АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року

м. Харків

Справа № 643/15637/15-ц

Провадження № 22-ц/790/3500/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.,

при секретарі - Дашковської Н.К.

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу № 643/15637/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/8 частину квартири в порядку спадкування за законом, визнання частково недійсними договору дарування та купівлі-продажу частини квартири, витребування майна із чужого незаконного володіння, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2018 року, ухвалене суддею Горбуновою Я.М., -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/8 частину квартири в порядку спадкування за законом, визнання частково недійсними договору дарування та купівлі-продажу частини квартири, витребування майна із чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позову зазначає, що у 1975 році його дід ОСОБА_5 отримав 3-кімнатну ізольовану квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Квартира отримана на склад сім'ї із 4-х осіб: діда позивача, його жінки ОСОБА_6 та дітей: батько позивача ОСОБА_7, тітка позивача ОСОБА_8 Квартира знаходиться в будинку Житлового кооперативу «Брест-41», членом якого був дід - ОСОБА_5 Вартість квартири виплачена дідом та бабою в 1988 році. Після смерті бабусі частка її квартири (1/2 частка) перейшла її чоловіку ОСОБА_5 та сину ОСОБА_7 шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки вони проживали там та були зареєстровані. Його батько ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті батька ОСОБА_7 його частка в квартирі становила 1/4, однак документально це оформлено не було. У зв'язку із чим, частка позивача та його діда у спадщині батька позивача становить 1/4 : 2 = 1/8 частини спірної квартири кожному.

Він постійно проживав разом зі своїм батьком на час відкриття спадщини та проживає на цей час, тобто він прийняв спадщину після смерті свого батька. Через деякий час йому стало відомо, що квартира в якій він постійно проживає, вже належить іншій особі. Його дід ОСОБА_5 подарував спірну квартиру ОСОБА_2, потім останній продав цю квартиру ОСОБА_3

На цей час йому відомо, що дід отримав свідоцтво про право власності на спірну квартиру, яке було йому видано Реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції 12 травня 2015 року. Про цей факт йому нічого відомо не було. Він має право на 1/8 частину спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті свого батька ОСОБА_7, а видане на ім'я його діда ОСОБА_5 свідоцтво про право власності на спірну квартиру повинно бути визнано частково недійсним. Крім того, йому стало відомо, що ОСОБА_3 07 жовтня 2015 року продав 1/2 частину спірної квартири ОСОБА_4 На цей час квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 і ОСОБА_4

Просить встановити факт, що його батько ОСОБА_9 фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_6 у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_1; визнати за ним право власності на 1/8 частину квартири в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_9; визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на спірну квартиру, яке видано 12 травня 2015 року Реєстраційною службою ХМУЮ на ім'я ОСОБА_5 і визнати, що ОСОБА_5 було видане свідоцтво про право власності на 7/8 частин квартири; визнати частково недійсним договір дарування квартири, який було укладено між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 20 травня 2015 року в частині купівлі-продажу 1/8 частини квартири та визнати, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 був укладений договір дарування 7/8 частин квартири; визнати частково недійсним договір купівлі-продажу квартири, який було укладено між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 16 червня 2015 року в частині купівлі-продажу 1/8 частини квартири та визнати, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі- продажу 7/8 частин квартири; витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на його користь 1/8 частину спірної квартири.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав, надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, так як позивачем не надано достатніх доказів того, що його батько прийняв спадщину після смерті своєї матері, оскільки в силу самого факту прописки за місцем проживання померлої не можливо встановити факт прийняття у володіння та користування майна спадкодавця та факт прийняття спадщини. Він придбав майно на законних підставах і є добросовісним набувачем, в зв'язку з чим відсутні підстави для визнання недійсними оспорюваних правочинів.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилися.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що вимоги позивача в частині встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_9 після смерті ОСОБА_6 є недоведеними і задоволенню не підлягають. Оскільки інші вимоги позивача є похідними, тому також задоволенню не підлягають.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що реєстрація квартири та всі подальші її відчуження відбулися без його відома, з метою у такий спосіб заволодіти квартирою.

Колегія суддів, вислухав суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Судовим розглядом встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що на підставі ордеру, виданого Московською радою депутатів трудящих м. Харкова від 10 березня 1975 року ОСОБА_5 надана у користування квартира АДРЕСА_1 на склад осіб з 4-ох чоловік: ОСОБА_5, дружина ОСОБА_6, діти: дочка ОСОБА_8 та син ОСОБА_9

Вартість квартири, була повністю виплачена ОСОБА_5 як членом кооперативу в 1988 році у розмірі 7551 рублів, що підтверджується довідкою ЖК «Брест» від 28 травня 2015 року.

Вартість квартири була сплачена у період перебування ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6

Згідцно ст.15 Закону України «Про власність», який діяв на час спірних правовідносин, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Відповідно до ч.3 ст. 384 ЦК України, яка розповсюджується на дані правовідносни, оскільки вони мають триваючий характер, член житлового, житлового-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, яка була надана йому у користування, набуває право власності на це майно.

Пунктом 5-1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про житлово будівельні кооперативи» від 18 вересня 1987 року №9, член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом.

За статтею 16 Закону України «Про власність» майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України.

Частина 1 ст.17 цього Закону визначає, що майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до ст.22 КпШС України, який діяв на час спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Таким чином, після повної сплати пайових внесків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 стали власниками спірної квартири на праві спільної сумісної власності, тобто, кожному з них належить по 1/2ч.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.8 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.

Отже, після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини спірної квартири.

Відповідно до положень ст.524 ЦК УРСР (який діяв на час смерті спадкодавця) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно ч.1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Статтею 548 ЦК УРСР встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч.1, 2 ст.549 ЦК УРСР).

Згідно п.124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР від 31 жовтня 1975 року №45/5, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 31 жовтня 1975 року (яка діяла на момент смерті спадкодавця) доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця; довідка фінансового органу, органу держстраху чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому окладному страхуванню або збори; квитанція про сплату податку, платежу, збору; копія рішення суду, яке вступило в законну силу, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Як свідчать матеріали справи спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6 є: ОСОБА_5 (чоловік померлої) та ОСОБА_9 (син померлої), ОСОБА_8 (дочка померлої).

Із заявами про прийняття спадщину або відмову від її прийняття до нотаріальної контори ніхно із спадкоємців не звертався.

Спадщину після смерті ОСОБА_6 у вигляд 1/2 частини спірної квартири прийняли шляхом фактичного вступу в управління і володіння майном: ОСОБА_5 (чоловік померлої) та ОСОБА_9 (син померлої), оскільки вони постійно проживали в спірній квартирі і були в ній зареєстровані на час смерті ОСОБА_6, що підтверджується довідкою ЖК «Брест-41» від 28 травня 2015 року.

За таких обставин ОСОБА_5 та ОСОБА_9 є такими, що прийняли спадщину на 1/2 частину квартири після смерті ОСОБА_6, та успадкували по 1/4 частці квартири (1/2 : 2).

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту фактичного прийняття спадщини його батьком ОСОБА_9 після смерті своєї матері ОСОБА_6 у вигляді 1/2 частини квартири, то дана вимога задоволенню не підлягає.

Дані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому встановлення цього факту як окремого факту в розумінні ст.549 ЦК УРСР не вимагається.

ОСОБА_9 - батько позивача - помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/4 частини спірної квартири.

Статтею 1216 ЦК України, який діяв на час смерті ОСОБА_9 визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповіно до положень ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України).

Частинами 1, 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємцями першої черги є: ОСОБА_5 (батько померлого) та ОСОБА_1 (син померлого).

Із заявами про прийняття спадщину або відмову від її прийняття до нотаріальної контори також ніхто із спадкоємців не звертався.

