Справа № 375/264/18 Головуючий у І інстанції Голік Н. О.
Провадження № 22-ц/780/3851/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 18.09.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 вересня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: ОСОБА_1 (суддя - доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Рокитнянського районного суду Київської області, ухвалене в смт. Рокитне 06 червня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В лютому 2018 року позивач ПАТ «КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, просив стягнути із ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 25281,12 грн. та судові витрати.

Заявлені вимоги мотивував тим, що ОСОБА_4 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання кредитних послуг та підписав заяву б/н від 08 жовтня 2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Копії витягу з Умов та правил надання банківських послуг та витягу з ОСОБА_1 банку додаються до позову. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. У звязку із порушеннями зобовязань за кредитним договором та врахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 21 січня 2018 року має заборгованість 25281,12 грн., з яких 2069,38 грн. тіло кредиту, 13455,68 грн. відсотки за користування кредитом, 8076,01 грн. пеня, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.76 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. фіксована частина, 1180,05 грн. процентна складова.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 06 червня 2018 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» частково задоволено, стягнуто із ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 2069,38 грн. та судові витрати.

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 06 червня 2018 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення процентів за користування кредитом та в цій частині ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по процентам за користування кредитом. В іншій частині рішення залишити без змін.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що в підтвердження своїх позовних вимог банком надано належні та допустимі докази, а саме кредитний договір, підписаний особисто відповідачем, розрахунок заборгованості станом на 21 січня 2018 року, відповідно до якого в період часу з 12 травня 2012 року по 21 серпня 2015 року відповідач здійснював сплату за користування кредитом, однак суд не прийняв їх до уваги та не надав оцінку в порядку ст. 89 ЦПК України.

Вказує, що відповідач висловив свою згоду про укладення договору та особистим підписом засвідчив, що згоден з тим, що ця заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, він ознайомився і згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Отже, між сторонами були здійснені всі необхідні дії, які вказують на вчинення двостороннього публічного кредитного договору.

Посилається на ст. ст. 536, 1054 ЦК України, якою передбачено зобовязання боржника сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами, розмір яких встановлюється зокрема договором, ст. ст. 638, 640 ЦК України щодо моменту укладення договору, ст. 1049 ЦК України щодо обовязку повернення позики, ст. 204 ЦК України щодо правомірності правочину, ст. 629 ЦК України щодо обовязковості договору, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» щодо самостійного встановлення банками процентної ставки.

Зазначає, що відповідач не оскаржував кредитний договір, навпаки, погодився з ним, що підтверджується його особистим підписом в договорі та сплатою за користування кредитом в період часу з 12 травня 2012 року по 21 серпня 2015 року, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості, який не спростовано відповідачем.

Вказує, що розрахунок заборгованості по кредиту проведено позивачем у відповідності до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку, які разом із заявою відповідача укладають між сторонами у справі договір про надання банківських послуг, та з врахуванням сплачених щомісячних платежів. Правильність проведення розрахунку позивачем відповідач належними та допустимими доказами не спростував, будь-яких клопотань з цього приводу не заявляв, зокрема і про проведення відповідної експертизи.

Відтак, відповідно до ст. ст. 89, 263 ЦПК України судове рішення повинно бути ухвалене на підставі наявних у справі доказів, в тому числі й наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача по кредиту, що утворилась станом на дату, вказану у цьому розрахунку та позові.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Позивачем в апеляційній скарзі заявлене клопотання про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом сторін), разом із тим, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для його задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, і позивачем в клопотанні про виклик сторін не зазначено причин необхідності їх виклику, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Частково задовольняючи позов ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач фактично отримав кредит у зазначеній сумі, що підтверджується розрахунком позивача, який не заперечується відповідачем та не викликає сумнівів у суду в цій частині вимог, а тому, на переконання суду, є належним та допустимим доказом такої обставини. Разом із тим, в частині стягнення заборгованості за відсотками та штрафом позов задоволенню не відповідає, оскільки позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо їх розміру.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи вбачається, що на а. с. 11 міститься анкета-заява ОСОБА_4 від 08 жовтня 2011 року про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Своїм підписом в анкеті-заяви ОСОБА_4 підтвердив свою згоду на те, що ця заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Він зобовязується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку.

