буде відповідати меті цього заходу: захист інтересів дитини та стимулювання батька до належного виконання своїх обов'язків.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з таких міркувань.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пунктом 15 Постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін., що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею), є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Суд першої інстанції, на думку суду апеляційної інстанції, обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав на підставі статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, статті 164 СК України, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Належних та допустимих доказів свідомого ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов'язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав, не надано.

Доводи позивача про те, що судом безпідставно не взято до уваги висновок служби у справах дітей Новосанжарської районної державної адміністрації Полтавської області не заслуговують на увагу, оскільки такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов'язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України). Судом першої інстанції зазначеному висновку надано належну оцінку.

Не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов'язків по утриманню доньки посилання позивача на не піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечення необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкування з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлювання, не надання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, відсутність інтересу до її внутрішнього світу, не створення умов для отримання нею освіти та інш., оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та духовного розвитку дитини і спростовується відсутністю заборгованості зі сплати аліментів та поясненнями самої позивачки про спілкування батька з дочкою в телефонному режимі, так як за станом свого здоров'я він постійно перебуває у лікарнях.

По суті, доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з оцінкою судом першої інстанції наданих у справу доказів, проте на переконання апеляційного суду суд першої інстанції виконав вимоги ст.89, ст.264, ст.265 ЦПК України, зробив правильні по суті висновки по заявленим вимогам і у рішенні навів мотивовані оцінки аргументів кожної із сторін, а також мотиви прийняття і відхилення наданих у справу доказів.

В апеляційній скарзі відсутні посилання на істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 02 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 17.09.2018 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов