ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________
10 травня 2018 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Чернишової Є.Ю., за участі секретаря Соловей Ж.В., відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_2 про винесення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, треті особи: Фастівська районна державна нотаріальна контора, Червоненська сільська рада Фастівського району Київської області про визнання заповіту недійсним, визнання права власності в порядку спадкування за законом, -
12 квітня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, треті особи: Фастівська районна державна нотаріальна контора, Червоненська сільська рада Фастівського району Київської області про визнання заповіту недійсним, визнання права власності в порядку спадкування за законом, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права на обов'язкову частку в спадщині та визнання права забудовника в порядку спадкування за заповітом.
Заявник ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, від його представника до суду найшла заява, відповідно до якої просив проводити розгляд справи без участі сторони заявника та задовольнити заявлені вимоги.
Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні заяви.
Відповідач ОСОБА_3 та її представник в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суду не повідомили.
Представник Червоненської сільської рада Фастівського району Київської області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлениййогочасно та належним чином.
Представник Фастівської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи без їх присутності.
Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
З аналізу положень статті 270 ЦПК України вбачається, що зазначена стаття передбачає можливість ухвалення у справі додаткового судового рішення з метою усунення такого недоліку, як неповнота судового рішення, тобто невирішеність якихось питань, які необхідно було вирішити у рішенні, в даному випадку - це вирішення питання про судові витрати.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28.11.2017 року, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_2 задоволено, визнано недійсним заповіт ОСОБА_4, який посвідчений Червоненською сільською радою Фастівського району Київської області від 27.12.2013 року; визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8, право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1; визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8, право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,428 га за адресою: АДРЕСА_1.
Як вбачається з вказаного рішення, питання розподілу судових судом вирішено не було, що є підставою для усунення неповноти судового рішення шляхом винесення додаткового рішення.
Заявник зазначає, що ним були понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2999,43 грн. та 551,21 грн., витрати на оплату вартості судово-почеркознавчої експертизи в розмір 4500,00 грн. та витрат на правочину допомогу у розмірі 21 000 грн.
Правилами ст. 79 ЦПК України, в редакції на час ухвалення рішення, судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних із розглядом справи, а правилами ст. 88 цього ж Кодексу визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат , вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до квитанції від 02.06.2016 року № 34 ОСОБА_2 було сплачено судовий збір в розмірі 551,21 грн. /т.1, а.с.1/. 05.07.2017 року ОСОБА_2 було подано заяву про збільшення позовних вимог та, відповідно, сплачений судовий збір в розмірі 2999,43 грн., що підтверджується квитанцією від 04.07.2017 року за №134 /т.2, а.с. 136/.
Заперечуючи проти задоволення заяви, відповідач ОСОБА_1 вказав, що квитанція від 4 липня 2017 року в сумі 2999.43 грн, проплачена ОСОБА_2 Фастівському міськрайонному суду Київської області як судовий збір за його позовом, не може бути прийнята як доказ, оскільки судове засідання в справі було розпочато 14 червня 2016 року, а оплата виконана з запізненням майже на рік.
Суд не може погодитися з таким твердженням відповідача виходячи з наступного.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 80 ЦПК України в редакції чинній до 15.12.2017 року, у разі збільшення розміру позовних вимог або пред'явлення нових вимог несплачену суму судового збору належить сплатити до звернення в суд з відповідною заявою. У разі зменшення розміру позовних вимог питання про повернення суми судового збору вирішується відповідно до закону.
Так, 05.07.2017 року до Фастівського міськрайонного суду надійшла заява ОСОБА_2 про збільшення позовних вимог, відповідної до якої останній просив: визнати заповіт ОСОБА_4 недійсним, визнати за ним право власності на ? частину житлового будинку та право власності на ? частину земельної ділянки. Отже, ОСОБА_2 були заявлені вимоги одночасно майнового і немайнового характеру.
Відповідно до ч. 3, 6 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.
Так, заявником були надані звіти про незалежну оцінку майна, відповідно до яких вартість житлового будинку складає 399 616 грн., вартість земельної ділянки - 116869,00 грн. + 83 402,00 грн. = 200271 грн. Отже сукупна вартість майна складає 599 887 грн. З урахуванням того, що позивачем заявлені вимоги на ? частину майна, ціна позову за вимогу майнового характеру складає 299 943,50 грн.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на час розгляду справи, за подання до суду позовної зави майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати (не менше 551, 20 грн. та не більше 6890 грн.).
Виходячи з викладеного, ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі 2999,43 грн., що відповідав вимогам законодавства.
Таким чином, сплачений ОСОБА_2 судовий збір за вимогу майнового характеру в сумі 2999,43 грн. та за вимогу немайнового характеру в сумі 551,21 грн. підлягає стягненню з відповідачів.
Крім того, відповідач ОСОБА_1 вказав, що в матеріалах справи немає квитанції про сплату за почеркознавчу експертизу на суму 4500 грн., тобто факт оплати експертизи не підтверджений доказами.
Суд також не може погодитися з таким твердженням відповідача виходячи з наступного.
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28.09.2016 року за клопотанням представника позивача по справі була призначена почеркознавча експертиза, проведення якої доручено Київському Науково-дослідному інституту судових експертиз.
