Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 759/13064/15
Номер провадження 22-ц/796/4562/2018
Головуючий у суді першої інстанції М.Ф. Сенько
Доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач
13 червня 2018 року місто Київ

номер справи 759/1779/16

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого Поливач Л.Д. (суддя - доповідач)

суддів: Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І.

секретар судового засідання: Горак Ю.М.

учасники справи:

заявник ОСОБА_3

заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»

заінтересована особа ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6

на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 19 березня 2018 року, постановлену у складі судді Журибеди О.М. в приміщенні Святошинського районного суду м.Києва (інформація про час та дату складення повної ухвали відсутня),-

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування зазначив, що 09.10.2017 року постановою головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Маціборук В.О., яку він отримав 25.10.2017 року, було відкрито виконавче провадження №54836922 з примусового виконання заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16.12.2015 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості в розмірі 55437,41 доларів США, пені у розмірі 59414,64 грн., судового збору у розмірі 1827,00 грн., на підставі виконавчого листа №759/13064/15-ц виданого 08.09.2016 року Святошинським районним судом м. Києва. У даному виконавчому листі було зазначено, що заочне рішення суду від 16.12.2015 року набрало законної сили 23.03.2016 року, строк пред'явлення виконавчого листа до виконання один рік, тобто до 23.03.2017. Вказав, що на момент видачі даного виконавчого листа діяв Закон України «Про виконавче провадження» (в редакції від 14.06.2016 року), який втратив чинність 05.01.2017 року. Даний Закон визначав вимоги до виконавчого документа, зокрема, строк пред'явлення виконавчого документа до виконання один рік. А тому вважає, що вказаний виконавчий лист з примусового виконання заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16.12.2015 року було пред'явлено стягувачем до виконання на три з половиною місяці пізніше гранично допустимого строку визначеного законом для пред'явлення виконавчого документа до виконання. Зазначив про те, що стягувач не звертався до суду із клопотанням про поновлення такого строку. З наведених підстав заявник просив суд визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню у зв'язку із закінченням строку встановленого законом для пред'явлення даного виконавчого документа до виконання та зупинити стягнення за даним виконавчим листом.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 27 березня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову про задоволення заяви у повному обсязі.

В обґрунтування зазначив, що суд першої інстанції постановляючи ухвалу не врахував правову позицію ВССУ визначену на засіданні Пленуму 25.09.2015 року у сформованому узагальненні практики розгляду судами процесуальних питань пов'язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах, де у ч. 23 п.4 зазначено, що згідно п.21 постанови ВССУ №6 перевіряючи додержання строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання, суд має враховувати положення ст. 22 Закону № 606-ХІV, так і інші акти законодавства, якими врегульовано це питання. При цьому відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2677-VІ виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі. Статтею 22 Закону № 606-ХІV передбачено строк пред'явлення виконавчого листа до виконання протягом року. Вважає, що суд безпідставно повністю проігнорував наведене ним аргументоване твердження про те, що виконавчий лист не підлягає виконанню, оскільки пред'явлений до виконання після закінчення визначеного законом строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Зважаючи на положення п.8 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд міста Києва здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 - ОСОБА_8 доводи апеляційної скарги підтримав та просив задовольнити її з викладених підстав.

Заінтересовані особи ОСОБА_4 та представник ПАТ «УкрСиббанк» у судове засідання не з'явилися, про час, дату і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується зворотними повідомленнями про вручення поштових відправлень, причини неявки суду невідомі. Зазначені особи своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_3 не скористались. Будь яких заяв, клопотань, заперечень до апеляційного суду від ОСОБА_4 та ПАТ «УкрСиббанк» не надходило.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності цих осіб з урахуванням вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України. Їх неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не перешкоджає її розгляду.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника ОСОБА_3, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні скарги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що пропуск строку пред'явлення виконавчого листа до виконання не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Крім того, суд зазначив, що закон надає право заявнику оскаржити у судовому порядку дії, бездіяльність, рішення державного виконавця, якщо заявник вважає їх незаконними. Такий висновок суду є вірним та обґрунтованим, повністю відповідає встановленим у справі обставинам, з огляду на таке.

Як вбачається із матеріалів справи, заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 16 грудня 2015 року було задоволено позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 55437,41 доларів США, пеню у розмірі 59414,64 грн. та судовий збір у розмірі 1827,00 грн.

На виконання даного рішення Святошинським районним судом м. Києва 08 вересня 2009 року було видано виконавчий лист №759/13064/15-ц.

Постановою головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції міста Києва було відкрито виконавче провадження №54836922 з примусового виконання виконавчого лист, виданого на підставі рішення Святошинського районного суду міста Києва від 16 грудня 2015 року у справі №759/13064/15-ц.

Так, згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положення статті 129-1 Конституції України визначають, що судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. (ч.1 ст.431 ЦПК України).

Відповідно ч.1 та ч.2 ст.432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Таким чином, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з наступних обставин:

- помилковість видачі виконавчого листа;

- боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов'язок припинився;

- обов'язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов'язання, передбачені главою 50 Цивільного кодексу України).

Отже, закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.

Згідно із частиною другою статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час видачі виконавчого листа) строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Отже, за загальним правилом, виконавчий лист, виданий на підставі рішення суду в цивільній справі, може бути пред'явлений до примусового виконання протягом одного року з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Як вірно зауважено судом першої інстанції, за змістом ст. 432 ЦПК України суд постановляє ухвалу про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково або; 2) якщо у боржника повністю або частково відсутній обов'язок у зв'язку з його припиненням.

Обставини, з якими заявник пов`язує наявність підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню не є підставою, в розумінні ст. 432 ЦПК України, для визнання виданого на підставі рішення суду виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Підстави для цього зазначені у частині другій статті 432 ЦПК України, відповідно до якої суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю або частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Обставин добровільного та в повному обсязі виконання боржником чи іншою особою судового рішення про стягнення кредитної заборгованості матеріали справи не містять.

При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов'язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв'язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Саме такі роз'яснення надано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 8 від 25 вересня 2015 року &q?о ;Про узагальнення практики розгляду судами процесуальних питань, пов'язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах&q?ам;.

З огляду на відсутність підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, колегія суддів погоджується з відмовою суду першої інстанції в задоволенні заяви ОСОБА_3

З урахуванням наведеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що у разі пропуску стягувачем строку пред'явлення виконавчого листа до виконання це є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження, а не визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, що повністю узгоджується з вимогами закону.

Таким чином, зазначені у заяві обставини підлягають вирішенню у визначеному Розділом VІІ ЦПК України порядку шляхом звернення до суду із скаргою на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця.

Факт того, що стягувач не звертався до суду із заявою або клопотанням про поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання не є підставою для скасування оскарженої ухвали.

Отже, суд вірно вирішив питання по суті та обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності задоволення скарги, також не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали, такі доводи є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить. Доводи апеляційної скарги у своїй сукупності зводяться до переоцінки доказів та невірного розуміння заявником вимог чинного законодавства.

Справу було розглянуто судом першої інстанції на підставі встановлених фактичних обставин, що мають значення для правильного її вирішення та належних доказів.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції ухвалу суду першої інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, п.8 ч.1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року,п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд -

п о с т а н о в и в :

Ухвалу Святошинського районного суду м.Києва від 27 березня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 15 червня 2018 року.

Судді:

Л.Д.Поливач

А.М.Стрижеус

О.І.Шкоріна