Провадження №22-ц/784/1460/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 вересня 2018 року м. Миколаїв

справа № 487/11364/14-ц

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Лептуга С.С.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню і газифікації «Миколаївгаз» (далі - ПАТ «Миколаївгаз») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги газопостачання за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного м. Миколаєва, ухвалене 03 липня 2018 року під головуванням судді Кузьменко В.В., у приміщенні цього суду,

В С Т А Н О В И Л А:

24 листопада 2014 року ПАТ «Миколаївгаз» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання.

Позивач зазначав, що ОСОБА_1 проживає в будинку по АДРЕСА_1 та є абонентом ПАТ «Миколаївгаз» і на його ім'я відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1. 02.08.2012 року сторонами укладено письмовий договір про надання послуг з газопостачання. В будинку відповідача встановлені газові прилади: плита газова, опалювальний прилад. З січня 2005 року в будинку був встановлений газовий лічильник.

14.01.2009 року працівниками Товариства газовий лічильник було демонтовано з метою проведення експертизи, про що складений Акт, який був підписаний відповідачем. Сума заборгованості відповідача по оплаті послуг з газопостачання за показами лічильника на час його демонтажу - 4121 метр куб. - складала 7156грн.44коп.

Відповідно до вищевказаного Акту демонтований лічильник повинен був доставлятися споживачем до лабораторії ПАТ «Миколаївгаз». Враховуючи, те що демонтований газовий лічильник не був доставлений споживачем на експертизу, оплата за послуги з газопостачання була розрахована відповідно до п. 11 Правил надання населенню послуг з газопостачання у разі відсутністі лічильників газу плата за послуги з газопостачання розраховується відповідно до встановлених законодавством норм споживання та цін на газ. Сума заборгованості за період з 14.01.2009 року по 01.08.2012 рік склала 100838грн.97коп.

02.08.2012 року в будинку відповідача був встановлений новий газовий лічильник, за показами якого заборгованість відповідача по оплаті послуг з газопостачання станом на 01.04.2014 року становить 536грн.65коп.

Посилаючись на те, що відповідач у добровільному порядку зазначену заборгованість по оплаті послуг з газопостачання не погашає, ПАТ «Миколаївгаз» просило стягнути з ОСОБА_1 борг в загальній сумі 108532 грн. 06 коп.

Відповідач, позовні вимоги не визнав, посилаючись на те що, працівниками ПАТ «Миколаївгаз» в січні 2009 року був знятий лічильник для проведення перевірки, новий лічильник був встановлений лише в серпні 2012 року, а розрахунок заборгованості за період, коли лічильника не було, здійснено позивачем всупереч вимогам п. 15 та п. 16-1 Правил надання населенню послуг з газопостачання - за нормами споживання та цінами на газ, а не виходячи із середньомісячного обсягу споживання газу за аналогічний період.

Заочним рішенням Заводського районного м. Миколаєва від 21 січня 2015 року позов було задоволено.Ухвалою цього ж суду від 28 вересня 2017 року зааочне рішення за заявою ОСОБА_1 скасовано.

Рішенням Заводського районного м. Миколаєва від 03 липня 2018 року позов ПАТ «Миколаївгаз» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Миколаївгаз» борг за послуги газопостачання в сумі 108532грн.06 коп. та судові витрати у розмірі 1085 грн.32 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неврахування судом його доводів про безпідставне нарахування йому заборгованості за період, коли лічильника не було, за нормами споживання та цінами на газ, порушення ПАТ «Миколаївгаз» строків позовної давності, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ПАТ «Миколаївгаз».

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Миколаївгаз» заперечувало проти доводів відповідача про порушення строків позовної давності, та вважають що строки позовної давності не є пропущеними та просять залишити рішення Заводського районного м. Миколаєва від 03 липня 2018 року без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є споживачем послуг, які надає ПАТ «Миколаївгаз», за адресою: АДРЕСА_1. і на його ім'я відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1. В будинку відповідача встановлені газова плита та опалювальні прилади. 02 серпня 2012 року сторонами укладено письмовий договір про надання послуг з газопостачання.

З січня 2005 року в будинку був встановлений газовий лічильник і облік спожитого природного газу відбувався за показами лічильника.

З матеріалів справи вбачається, що 14 січня 2009 року працівниками ПАТ «Миколаївгаз» газовий лічильник в будинку відповідача було демонтовано з метою проведення експертизи, про що складений Акт, який був підписаний відповідачем (а.с. 10). Відповідно до цього Акту демонтований лічильник повинен був бути доставлений споживачем ОСОБА_1 до лабораторії ПАТ «Миколаївгаз» для проведення експертизи, проте, цей обо'вязок відповідачем не був виконаний, в зв'язку з чим в період з 14 січня 2009 року по 2 серпня 2012 року відповідач користувався послугами з газопостачання за відсутності лічильника газу.

02 серпня 2012 року в будинку відповідача був встановлений новий газовий лічильник і облік спожитого природного газу став відбуватись за показами лічильника (а.с. 14, 15).

Виходячи з положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно пунктів 17, 29 Правил надання населенню послуг з газопостачання (далі - Правила), затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 р. № 2246 (які були чинні на час спірних правовідносин) споживач зобов'язаний здійснювати оплату за отриманий природний газ не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено інший строк.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 6-9) вбачається, що ОСОБА_1 обов'язки зі своєчасної оплати послуг газопостачання виконувались неналежним чином, і це не заперечується відповідачем.

З вищевказаного розрахунку заборгованості відповідача по оплаті послуг з газопостачання вбачається, що за показами лічильника за період з грудня 2007 року по 14 січня 2009 року (до часу його демонтажу для проведення експертизи) борг за вказані послуги становить 7156грн.44коп.