На зворотному боці анкети-заяви клієнту запропоновано оформити на своє імя: платіжна картка «Кредитка Універсальна», зарплатна картка, ощадкнижка (депозит), карта Gold, пенсійна картка, дебетова особиста картка, ідентифікація з паспортом, з яких з яких ОСОБА_4 не обрано нічого, бажаний кредитний ліміт не зазначено.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи висновки суду по суті позовних вимог, апеляційний суд керується наступним.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ КБ «Приватбанк» вказує на те, що позичальник не виконує свої зобовязання за кредитним договором, у звязку з чим утворилася заборгованість.

Судом встановлено, що позичальник отримав кредитні кошти і вказана обставина ніким не заперечується, а отже позовні вимоги банку в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в розмірі 2069,38 грн. знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню.

Апеляційний суд погоджується з даними висновками, оскільки наявність заборгованості в такому розмірі підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості, який відповідачем не спростовано.

Позивачем рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог також не оскаржене.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначав, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, підписавши заяву-анкету. Умови та Правила надання банківських послуг, а також ОСОБА_1 банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку.

Однак, такі доводи позивача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з усіма істотними умовами договору.

Відсутність підпису відповідача на умовах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем.

Зазначення в заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16).

Із цих же підстав відхиляються доводи апеляційної скарги, що дії з користування кредитними коштами та погашення заборгованості свідчать про визнання відповідачем заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що між сторонами не досягнуто згоди щодо розміру відсотків за користування кредитом та штрафу, а отже вимоги банку про стягнення інших складових заборгованості є безпідставними і задоволені бути не можуть.

Виходячи із вищевикладеного, не приймаються апеляційним судом доводи позивача в апеляційній скарзі, що, укладаючи кредитний договір, відповідач висловив свою згоду про укладення договору, і підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Однак, такі доводи позивача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які підтверджують факт досягнення сторонами згоди про предмет договору та інші умови.

Дійсно, ОСОБА_4 підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг.

Разом із тим, банківські послуги не обмежуються наданням кредитів, а тому із наданої позивачем анкети-заяви не можна дійти беззаперечного висновку, що ОСОБА_4 мав намір укласти саме кредитний договір, враховуючи відсутність обраного виду картки та розміру кредитного ліміту.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на ст. ст. 638, 640 ЦК України щодо моменту укладення договору, ст. 1049 ЦК України щодо обовязку повернення позики, ст. 204 ЦК України щодо правомірності правочину, ст. 629 ЦК України щодо обовязковості договору висновків суду першої інстанції не спростовують та відхиляються апеляційним судом, оскільки позивачем не зазначено, в чому конкретно, на думку банку, висновки суду не відповідають даним вимогам закону.

Апеляційний суд враховує, що оскільки позивач не надав суду належних та допустимих доказів наявності між сторонами договірних відносин щодо нарахування відсотків за користування кредитом, комісії за користування кредитом, пені та штрафу, однак факт отримання кредиту є доведеним, банк має право на стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом, визначеними на рівні облікової ставки НБУ відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Разом із тим, оскільки з наданого суду першої інстанції розрахунку неможливо встановити, в який час виникла сума заборгованості, щомісячного розрахунку заборгованості позивачем надано не було, суд першої інстанції був позбавлений можливості самостійно нарахувати її розмір і правомірно відмовив в задоволенні вимог про стягнення відсотків за користування кредитом з підстав їх недоведеності.

Дані висновки суду доводами апеляційної скарги не спростовані.

Апеляційний суд звертає увагу, що апеляційна скарга не містить інших розрахунків, які б надали змогу нарахувати заборгованість за відсотками, виходячи із облікової ставки Національного банку України, а отже при перегляді апеляційної скарги визначити розмір даної заборгованості також неможливо.

Із цих же підстав апеляційний суд відхиляє посилання АТ КБ «ПриватБанк» на ст. ст. 536, 1054 ЦК України, якою передбачено зобовязання боржника сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами, розмір яких встановлюється зокрема договором, та ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» щодо самостійного встановлення банками процентної ставки.

Інші складові заборгованості, зазначені в позові, апеляційний суд не розглядає, оскільки це виходить поза межі доводів та вимог апеляційної скарги, в якій позивач просив стягнути лише суму заборгованості за процентами.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 06 червня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді :

_____________ ______________ ______________