Ухвала

18 червня 2018 року

м. Київ

справа № 140/377/16-ц

провадження № 61-11204св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Ковалівська сільська рада Немирівського району Вінницької області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 17 серпня 2016 року у складі суддів: Зайцева А. Ю., Панасюка О. С., Шемети Т. М.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Ковалівської сільської ради Немирівського району Вінницької області про визнання припиненим договору оренди земельної ділянки.

Позовна заява мотивована тим, що 25 грудня 2006 року між ним та Ковалівської сільською радою укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,2684 га., розташованої по АДРЕСА_1 для обслуговування господарських будівель, які належать йому на праві приватної власності. 02 березня 2010 року ОСОБА_4 продав частину господарських будівель, розташованих по АДРЕСА_1 ОСОБА_5, а 01 квітня 2014 року продав частину господарських будівель ОСОБА_6

Вказував, що ним направлялась заява відповідачу з повідомленням про зміну власника господарських будівель, які розташовані на орендованій земельній ділянці, і відповідно внесення змін до договору оренди землі, але відповіді він не отримав.

Посилаючись на статті 7, 31 Закону України «Про оренду землі», пункту «е» частини першої статті 141 ЗК України, позивач просив у зв'язку з переходом до інших осіб права власності на частину господарських будівель, які розташовані на земельній ділянці, яка є предметом договору оренди землі, визнати припиненим договір оренди земельної ділянки.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 01 липня 2016 року позов задоволено. Визнано припиненим з 02 квітня 2013 року договір оренди землі від 25 грудня 2006 року укладений між Ковалівської сільською радою Немирівського району і ОСОБА_4 на земельну ділянку загальною площею 2,2684 га терміном на 49 років з часу відчуження будівель і споруд по АДРЕСА_1.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач продав комплекс будівель та споруд по АДРЕСА_1, які розташовані на земельній ділянці, що перебуває в оренді позивача, та не є їх власником, а тому відповідно до статей 7, 31 Закону України «Про оренду землі», пункту «е» частини першої статті 141 ЗК України договір оренди землі слід визнати припиненим.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 17 серпня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_4 до Ковалівської сільської ради Немирівського району Вінницької області про визнання припиненим договору оренди земельної ділянки - відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що договір оренди земельної ділянки від 25 грудня 2006 року припиняє свою дію щодо позивача лише у частині земельної ділянки відповідно до частини придбаних ОСОБА_5 та ОСОБА_6 частки комплексу будівель та споруд, а тому договори купівлі-продажу, укладені між позивачем та ОСОБА_5 й ОСОБА_6 є підставою для переоформлення права користування земельної ділянкою у встановленому законом порядку, або внесення змін у чинний договір. Позивач не позбавлений права на врегулювання виниклого питання у порядку визначеному законом, а в разі наявності спору з сільською радою чи з іншими співвласниками будівель та споруд щодо оформлення прав на землю чи сплати податку, не позбавлений права і на його захист судом, але у інший спосіб та з участю належного кола осіб, які мають приймати участь у розгляді цієї справи.

У вересні 2016 року ОСОБА_4, подав касаційну скаргу у якій просить оскаржене рішення скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушені норми процесуального права. Суд апеляційної інстанції при вирішенні справи в повному обсязі не дослідив докази, проігнорував ряд обставин, а саме те, що: ОСОБА_4 продав комплекс будівель та споруд по АДРЕСА_1, які розташовані на земельній ділянці, що перебуває в оренді позивача, та не є їх власником, а тому відповідно до положень статей 7, 31 Закону України «Про оренду землі», пункту «е» частини першої статті 141 Земельного кодексу договір оренди землі слід визнати припиненим.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

У листопаді 2016 року відповідач надіслав заперечення по суті касаційної скарги в яких вказується, що відповідач неодноразово роз'яснював позивачу, що йому та іншим власникам зазначеного комплексу будівель та споруд необхідно звернутися до сільської ради із заявою про виділення частки в окрему земельну ділянку із зазначенням, яка площа земельної ділянки залишається у його користуванні за договором, а яка переходить у користування іншим особам, які придбали нерухоме майно. Просив оскаржене рішення залишити без змін.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що процедура допуску скарг до розгляду та провадження виключно з питань права, на відміну від того, що стосується питань фактів, може відповідати вимогам статті 6 Конвенції, навіть якщо особі не була надана можливість бути особисто заслуханим апеляційним чи касаційним судом, за умови, якщо відкрите судове засідання проводилось у суді першої інстанції і якщо суди вищої інстанції не мали встановлювати факти справи, а тільки тлумачити відповідні юридичні норми (ZHUK v. UKRAINE, № 45783/05, § 32, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Заслухавши доповідь судді-доповідача про проведення підготовчих дій та обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, колегія суддів встановила відсутність підстав, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України. Тому колегія суддів, з урахуванням категорії та складності справи, призначає справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п'яти суддів.

Керуючись статтями 33, 34, 260, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Справу № 140/377/16-ц за позовом ОСОБА_4 до Ковалівської сільської ради Немирівського району Вінницької області про визнання припиненим договору оренди земельної ділянки, призначити до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п'яти суддів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель