Постанова

Іменем України

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 612/554/15-ц

провадження № 61-294св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, Близнюківська районна державна адміністрація Харківської області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1, яка підписана представником ОСОБА_4, на рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 14 грудня 2015 року у складі судді: Масло С. П., та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 18 квітня 2016 року у складі суддів: Швецової Л. А., Малінської С. М., Карімової Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Близнюківської районної державної адміністрації про визнання недійсним рішення зборів уповноважених членів сільськогосподарського виробничого кооперативу «Харківська овочева фабрика» (далі - СВК «Харківська овочева фабрика») та визнання незаконними дій та бездіяльності Близнюківської районної державної адміністрації щодо організації проведення цих зборів.

Позовна заява мотивована тим, що внаслідок проведених 29 жовтня 2006 року уповноваженими членами СВК «Харківська овочева фабрика» зборів по розгляду та затвердженню проекту землеустрою, щодо організації території земельних часток (паїв) СВК «Харківська овочева фабрика» на території Близнюківського району Харківської області, розподілу земельних ділянок за місцем проживання власників земельних сертифікатів, було затверджено протокол від 29 жовтня 2006 року.

25 жовтня 2013 року з листа директора дослідного сільськогосподарського підприємства «БВ» товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ДСП «БВ») йому стало відомо про проведення вказаних зборів уповноваженими членами СВК «Харківська овочева фабрика» і тому він вважав, що перебіг позовної давності починається з 25 жовтня 2013 року.

Вказував, що ніяких зборів уповноважених членів СВК «Харківська овочева фабрика» у 2006 році про порядок виділення в натурі земельних ділянок власникам паїв не проводилось, оскільки ніхто його про ці збори не повідомив і присутніми на них він та інші власники земельних сертифікатів не були, вказаний протокол є підробленим, а сільською радою завірені не особисті підписи фізичних осіб, а тільки копія рішення протоколу, в якому міститься нібито його підпис та підпис його родичів. Такими діями порушено його права як пайщика СВК ««Харківська овочева фабрика»» і тому позивач просив суд поновити позовну давність на звернення до суду, оскільки, він не був повідомлений про проведення зборів та винесені рішення на них. Крім того, позивач не погоджувався з визначеним в протоколі від 29 жовтня 2006 року порядком розподілу земельних ділянок між членами СВК «Харківська овочева фабрика» та процедурою організації вказаного розподілу.

Просив суд визнати: недійсним рішення, яке оформлене протоколом уповноважених членів СВК «Харківська овочева фабрика» від 29 жовтня 2006 року; незаконними дії та бездіяльність Близнюківської районної держадміністрації щодо організації проведення зборів членів СВК «Харківська овочева фабрика» від 29 жовтня 2006 року по затвердженню проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) по СВК «Харківська овочева фабрика» на території Близнюківського району та розподілу земельних часток (паїв).

Рішенням Близнюківського районного суду Харківської області від 14 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 18 квітня 2016 року в задоволені позову відмовлено.

Рішення судів мотивовано тим, що була порушена процедура проведення загальних зборів, оскільки не був дотриманий кворум для проведення зборів, так як приймали участь менш двох третин членів, однак позивач пропустив позовну давність та не надав доказів, які підтверджують поважність пропуску позовної давності.

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою, яка підписана представником ОСОБА_4, в якій просив оскаржені рішення скасувати та ухвалите нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушені норми процесуального права. Суди при вирішенні справи не врахували, що причини пропуску позовної давності є поважними, оскільки позивачу не могло бути відомо про оспорюване рішення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 29 липня 2016 року відкрите касаційне провадження у справі.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2016 року ОСОБА_2, надіслала заперечення на касаційну скаргу, підписані представником ОСОБА_6, в яких просила касаційну скаргу відхилити, а оскаржені рішення залишити без змін. Заперечення мотивовані тим, що позовну давність позивач пропустив без поважних причин. Переривання позовної давності не було.

Ухвалою Верховного Суду від 25 січня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що розпорядженням Близнюківської районної державної адміністрації Харківської області від 8 серпня 2000 року № 241 затверджено розрахунок вартості земельної частки (паю) та її розміру в умовних кадастрових гектарах СВК «Харківська овочева фабрика»; визначено кількість осіб, які мають право на земельну частку (пай) 2000 чоловік; встановлено вартість земельної частки (паю), що становить 3617,40 грн та розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах 1,08 га.

Розпорядженням Близнюківської районної державної адміністрації Харківської області від 18 грудня 2000 року № 371 затверджено розрахунок вартості земельної частки (паю) та її розміру в умовних кадастрових гектарах СВК «Харківська овочева фабрика»; визначена кількість осіб, які мають право на земельну частку (пай) 2 000 чоловік; встановлено вартість земельної частки (паю), що становить 2924,67 грн та розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах 0,87 га.

Позивачу, як колишньому члену СВК «Харківська овочева фабрика», належить право на земельну частку (пай) у землі, що перебуває у колективній власності СВК «Харківська овочева фабрика», розміром 1,08 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 3617,40 грн згідно із сертифікатом на право на земельну частку на пай серії НОМЕР_1, виданим 29 січня 2001 року Близнюківською районною державною адміністрацією Харківської області.

Відповідно до вимог Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (в редакції, чинній на момент проведення зборів) в частині розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) було проведено збори членів СВК «Харківська овочева фабрика» по розгляду та затвердженню проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) на території Близнюківського району та прийнято рішення, оформлене протокол від 29 жовтня 2006 року.

В пункті 6 постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2004 року № 122 «Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)» (в редакції, чинній на момент проведення зборів) вказано, що розподіл земельних ділянок проводиться за умови реєстрації на зборах не менш як двох третин власників земельних часток (паїв), які мають право на їх отримання у натурі, або їх представників згідно із списком, що додається до проекту.

Суди встановили, що відповідно до протоколу зборів колишніх членів СВК «Харківська овочева фабрика» від 29 жовтня 2006 року, кількість власників сертифікатів складає 2000 осіб, присутні на зборах 683 особи власників сертифікатів, у зв'язку з чим має місце порушення порядку та процедури проведення зборів колишніх членів СВК «Харківська овочева фабрика», оскільки кількість зареєстрованих на зборах власників земельних часток (паїв) була менше двох третин від загальної кількості власників земельних часток (паїв), які мають право на їх отримання у натурі.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Суди встановили, що оспорюване рішення було прийняте 29 жовтня 2006 року, з позовною заявою до суду ОСОБА_1 звернувся в серпні 2015 року, належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості пропуску позовної давності, позивачем та його представником не було надано ні до суду першої, ні апеляційної інстанції.

Встановивши, що позивачем пропущена позовна давність, про застосування якої заявили відповідачі, суди обґрунтовано відмовили у задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Оскільки оскаржені рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, яка підписана представником ОСОБА_4, залишити без задоволення.

Рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 14 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 18 квітня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат