АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4578/18 Справа № 328/506/18 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Варенко О.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Варенко О.П.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на заочне рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2018 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з вищезазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що між сторонами був укладений кредитний договір б/н від 14.09.2010 року, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 7 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Однак відповідач порушив свої зобовязання за кредитним договором внаслідок чого станом на 15.02.2018 року має заборгованість в сумі 14 012,28 гривень, що складається із: заборгованості по відсоткам за користування кредитом у сумі 8 623,93 гривень, заборгованості за пенею в сумі 4 755,77 гривень, штрафу (фіксована частина) в сумі 500 гривень та штрафу (процентна складова) в сумі 643,44 гривень. Зазначену суму заборгованості позивач просив суд стягнути з відповідача в примусовому порядку.

Заочним рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2018 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що кредитний договір є чинним, позивачем до матеріалів справи додано належні та допустимі докази на підтвердження факту та розміру заборгованості за кредитним договором, які відповідачем спростовані не були.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.09.2010 року ОСОБА_2 звернувся з письмовою анкетою-заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк» про надання йому кредиту в розмірі 1 500 гривень на платіжну картку «універсальна»/голд та погодився, що дана заява разом з памяткою клієнта, умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між банком та ним договір про надання банківських послуг. Він ознайомився та погодився на умови і правила надання банківських послуг, а також з тарифами, які були надані йому для ознайомлення в письмовому виді.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором заборгованість ОСОБА_2 станом на 15.02.2018 року складала 14 012,28 гривень, яка складається з наступного: 8 623,93 гривень відсотків за користування кредитом; 4 755,77 гривень пеня; відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень штраф (фіксована частина); 643,44 гривень штраф (процентна складова).

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не має підпису відповідача, що спростовує факт ознайомлення саме з такими умовами та правилами надання банківських послуг, тому неможливо стверджувати, що саме вказані Умови і правила надання банківських послуг є складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Підписавши заяву про відкриття банківського рахунку, відповідач приєднався до пропозиції банку і зобов'язався виконувати умови, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг та Тарифів банку, натомість позивач не довів, які саме Умови та Тарифи були розміщені на сайті банку на час відкриття банківського рахунку, тобто на час укладення договору приєднання, зокрема до яких саме Умов та Тарифів приєднався та зобов'язався виконувати відповідач, підписавши заяву про відкриття банківського рахунку. Матеріалами справи не доведено, що саме Умови та Тарифи, надані банком до суду, були чинні та діяли на час підписання сторонами заяви від 14.09.2010 року, і що саме до цих Умов та Тарифів приєднався відповідач, прийняв їх і зобов'язався виконувати, а також що саме ці Умови та Тарифи разом із заявою про відкриття банківського рахунку становили договір банківського обслуговування, підписаний сторонами. Не доведено і того факту, що саме дата їх публікації та набрання чинності, а також розміщення саме цих документів на інтернет-сайті банку в загальному доступі та копії локального акта позивача про їх затвердження та введення в дію.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції, керуючись ст.ст.526, 527, 530, 549, 10561ЦК України, обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Посилання позивача в апеляційній скарзі щодо незаконності оскаржуваного рішення суду першої інстанції не можуть бути прийняті до уваги з таких підстав: Згідно ч.ч.2,3 ст. 10561 ЦК України, діючої на час укладення кредитного договору, встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

За ч.ч.3, 4 ст. 10561 ЦК України (в поточній редакції), фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною; у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Доказів належного повідомлення відповідача про збільшення в односторонньому порядку розміру процентної ставки за користування кредитом суду не надано, а розрахунку заборгованості за процентною ставкою, що була узгоджена сторонами договору, матеріали справи не містять.

Таким чином доводи апеляційної скарги позивача висновків суду першої інстанції не спростовують, судове рішення ухвалене з додержанням норм процесуального права та у відповідності з нормами матеріального права, відсутні передбачені ст. 376 ЦПК України підстави для його скасування, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

ОСОБА_3