Сума заборгованості за період з 14.01.2009 року по 01.08.2012 рік (за період користування газом без лічильника) складає 100838грн.97коп.

Сума заборгованості за період з 02 серпня 2012 року (з часу встановлення нового газового лічильника в будинку відповідача) по 01 квітня 2014 року становить 536грн.65коп.

Судом першої інстанції обґрунтовано не взяті до уваги твердження відповідача про те, що розрахунок заборгованості за період, коли лічильника не було, необхідно було здійснювати, виходячи із середньомісячного обсягу споживання ним газу за аналогічний період, тоді як позивачем борг розраховано за нормами споживання та цінами на газ.

Так, пунктом 11 Правил надання населенню послуг з газопостачання (в редакції, що діяла на час спірного розрахункового періоду) передбачено, що у разі відсутності лічильників газу плата за послуги з газопостачання розраховується відповідно до встановлених законодавством норм споживання та цін на газ.

Пункт 16-1 вказаних Правил (в редакції, що діяла на час спірного розрахункового періоду) передбачав розрахунок оплати послуг з газопостачання залежно від середньомісячного обсягу споживання природного газу за аналогічний період попереднього року або фактичний період споживання, якщо він становить менш як шість місяців, тільки на період зняття лічильника газу для проведення його періодичної/позачергової повірки та ремонту, пов'язаного з такою повіркою, або для проведення ремонту за заявою споживача (у разі коли замість тимчасово вилученого лічильника неможливо встановити інший).

Між тим, у відповідача лічильник було демонтовано для проведення експертизи, тоді як зміни до вказаного пункту Правил щодо розповсюдження його дії і на випадок проведення експертизи було внесено Постановою Кабінету Міністрів № 74 від 02 березня 2015 року.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом його доводів про безпідставне нарахування заборгованості за період, коли лічильника не було, за нормами споживання та цінами на газ, є безпідставними.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив загальну суму боргу відповідача по оплаті послуг з газопостачання за період з грудня 2007 року по 1 квітня 2014 року 108532грн.06коп.

Посилання апеляційної скарги на те, що в період, коли лічильник у будинку відповідача був відсутній, він не знав про суми, які він повинен був сплачувати за послуги з газопостачання, не заслуговують на увагу, оскільки норми споживання та ціни на газ є публічною і доступною інформацією, до того ж з листування сторін вбачається, що ПАТ «Миколаївгаз» неодноразово повідомляв ОСОБА_1 про існуючу заборгованість (а.с. 1-13, 16).

Разом із тим, доводи апеляційної скарги про пропуск ПАТ «Миколаївгаз» позовної давності щодо частини заявленим ним вимог колегія суддів вважає обґрунтованими.

Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як вбачається із заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, ним було заявлено про застосування строку позовної давності (а.с. 45-46).

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу перериває перебіг строку позовної давності.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015року у справі № 6-214цс14.

ПАТ «Миколаївгаз» звернувся до суду з даним позовом 24 листопада 2014 року, проте з ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 травня 2013 року у справі 490/3998/13-ц вбачається, що у квітні 2013 року ПАТ «Миколаївгаз» звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ОСОБА_1, яка була їм повернута із роз'ясненням про необхідність звернення до належного суду. 25 вересня 2013 року ПАТ «Миколаївгаз» звернувся до Заводського районного суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ОСОБА_1, 3 жовтня 2013 року такий наказ було видано, проте за заявою ОСОБА_1 21 лютого 2014 року ухвалою Заводського районного суду він був скасований.

Таким чином, враховуючи вищевикладені вимоги закону, строк позовної давності щодо вимог про стягнення боргу за період до квітня 2013 року позивачем пропущений, а тому у задоволенні таких вимог слід відмовити.

З пояснень представника відповідача у суді апеляційної інстанції вбачається, що сплачені ОСОБА_1 у березні і листопаді 2009 року та у січні і жовтні 2010 року суми є оплатою ним поточної заборгованості, оскільки з розміром нарахованої йому ПАТ «Миколаївгаз» заборгованості він не згоден.

За такого, такі дії відповідача не свідчать про переривання позовної давності у розумінні ч. 1 ст. 264 ЦК України.

З огляду на викладене, з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Миколаївгаз» підлягає стягненню заборгованіст за послуги газопостачання за період з квітня 2010 року в загальній сумі 79347грн. 96коп.

Отже, позов ПАТ «Миколаївгаз» підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.ч. 1, 10 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

За такого, враховуючи часткове задоволення позову ПАТ «Миколаївгаз» та часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1, позивачу слід відшкодовувати 792грн.39коп. судового збору за позовну заяву (пропорційно до задоволених позовних вимог), а відповідачу -439грн.22коп. судового збору за апеляційну скаргу.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у сумі 353грн.17коп. (792грн.39коп. - 439грн.22коп.).

Таким чином, відповідно до приписів п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення Заводського районного м. Миколаєва від 3 липня 2018 року слід змінити.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного м. Миколаєва від 3 липня 2018 року змінити.

Позов Публічного акціонерного товариства по газопостачанню і газифікації «Миколаївгаз» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню і газифікації «Миколаївгаз» борг за послуги газопостачання в сумі 79347грн. 96коп. (сімдесят дев'ять тисяч триста сорок сім гривень дев'яносто шість копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню судові витрати у сумі 353грн.17коп. (триста п'ятдесят три гривні сімнадцять копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді О.О. Данилова

Н.О. Шаманська

Повний текст постанови складено 17 вересня 2018 року