Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1463/18
Провадження №: 2/332/893/18
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 вересня 2018 р. Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Андрюшиної Л.А. за участю секретаря судового засідання Ковтуна В.І., розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу №332/1463/18 (провадження №2/332/893) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та в їх обґрунтування надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково зазначила, що її дочка, відповідач по справі ОСОБА_2, у 2012 році переїхала до міста Києва і з того часу жодного разу не з?являлася, її речей в будинку немає, ніяких витрат по утриманню будинку вона не несе, зв?язок вони фактично не підтримують.Факт реєстрації відповідача в будинку заважає оформити субсидію на оплату комунальних послуг, які відповідач фактично не споживає. Крім того, зазначила, що 28 серпня 2018 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом та зареєструвала своє право власності на будинок 88 по вул. Каспійській м. Запоріжжя.
Відповідач ОСОБА_2 повторно в судове засідання не зявилася і від неї не надійшло повідомлення про причини неявки, відзив на позовну заяву вона не подала. Про дату, час і місцесудового засідання відповідач була повідомлена своєчасно та належним чином, вустановленому законом порядку шляхом надіслання судової повістки за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку у відповідності до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України. Положеннями п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до наданої суду інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача ОСОБА_2, остання значиться зареєстрованою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, на яку й було надіслано судову повістку з повідомленням про дату, час і місце судового засідання, оскільки відповідач не повідомила суду іншої адреси. Конверт було повернуто на адресу суду з проставленням у поштовому повідомленні відмітки про невручення за закінченням строку зберігання. Разом з тим, відповідач повідомлялася своєчасно та належним чином в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання у відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, якою передбачено, що відповідач, місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Оголошення про виклик до суду відповідача ОСОБА_2 було опубліковано на офіційному веб-сайті судової влади 27.08.2018 року. Крім того, задля забезпечення належного повідомлення відповідача ОСОБА_2 про дату, час і місце судового засідання судом надсилалася телефонограма на її номер мобільного телефону. Але, відповідач до суду жодного разу не з?явилася, причини своєї неявки не повідомила, відзиву на позовну заяву не надала. З урахуванням викладеного, суд, відповідно до положень ст.280 ЦПК України, дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечувала.
Представник 3-ої особи Департаменту реєстраційних послуг в судове засідання не зявився. Про дату, час і місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином в установленому законом порядку, про що свідчить розписка в отриманні судової повістки, що міститься в матеріалах справи(а.с.44,61,78,91). На адресу суду поштою надійшов лист, відповідно до змісту якого третя особа не перебуває з жодною зі сторін у правовідносинах, тому рішення суду не вплине на їх права і обов?язки. Проти задоволення позову не заперечують, просять розглянути справу без участі їх представника (а.с.45,50,70,74,88).
Суд, заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.
Відповідно до ст. 41 Контституції України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України).
ОСОБА_6 ч.4,5 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
Відповідно до вимог ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ОСОБА_6 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить будинок 88 по вул. Каспійській м. Запоріжжя. Підстави виникнення права власності: свідоцтво про право на спадщину за заповітом, серія та номер 1079, видане 29.08.2018 року Першою запорізькою державною нотаріальною конторою(а.с.96). Таким чином, судом на підставі наданих позивачем допустимих та достовірних доказів встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником спірного будинку, який належить їй на праві приватної власності.
З копії паспорту громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 вбачається, що вона з 21.01.1985 року значиться зареєстрованою в ІНФОРМАЦІЯ_3(а.с.5-6).
З інформації, наданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради вбачається, що відповідач ОСОБА_2 з 31.08.2000 року до теперішнього часу значиться зареєстрованою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4(а.с.31). Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 була зареєстрованою у спірному будинку у той час, коли будинок належав померлому 19.09.2012 року спадкодавцю ОСОБА_3, ще до складення ним 03.11.2010 року заповіту на ім?я позивача ОСОБА_1, що підтверджується договором про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 24 жовтня 1957 року та актом приймання до експлуатації житлового будинку від 31 серпня 1981 року(а.с.17-19,21-22).