Спадщину після смерті ОСОБА_9 у вигляд 1/4 частини спірної квартири прийняли шляхом фактичного вступу в управління і володіння майном: ОСОБА_5 (батько померлого) та ОСОБА_1 (син померлого), оскільки вони постійно проживали в спірній квартирі і були в ній зареєстровані на час смерті ОСОБА_9 що підтверджується довідкою ЖК «Брест-41» від 28 травня 2015 року.

За таких обставин ОСОБА_5 та ОСОБА_1 є такими, що прийняли спадщину на 1/4 частину квартири після смерті ОСОБА_9,, та успадкували по 1/8 частці квартири кожний (1/4 : 2).

За таких обставин позовні вимоги в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/8 частину спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_9 та визнання частково недійсним (в частині 1/8ч. квартири) свідоцтва про право власності на спірну квартиру, яке видано 12 травня 2015 року Реєстраційною службою ХМУЮ на ім'я ОСОБА_5, підлягають задоволенню.

Факт отримання ОСОБА_5 свідоцтва у 2015 році не свідчить про те, що це майно не є спільним майном подружжя.

Що стосується позовних вимог про визнання частково недійсним договору дарування квартири, який було укладено між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 20 травня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Васіковою Ю.В. в частині 1/8 частини квартири; визнання, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 був укладений договір дарування 7/8 частин квартири; визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири, який було укладено між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 16 червня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Руденко О.Є., в частині 1/8 частини квартири та визнання, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі- продажу 7/8 частин квартири, то вони задоволенню не підлягають.

Оскільки визнається свідоцтво про право власності в 1/8ч. недійсним, то не можна визнавати окремо договори в 1/8ч. недійсними; позивачем повинен пред'являтися віндикаційний позов про витребування майна з чужого незаконного володіння, що в даному випадку і зроблено.

Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України, ст. 41 Конституції України, власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 387 ЦК України встановлено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Власник може вимагати повернення свого майна за цим позовом лише в тому випадку, якщо інша особа володіє його майном незаконно.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (ч.1 ст.388 ЦК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_5 розпорядився спірною квартирою, а саме 20 травня 2015 року подарував її ОСОБА_2, який на підставі договору купівлі-продажу від 16 червня 2015 року продав квартиру ОСОБА_3, який в свою чергу за договором купівлі-продажу від 07 жовтня 2015 року продав 1/2 частину квартиру ОСОБА_4

Оскільки спірна квартира, власником 1/8частини якої є позивач, вибула з його володіння не з його волі, вона підлягає витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Згідно п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Згідно ч.1, п.1 ч.2, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2018 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/8 частину квартири в порядку спадкування за законом, визнання частково недійсними договору дарування та купівлі-продажу частини квартири, витребування майна із чужого незаконного володіння - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_9.

Визнати недійсним в 1/8 частині свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, яке видано 12 травня 2015 року Реєстраційною службою ХМУЮ на ім'я ОСОБА_5.

Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 1/8 частину квартири АДРЕСА_1.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2, ідентифікаційний НОМЕР_1), ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 (ідентифікаційний НОМЕР_2), ОСОБА_4 (місце реєстрації: АДРЕСА_6, ідентифікаційний НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1, ідентифікаційний НОМЕР_4) в рівних частках судовий збір в розмірі за подання позовної заяви 779,47 грн. (сімсот сімдесят дев'ять гривень 47 коп.), за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 243,60 грн. (двісті сорок три гривні 60 коп.) та за подання апеляційної скарги в розмірі 4914,81 грн. (чотири тисячі дев'ятсот чотирнадцять гривень 81 коп.), а усього 5937,88 грн. (п'ять тисяч дев'ятсот тридцять сім гривень 88 коп.), тобто по 1979,29 грн. (одна тисяча дев'ятсот сімдесят дев'ять гривень 29 коп.) з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 18 вересня 2018 року.

Головуючий Овсяннікова А.І.

Судді Коваленко І.П.

Сащенко І.С.