Постанова

Іменем України

10 вересня 2018 року

м. Київ

справа №404/2141/15-ц

провадження № 61-11838св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І. Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

треті особи: ОСОБА_6, Кіровоградська міська рада, публічне акціонерне товариство «Альфа Банк». Реєстраційна служба Кіровоградського міського управління юстиції,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 вересня 2017 року в складі судді Іванової Н. Ю. та на постанову апеляційного суду Кіровоградської області від 10 січня 2018 року в складі колегії суддів: Суровицької Л. В., Кіселика С. А., Черненко В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Кіровоградська міська рада, публічне акціонерне товариство «Альфа Банк» (далі - ПАТ «Альфа Банк»), реєстраційна служба Кіровоградського міського управління юстиції про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири.

Зазначав, що 25 березня 1983 року його матері ОСОБА_7, на сім'ю із трьох осіб видано ордер на квартиру у будинку № 63 на вул. Пацаєва, в м. Кіровограді (в подальшому адресу змінено на вул. Космонавта Попова, 7 , корп.1). Розпорядженням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 21 серпня 2006 року № 41505 зазначену квартиру безоплатно передано у спільну власність йому та його матері та 21 серпня 2006 року видано свідоцтво про право власності.

12 вересня 2006 року він від свого імені та від імені матері за довіреністю продав зазначену квартиру ОСОБА_5

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 22 березня 2013 року, що набрало законної сили, розпорядження міської ради та свідоцтво про право власності на квартиру, видане ОСОБА_7 та ОСОБА_4, визнано недійсними та скасовано.

Посилаючись на те, що свідоцтво про право власності на квартиру скасовано рішенням суду, на час укладання договору купівлі-продажу він та його мати не були власниками спірної квартири, позивач просив визнати недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири, укладений з ОСОБА_5, та скасувати державну реєстрацію вказаного договору.

ОСОБА_5 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, треті особи: ПАТ «Альфа Банк», приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про визнання договору купівлі-продажу таким, що відповідає вимогам закону. Зазначала, що договір купівлі-продажу спірної квартири був укладений відповідно до вимог чинного законодавства, вона є добросовісним набувачем квартири, а визнання недійсним свідоцтва про право власності на неї не впливає на зміст правовідносин сторін, що виникли з договору купівлі-продажу квартири.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 вересня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_4 та зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оспорюваний договір купівлі-продажу квартири був укладений згідно з вимогами чинного законодавства, підстав для визнання його недійсним судом не встановлено, права позивачів не порушені.

Постановою апеляційного суду Кіровоградської області від 10 січня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири відсутні, оскільки договір укладено у письмовій формі та нотаріально посвідчений, сторони досягли всіх істотних умов, він зареєстрований в бюро технічної інвентаризації, а тому відповідає вимогам закону. Ураховуючи те, що ОСОБА_5 набула у власність квартиру правомірно, на підставі угоди, яка відповідає вимогам закону, підстави для визнання в судовому порядку її такою, що відповідає чинному законодавству, відсутні.

У лютому 2018 року ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови йому у задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити його позов у повному обсязі. Касаційна скарга мотивована тим, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають встановленим обставинам справи та суперечать нормам матеріального і процесуального права. Суди не звернули уваги на те, що відповідно до норм чинного законодавства право продажу майна належить виключно власникові, а оскільки на момент продажу квартири позивач не був власником спірного майна, наявні підстави для визнання договору купівлі-продажу квартир недійсним.

Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2018 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

25 та 16 квітня 2018 року від ОСОБА_5 до Верховного Суду надійшли заперечення на касаційну скаргу, які мотивовані тим, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому касаційна скарга підлягає відхиленню.

29 березня 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Предметом касаційного перегляду є вимоги ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу. В іншій частині судові рішення не оскаржуються та не переглядаються.

Суди встановили, що ОСОБА_7 та її дітям: ОСОБА_6 та ОСОБА_4, на підставі ордера від 25 березня 1983 року № 1058 надано у користування квартиру АДРЕСА_1. Рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 21 січня 1985 року № 58 житловому будинку присвоєно нову поштову адресу: вул. Космонавта Попова, 7, корпус 1.

Розпорядженням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 21 серпня 2006 року № 41505 вказана квартира безоплатно передана у спільну часткову власність ОСОБА_7 та ОСОБА_4, видано свідоцтво про право власності на зазначену квартиру та 23 серпня 2006 року зареєстроване обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» № 15829060.

12 вересня 2006 року ОСОБА_4, який діяв від свого імені та за довіреністю від імені ОСОБА_7, та ОСОБА_5 уклали договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_5 набула право власності на квартиру № АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 22 березня 2013 року частково задоволено позов брата позивача ОСОБА_6 та визнано недійсним і скасовано розпорядження Кіровоградської міської ради від 21 серпня 2006 року № 41505 про передачу квартири № АДРЕСА_1 у спільну часткову власність ОСОБА_7, ОСОБА_4, свідоцтво про право власності, видане 21 серпня 2006 року Кіровоградською міською радою на ім'я ОСОБА_7 та ОСОБА_4; у задоволенні позову ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири № АДРЕСА_1, укладеного 12 вересня 2006 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5, відмовлено.

Частиною другою статті 16 та статтею 215 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених частинами першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу.

В разі пред'явлення позову про недійсність правочину підлягає з'ясуванню питання наявності підстав для визнання правочину недійсним.

Як на підставу для визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири позивач посилався на те, що на момент його вчинення ні він, ні його мати ОСОБА_7 не були власниками квартири.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Установивши, що в момент вчинення правочину 12 вересня 2006 року права ОСОБА_4 не порушені, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Суди розглянули дану справу в межах заявлених позивачем вимог, на підставі наданих сторонами доказів та з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх судових інстанцій не спростовують, а зводяться до викладення обставин справи та переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 409 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 вересня 2017 року та постанову апеляційного суду Кіровоградської області від 10 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В.І. Крат