ОСОБА_6 до вимог ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім?ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до вимог ч.1 ст. 156 ЖК України та з урахуванням положень ст. 405 ЦК України члени сім?ї власника, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Як встановлено в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 не є ані власником, ані співвласником спірного будинку, договір найму житла з нею не укладався і вона, в розумінні ст. 64, 156 ч.4 ЖК України, є лише членом сім»ї власників спірного будинку ОСОБА_3 до його смерті 19.09.2012 року як його онука, а згодом - відповідача ОСОБА_1 як її дочка, яка раніше постійно проживала з ними і вела спільне господарство та саме з цих підстав вона була зареєстрована в спірному будинку.
ОСОБА_6 свідоцтва про смерть серії І-ЖС №242990 ОСОБА_3 помер 19.09.2012 року(а.с.12). За життя, 03.11.2010 року ним складено заповіт, яким він заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день його смерті і на що він за законом матиметь право, ОСОБА_1(а.с.13).
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 29.08.2018 року, посвідченого державним нотаріусом Першої запорізької державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за №1079, ОСОБА_1 отримала за заповітом після померлого 19.09.2012 року ОСОБА_3 спадщину, яка складається з житлового будинку 88 по вул. Каспійській в м. Запоріжжі(а.с.95). ОСОБА_6 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.08.2018 року право приватної власності на будинок 88 по вул. Каспійській в м. Запоріжжі зареєстровано за ОСОБА_1, номер запису про право власності 27679940(а.с.96). Положеннями ч. 5 ст. 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. ОСОБА_6 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що із позивачем ОСОБА_1 підтримує сусідські дружні стосунки. Відповідача ОСОБА_2 знає, оскільки її діти товаришували із нею. Їй особисто відомо, що дочка позивача ОСОБА_8 вже давно, а саме близько п?яти років або більше, не проживає у будинку разом із матір»ю, та де вона знаходиться на даний час їй невідомо, оскільки остання поїхала без відома матері до Києва. Також, зі слів позивача знає, що ніякої матеріальної допомоги дочка на утримання будинку не надає. Взагалі, з того часу, як відповідач поїхала, вона жодного разу в будинку не з?являлася.
Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що проживає по сусідству з позивачем ОСОБА_1 та йому відомо, що її дочка близько шести років в будинку не проживає, поїхала до іншого міста. За весь цей час жодного разу він відповідача не бачив, до матері вона не приїжджала. Також йому відомо, що дочка із матір?ю майже не спілкується, в матеріальному плані їй не допомагає.
Аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд дійшов до висновку про можливість задоволення позову у повному обсязі та визнання відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням, оскільки, як зазначалося вище, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном та оскільки вважає, що в судовому засіданні достовірно встановлений і підтверджений належними доказами факт того, що відповідач не проживає без поважних причин у спірному будинку з 2012 року, не бере участі у витратах, повязаних з утриманням цього житла, оплаті комунальних послуг, що свідчить про те, що відповідач втратила до цього житла будь-який інтерес та не ставиться до цього житла, як до свого постійного місця проживання, так як за весь цей час до будинку не поверталася та в ньому не проживала. Матеріали справи не містять доказів створення позивачем перешкод відповідачу у проживанні в спірному будинку, також як і не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що між позивачем і відповідачем виникали конфлікти, внаслідок яких остання змушена була виселитися зі спірного житла. Таким чином, всі вище зазначені дії відповідача ОСОБА_2 свідчать про те, що вона втратила інтерес до цього житлового приміщення і не ставиться до нього, як до свого постійного місця проживання, у зв»язку з чим вона може бути визнана такою, що втратила право користування ним.
При цьому, при вирішенні спору по суті суд враховує вимоги ст.ст.12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач достовірно будучи обізнаною про розгляд даної цивільної справи, жодного разу в судове засідання не зявилася, не скористалася своїми процесуальними правами учасника справи, не надала відзиву на позов та не надала суду жодних доказів, якщо у неї такі малися, що спростовують доводи позивача і надані нею докази в обґрунтування позовних вимог, а тому суд, на підставі наявних у справі доказів, прийшов до переконання про можливість задоволення позову у повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 9, 150,156 ЖК України, ст. 317, 319, 386, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 4,5,12, 81, 83, 89, 259, 263-265, 268,274,280-282 ЦПК України, суд ,-
Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: м. Запоріжжя, вулиця Каспійська, будинок 88.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано до Заводського районного суду м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня ухвалення рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його ухвалення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Запорізької області або через Заводський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його ухвалення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено та підписано суддею 20 вересня 2018 року.
Суддя Андрюшина Л.А.