Згідно ч.2 ст.86 ЦПК України кошти на оплату судової експертизи вносяться стороною, яка заявила клопотання про проведення експертизи.
Відповідно до акта № 4878/4879/17-32 здачі-приймання висновку судових експертів, спеціаліста у цивільній справі № 381/2258/16-ц від 19.05.2017 року, ОСОБА_2 було сплачено 4501,60 грн. за проведення експертизи /т.2, а.с.94/.
Дійсно, матеріали справи не містять квитанції про оплату вартості проведеної експертизи, однак це, на думку суду, не свідчить про не понесення позивачем таких витрат.
Суд наголошує, що оскільки у цивільному процесуальному законі відсутнє визначення розумного сумніву, то для належного розуміння сутності поняття поза розумним сумнівом в Україні насамперед керуватися практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), в якій Суд ілюструє європейський стандарт розуміння аналізованого принципу.
Правова позиція ЄСПЛ щодо цього, відображена, зокрема, у п. 43 Рішення від 14 лютого 2008 р. у справі «Кобець проти України». Суд зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких і взаємоузгоджених.
Суд враховує, що відповідно до п. 5 ст. 13 Закону "Про судову експертизу", судовий експерт має право на винагороду за проведення судової експертизи, якщо її виконання не є службовим завданням. З наведеного виходить, що послуги експерта з проведення судової експертизи у будь-якому разі мають бути оплачені.
Враховуючи, що експертиза була проведена та наданий відповідний висновок, про факт здійснення оплати та розмір оплаченої суми зазначив особисто експерт у акті № 4878/4879/17-32 здачі-приймання висновку, у суду відсутні сумніви щодо здійснення ОСОБА_2 оплати 4501,60 грн. за проведення експертизи, при цьому відповідачем не надано доказів зворотного.
Отже, враховуючи викладене, з урахуванням задоволення позовних вимог ОСОБА_2, судові витрати по справі (судовий збір та витрати за проведення експертизи) слід покласти на відповідачів, стягнувши з ОСОБА_1 та ОСОБА_6 витрати зі сплати судового збору по 1775 грн. з кожного та витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи по 2250 грн. з кожного.
З приводу вимог заявника про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 21 000 грн. суд зазначає наступне.
Так, в обґрунтування зазначених витрат були надані: договір про надання правової допомоги від 30.05.2016 року, укладений між ОСОБА_2 та Адвокатським об'єднанням «Романцова, Бончева і партнери», додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги від 30.05.2016 року, довіреність до договору про надання правової допомоги від 30.05.2016 року, наказ № 4-к про прийняття ОСОБА_7 на роботу на посаду юриста згідно штатного розкладу Адвокатського об'єднанням «Романцова, Бончева і партнери» від 21.04.2016 року, звіт від 02.04.2018 року про виконання договору про надання правової допомоги від «30 травня» 2016 року та довідка про те, що ОСОБА_2 на підставі договору про надання правової допомоги від 30.05.2016 року фактично було сплачено винагороду за надання правової (юридичної) допомоги у загальному розмірі 21 000 грн. /т.3, а.с. 235-241/.
Перевіркою матеріалів справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, треті особи: Фастівська районна державна нотаріальна контора, Червоненська сільська рада Фастівського району Київської області про визнання заповіту недійсним, визнання права власності в порядку спадкування за законом, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права на обов'язкову частку в спадщині та визнання права забудовника в порядку спадкування за заповітом, встановлено, що звертаючись до суду з позовом, позивач вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу не заявляв, доказів про такі витрати та їх розмір суду не подавав, пояснення з цього приводу в судовому засіданні не надавав.
Слід також зазначити, що п. 41 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» передбачав, що якщо під час розгляду справи докази на підтвердження понесених судових витрат суду не надавалися, то додаткове рішення щодо розподілу цих судових витрат ухвалюватися не може і в задоволенні такої заяви має бути відмовлено.
З огляду на те, що позивачем не було заявлено вимоги про відшкодування судових витрат і не надано доказів на підтвердження їх понесення до ухвалення судового рішення, відповідно вони не можуть бути вирішені судом у спосіб ухвалення додаткового рішення.
Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 в частині відшкодуванню витрат на правничу допомогу.
Таким чином, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.270 ЦПК України, суд, -
Заяву ОСОБА_2 про винесення додаткового рішення - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3, /ІНФОРМАЦІЯ_1, свідоцтво про народження серії НОМЕР_3, законним представником якої є ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП: НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2/, ОСОБА_1, /ІНФОРМАЦІЯ_4, проживає за адресою: АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_4/, на користь ОСОБА_2, /ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП: НОМЕР_2, проживає за адресою: АДРЕСА_3/, витрати зі сплати судового збору по 1775 грн. з кожного та витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи по 2250 грн. з кожного.
У задоволені іншої частини вимог - відмовити.
Повний текст рішення виготовлений 16 травня 2018 року.
Додаткове рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області за правилами, встановленими в ст.ст. 354-356 ЦПК України відповідно, з урахуванням положень п. 15.5 ч. 1 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя Є.Ю.Чернишова